Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач ВАТ "Київхімволокно" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачу на праві власності належить жиле приміщення гуртожитку по [ADDRESS]. На підставі заяви відповідача було поселено в гуртожиток та видано ордер № 248 на вселення до сімейного гуртожитку на період роботи у ВАТ "Київхімволокно". Також на підставі заяви від 26.02.2008 року відповідачу було надано окрему кімнату на два ліжко-місця. Після припинення трудових відносин з позивачем 05.07.2010 року відповідач продовжує проживати у гуртожитку. З 2009 року відповідач зареєстрований у гуртожитку. Після звільнення відповідач відмовився укладати будь-які договори з позивачем та продовжує користуватися наданим житлом з оплатою за проживання. До 2012 року відповідач належним чином виконував свої обов"язки щодо оплати житлово-комунальних послуг, але з січня 2012 року він перестав у повному обсязі сплачувати житлово-комунальні послуги, у зв"язку з чим виникла заборгованість у розмірі 6556, 92 грн. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 6556, 92 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що будинок [ADDRESS] на праві власності за позивачем не зареєстрований. Відповідач заселявся до гуртожитку, як працівник, а тому його право на користування житловим приміщенням виникло на підставі ст. 128 ЖК України. Позивач пропонував відповідачу укласти договір оренди, але відповідач на це не погодився, укладення інших договорів з боку позивача не пропонувалося. Також відповідач та його представник зазначили, що відповідач сплачує кошти за житлово-комунальні послуги за тарифами, встановленими відповідними розпорядженнями. Тарифи, вказані позивачем, є значно завищеними, не відповідають дійсності, а тому відповідач їх не сплачує. Вважають позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ВАТ "Київхімволокно" не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що гуртожиток, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], перебуває на балансі ВАТ "Київхімволокно" на праві його повного господарського відання, що підтверджується довідкою від 18.01.2012 року (а.с.9). У зв"язку з перебуванням відповідача у трудових відносинах з позивачем, ВАТ "Київхімволокно" було видано відповідачу [PERSON] ордер № 248 для поселення у гуртожиток з 30.07.2007 року, на час існування трудових відносин (а.с.11). Згідно довідки форми № 3 від 04.06.2014 року (а.с.13) [PERSON] зареєстрований та проживає у гуртожитку по [ADDRESS]. Відповідно до архівної довідки № 11/97 від 16.06.2014 року [PERSON] працював у ВАТ "Київхімволокно" в період з 30.07.2007 року по 05.07.2010 року, звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв"язку із скороченням штату (а.с.12). Після припинення трудових відносин [PERSON] продовжує проживати у кімнаті гуртожитку та користуватися наданими послугами. Як вбачається з письмових матеріалів справи, ВАТ "Київхімволокно" 30.06.2011 року та 28.12.2012 року було видано накази про встановлення розмірів оплати за проживання у гуртожитку, що призначається для проживання одиноких громадян з урахуванням комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території (а.с.21-24). В своїх позовних вимогах позивач вказує на те, що відповідач до початку 2012 року сплачував житлово-комунальні послуги належним чином, але з січня 2012 року [PERSON] сплачує житлово-комунальні послуги не у повному обсязі, у зв"язку з чим виникла заборгованість у розмірі 6556, 92 грн. Відповідачу неодноразово надсилалися вимоги про необхідність сплати заборгованості, але до цього часу борг не сплачений, у зв"язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом. Згідно із ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов"язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Частиною 1 статті 811 ЦК України визначено, що договір найму житла укладається у письмовій формі. Разом з тим, як встановлено судом та не заперечується сторонами, договір найму (оренди) житла у письмовій формі, як того вимагає чинне законодавства, між сторонами укладено не було. Матеріали справи не містять доказів, що право відповідача на користування житловим приміщенням у гуртожитку виникло у зв"язку з цивільно-правовою угодою, а не з підстав, передбачених ст. 128 ЖК України. Статтею 132 ЖК України передбачено, що працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися у гуртожитку у зв"язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено, зокрема, осіб, звільнених у зв"язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників. Таким чином, зазначеними статтями встановлені законодавчі гарантії на житло, осіб, які поселилися в гуртожитку у зв"язку з роботою та звільнених, зокрема, за ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Оскільки [PERSON] є мешканцем гуртожитку в силу закону, а не на підставі договору найму житла, на нього поширюються гарантії, встановлені законодавством, зокрема Примірним положенням про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208, Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлення тарифів за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій належить до повноважень органів місцевого самоврядування. Розмір тарифів на житлово-комунальні послуги встановлюються на рівні економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) таких послуг. Пунктом 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208, передбачено, що громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають в їх відособленому користуванні, вносять плату за користування житловою площею по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Відповідно до п. 4 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869 тариф на послуги для гуртожитків, що призначаються для проживання одиноких громадян (житловими приміщеннями спільно користуються кілька осіб, які не перебувають у сімейних стосунках), розраховуються згідно з цим Порядком, а вартість послуг з розрахунку на ліжко-місце визначається як добуток тарифу на норму житлової площі для однієї особи в гуртожитку. Як вбачається з відповіді Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.03.2013 року № 050/20-2203 (а.с.63-64), розрахунок тарифу на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій для будинку [ADDRESS] до виконавчого органу Київської міської ради від ВАТ "Київхімволокно" не надходив. Таким чином, на даний час по зазначеному гуртожитку тарифи у визначеному діючим законодавством порядку не встановлювалися. Вартість додаткових послуг, які не пов"язані з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій і надаються у гуртожитках для проживання сімей, визначається понад розмір плати за послуги на підставі договорів, укладених відповідними надавачами послуг з наймачами та (або) власниками житлових приміщень у гуртожитках. Відповідно до наданого відповідачем розрахунку та копій квитанцій за період з січня 2012 року по липень 2014 року переплата за комунальні послуги та послуги по утриманню будинку та прибудинкової території за проживання у кімнаті в гуртожитку по [ADDRESS], нарахування по яким здійснено відповідно до затверджених чинним законодавством тарифів, становить 3507, 12 грн. (а.с.66-72). Доказів надання додаткових послуг у вказаному гуртожитку письмові матеріали справи не містять. Оскільки позивачем, як доказ на підтвердження позовних вимог, визначено наявність заборгованості, що виникла відповідно до усного договору найму житла та тарифів, встановлених наказами підприємства, правові підстави перевірки правильності сплачених відповідачем сум відповідно до затверджених тарифів на користування вказаним житлом відсутні. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ВАТ "Київхімволокно" є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню з підстав, зазначених вище. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed