Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

08.07.2016 позивач звернувся з вищезазначеним позовом до суду та просив визнати зобов'язання [PERSON] за договором позики, які оформлені розпискою від 08.10.2008 про отримання в борг коштів у розмірі 550 000,00 грн. перед [PERSON] виконаним (погашеним), шляхом дарування [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га, призначено для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], яка належала [PERSON] на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Копилівською сільською радою 11.07.2007 за № 068-08, вчиненого 08.10.2008. Свої вимоги мотивує тим, що в жовтні 2008 року отримав у борг у відповідача грошові кошти у розмірі 550000,00 грн., що підтверджується розпискою від 08.10.2008. Позивач посилається, що з метою забезпечення виконання грошового зобов"язання, між ним та відповідачем була досягнута домовленість про те, що вказана вище земельна ділянка буде заставою на виконання боргових зобов"язань за розпискою від 08.10.2008,яка була рівнозначною за ринковою ціною сумі коштів, взятих в борг. Позивач зазначає, що маючи мету на передачу земельної ділянки в заставу відповідачу, вони 08.10.2008 уклали договір дарування, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер [NUMBER], яка належала [PERSON] на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Копилівською сільською радою 11.07.2007 за № 068-08, вчиненого 08.10.2008. Позивач вказує, що не мав наміру передавати у власність дану земельну ділянку відповідачу, оскільки в разі повернення ним коштів, договір між сторонами мав бути розірваним. При цьому, відповідач запевнив позивача, що не буде реєструвати право власності на земельну ділянку за собою. Проте, вказує , що відповідач надав позивачу кошти у борг лише в сумі 490 000,00 грн. та в подальшому зареєстрував право власності на земельну ділянку за собою. Крім того, відповідач звернувся до Солом"янського районного суду м.Києва з позовом про стягнення заборгованості по борговій розписці від 08.10.2008 у розмірі 550000,00 грн., 3% річних, інфляційних втрат та пені у розмірі 153608,52 грн. Позивач вважає, що факт оформлення земельної ділянки у власність відповідача є наслідком прийняття виконання боргового зобов'язання. З огляду на те, що отримані кошти в борг є рівнозначною сумою вартості вказаної вище земельної ділянки, позивач вважає, що таким шляхом він виконав свої боргові зобов"язання перед відповідачем, а тому просив задовольнити позов та визнати грошове зобов'язання за борговою розпискою від 08.10.2008 виконаним. 11.07.2016 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 11.07.2016 судом направлено запит до відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві. 01.08.2016 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 01.08.2016 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 03.04.2017 в судовому засіданні представником позивача було заявлено клопотання про зміну предмету позову, яке в подальшому представник позивача заявою від 10.05.2017, просила не розглядати. 03.04.2017 на адресу суду від Солом'янського УП ГУНП у м. Києві надійшов лист на заяву [PERSON] Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.10.2008 [PERSON] отримав у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 550000,00 грн., строком повернення до 25.12.2008, що підтверджується розпискою (а.с.8). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Рішенням Солом"янського районного суду м.Києва від 09.04.2012 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто борг за борговою розпискою від 08.10.2008 у розмірі 550 000,00 , 3-х відсотків річних у розмірі 49 273, 06 грн., інфляційну складову - 138 951, 96 грн. та пеню у розмірі 153 608, 52 грн. Крім того, рішенням Солом"янського районного суду м.Києва від 08.09.2015 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто інляційні витрати у розмірі 396 428, 68 , 3% річних у розмірі 57863,01 грн. відсотки у розмірі 196757,10 грн. Вказані вище рішення набрали законної сили. В судовому засіданні представниками позивача не заперечувався той факт, що вказані вище рішення позивачем виконані не були. Разом з тим, позивач вважає, що ним було виконано грошове зобов"язання по борговій розписці від 08.10.2008, шляхом дарування відповідачу земельної ділянки,тобто як гарантія (застава) виконання боргових зобов"язань. Суд не погоджується з доводами позивача в обгрунтування поданого позову, з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 08.10.2008 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О., номер в реєстрі 8370. (а.с.9-11) Вказана вище земельна ділянка належала на праві власності [PERSON], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER](а.с.12). Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що 17.08.2015 Управлінням Держземагенства у Макарівському районі було зареєстровано на праві приватної власності земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.58-59). Встановлено та не заперечувалося представниками позивача, що договір дарування від 08.10.2008 у передбаченому законом порядку не скасований та не оспорений. Доводи позивача щодо дійсного наміру чи мотивів сторін при укладанні договору дарування, як і подальші, на думку позивача, неправомірні дії відповідача, можуть бути підставою для визнання вказаного правочину недійсним у порядку визначеному чинним законодавством. Разом з цим, вказані доводи позивача не можуть бути правовою підставою для визнання судом факту виконання позивачем грошового зобов"язання шляхом укладення договору дарування. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на те, що позивачем було взято у борг у відповідача 550 000,00 грн., то зобов"язання вважається виконаним належним чином, якщо позичальник повернув позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Доказів на підтверджаенння даних обставин, позивачем не надано. Доказів того, що між сторонами було укладено договір застави чи іпотеки, матеріали справи також не містять. Як вбачається з копії протоколу допиту свідка від 23.12.2016, допитаний [PERSON] не заперечував факту укладання договору дарування земельної ділянки на його користь [PERSON] Крім того, зазначав, що зобов'язується повернути земельну ділянку [PERSON] у разі повернення останнім грошових коштів згідно розписки (а.с.50-53). Суд вважає, що вказані обставини можуть бути предметом перевірки в межах кримінального провадження, чи в межах оспорювання правочину, тобто договору дарування від 08.10.2008. Також, посилання позивача на факт оформлення [PERSON] земельної ділянки у свою власність, як на обставину виконання зобов'язань [PERSON] перед [PERSON] суд вважає також необгрунтованим, з огляду на викладене вище. Крім того, виходячи з приписів ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За таких обставин, державна реєстрація відповідачем права власності на земельну ділянку на підставі договору дарування від 08.10.2008,який на час розгляду справи є чинним, жодним чином не свідчить про прийняття відповідачем виконаного грошового зобов"язнання з боку позивача за борговою розпискою від 08.10.2008 . Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Способи захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України не є вичерпними, тому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги те, що позивачем не було повернуто грошові кошти за борговою розпискою, правові підстави для обраного позивачем способу захисту у вигляді визнання зобов'язання виконаним за відсутності підстав, з якими закон пов'язує можливість застосування судом вказаного способу захисту цивільних прав та інтересів, відсутні. За таких обставин, проаналізувавши заявлені вимоги, відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed