Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

07.12.2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просила в порядку поділу майна подружжя, визнати право власності на 2/3 частини житлового будинку та земельних ділянок [ADDRESS] , відступивши від засад рівності, оскільки діти залишилися проживати разом із нею. 20.07.2017 року позивачка звернулася до суду з уточненим позовом, зазначивши, що з 16.08.2003 року по 06.08.2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають двох дітей: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . За час перебування сторін у шлюбі, ними було набуто майно, а саме: житловий будинок та земельні ділянки [ADDRESS] , право власності на яке оформлено за позивачем. Після припинення шлюбних відносини сторони не змогли дійти згоди щодо поділу зазначеного майна, у зв`язку з чим просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати право особистої приватної власності на житловий будинок та земельні ділянки [ADDRESS] , оскільки відповідно до договору позики №75 від 11.03.2011 року, позивачка отримала поворотну фінансову допомогу в розмірі 550\~000 грн. на купівлю будинку. 14.03.2011 року згідно до заяви на видачу готівки, позивачка отримала з каси банку готівку в розмірі 550\~000 гр. на купівлю зазначеного будинку, а також земельних ділянок. Також зазначила, що 31.05.2011 року вона продала власну квартиру [ADDRESS] , яка належала їй на праві приватної власності за 86\~700 грн., які були витрачені на поліпшення житлових умов в житловому будинку. На підставі свідоцтва про шлюб, виданого виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис №124 від 04.11.2016 року, позивачем було змінено прізвище з «Прихода» на «Островську». 13.04.2017 року відповідач подав до суду зустрічний позов про поділ спільної сумісної власності, посилаючись на ст.ст.60,61,70 Сімейного кодексу України, просив визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку та земельні ділянки [ADDRESS] , виділивши у особисту власність йому автомобіль «Renault Megane» реєстраційний номер [NUMBER] , а [PERSON] О. автомобіль «Volvo XC 90» та стягнути на його користь різницю ринкової вартості автомобілів у розмірі 302\~520,20 грн. В судовому засіданні 30.11.2017 року судом ухвалено залучити до участі у справі в якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерготех». Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та заперечували проти задоволення зустрічного позову [PERSON] , пояснивши, що відповідач не працював та не надавав грошей та матеріальної допомоги на придбання будинку. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали зустрічний позов, та проти первісного позову [PERSON] заперечували, надавши відзив та письмові докази в обґрунтування заперечень. Представник третьої особи до суду не з`явився, що на думку суду не перешкоджає розгляду справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що сторони з 16.08.2003 року по 06.08.2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про одруження, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська від 16.08.2003 року, серії [NUMBER] , актовий запис №471 та рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області про розірвання шлюбу від 06.08.2014 року, яке набрало законної сили 19.08.2014 року)(Т.1, а.с.7,10). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 22.06.2011 року, серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , актовий запис №№603,604 (Т.1, а.с.8,9). Згідно договору купівлі-продажу від 16.05.2011 року, посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенком В.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1566 та №1571, [PERSON] придбала житловий будинок та земельні ділянки (кадастровий номер №1221411000:02:050:0099 та №1221411000:02:050:0100) по [ADDRESS] (Т.1, а.с.11-12,19). Згідно п.8 цього договору, купівля вказаного нерухомого майна здійснюється за згодою чоловіка покупця [PERSON] . Заяву про згоду засвідчено 16.05.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенком В.М. за реєстром №1565. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1\~ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Об"єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1\~ст. 61 СК України). Виключення з зазначених положень визначені ст. ст.\~57,\~58 СК України. Як роз"яснено у п. п. 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов"язаннями, що виникли в інтересах сім"ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Згідно з п. п. 24, 30 вказаної постанови не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог п. 3 ч. 1\~ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте ним, нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У зв"язку з викладеним у разі придбання майна хоч й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об"єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об"єктів права спільної сумісної власності подружжя. За системним аналізом зазначених норм права правовий режим майна, придбаного за час шлюбу, визначається не за його цільовим призначенням, а за джерелом його придбання, крім речей особистого користування, та відповідно до часу його набуття. Судом встановлено, що згідно договору №75 про надання поворотної фінансової допомоги від 11.03.2011 року вбачається, що ТОВ «Енерготех» надав [PERSON] поворотну фінансову допомогу в національній валюті в сумі 550000,00 грн. Строк повернення позики становить 10 календарних місяців з моменту вступу в силу цього договору. Відповідно п.1.2 поворотна фінансова допомога надається з метою покупки приватного будинку, розташованого в [ADDRESS] .(Т-1, а.с.60-61). Згідно договору банківського рахунку №2915Р-13Ф від 11.03.2011 року, банк відкрив клієнту [PERSON] банківський (поточний рахунок) №2620.1.019866.001 у валюті гривнях(Т-1, а.с.62-63) Факт отримання [PERSON] коштів підтверджується квитанцією від 14.03.2011 року на суму 550 000,00 грн.\~(Т.1,а.с.64). Як вбачається з листа №09/1156 від 18.09.2017 року ПАТ «Південком Банк», у банку відсутній договір банківського рахунку від 11.03.2011 року, укладений з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), у зв`язку з викладеним, не можливо на вимогу суду надати договір банківського рахунку №2915Р-13Ф від 11.03.2011 року, виписку з рахунку, що відкритий на підставі договору банківського рахунку № 2915Р-13Ф від 11.03.2011 року та заяву про видачу готівки №173883 від 14.03.2011 року. Крім того, як вбачається з особовому рахунку №2600.3.018010.001 ТОВ «Енерготех» за період з 11.03.2011 року по 14.03.2011 року, дебетові і кредитові операції\~відсутні. Позивачем за первісним позовом не надано суду належних доказів на підтвердження, що вона мала значний дохід або грошові кошти, за рахунок яких можливо було придбати спірне майно. З державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів [PERSON] за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року вбачається, що отримана нею заробітна плата та соціальна виплата за зазначений період становить 71279,69 гривень, інші доходи відсутні (Т-2, а.с. 50-51). Також доводи позивача за первісним позовом спростовуються випискою про наявні вклади в банківській установі по особовим рахункам [PERSON] з 01.04.2010 року по 31.05.2011 року з якої вбачається, що залишок в національній валюті складає 678\~241,48 грн. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, як це визначено ч. 1\~ст. 81 ЦПК України. При цьому за приписами ч.ч. 5,\~6\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Одже, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні посилання сторони позивача за первісним позовом [PERSON] про те, що житловий будинок та земельні ділянки були придбані за її особисті кошти. Таким чином, за встановлених у справі обставин, оскільки спірний житловий будинок та земельні ділянки придбані під час перебування сторін у шлюбі, вони є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд відхиляє доводи позивача за первісним позовом того факту, що ремонт житлового будинку [ADDRESS] , здійснено за її особисті кошти, адже не знайшло свого підтвердження та факту витрачення коштів виручених згідно договору купівлі-продажу від 31.05.2011 року у сумі 86700 грн. Оскільки згідно п.2.2 цього договору, вказано, що договір укладається за згодою чоловіка продавця [PERSON] , від якого отримано відповідну заяву, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лісняк О.Г. за реєстром №363. Щодо виділення у особисту власність [PERSON] автомобіль «Renault Megane» реєстраційний номер [NUMBER] , а [PERSON] автомобіль «Volvo XC 90» та стягнути на його користь різницю ринкової вартості автомобілів у розмірі 302\~520,20 грн., суд зазначає наступне. З матеріалів справи не вбачається, що спірний автомобіль «Volvo\~XC\~90»\~ перебуває у власності [PERSON] ( [PERSON] ., а автомобіль «Renault Megane» реєстраційний номер [NUMBER] у власності [PERSON] . Окрім цього, матеріали справи не містять звіту про оцінку автомобіля марки «Volvo XC 90» , рік випуску 2008., оскільки скріншоти з інтернет-сайтів з оголошеннями про продаж аналогічних моделей в мережі Інтернет, є неприпустимим. Позивачка за первісним позовом в судовому засіданні повідомила, що автомобіль «Volvo XC 90» , рік випуску 2008, вона продала, однак доказів за яку саме суму було продано автомобіль, суду не надано. Одже, посилання на те, що наданий, на підтвердження середньої вартості аналогічного автомобіля, витяг з інтернет сайту не є належним та достатнім доказом для визначення вартості автомобіля, а тому до уваги не приймаються, оскільки відповідач на спростування зазначеної позивачем ринкової вартості автомобіля власних доказів не надала, як і не надала доказів технічного стану автомобіля на момент його продажу. Оскільки відповідач визнає, що автомобіль «Renault Megane» реєстраційний номер [NUMBER] , придбаний у 2005 році, є спільною сумісною власністю подружжя, домовленість щодо розпорядження автомобілем відсутня, на компенсацію відповідачка не погоджується, тому суд приходить до висновку про визнання за кожним по 1/2 частині права власності на спірний автомобіль, оскільки річ є неподільною. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одже, у задоволенні зустрічних позовних вимог про залишення у особисту [PERSON] автомобіля «Volvo\~XC\~90»\~та стягнення\~на користь\~позивача різницю\~ринкової вартості\~автомобілів у\~розмірі 302\~520,20\~грн. необхідно відмовити. Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, в частині визнання об`єктом спільної сумісної власності автомобіль «Renault Megane» реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску,та визначення за кожним по 1/2 його частині. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial