Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до відповідачів, яким просили суд визнати дійсним договір № 1349/к від 15.01.2002 року купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON], діюча від себе особисто, та від імена неповнолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON] купили, а [PERSON], діючий від себе особисто, та за довіреністю, яка посвідчена 05.01.2002 року Івановим В.І., нотаріусом по Ессентукському міському нотаріальному округу Ставропольського краю РФ від імені [PERSON], яка діє в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] на підставі рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області №№ 106/3, 106/2 від 04.12.2001 року, продали житлову квартиру, площею 42,60 кв.м., яка складається із двох кімнат, житловою площею 24,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Даний договір був укладений та посвідчений Одеською товарною біржею, і зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний № 1349/К від 15.01.2002 року. Як вказують позивачі, в теперішній час, зареєструвавши в установленому законом порядку право власності на вказаний житловий будинок, та маючи намір реалізувати його шляхом продажу, вони не може реалізувати своє право власності, оскільки не мають належного правовстановлюючого документу. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачі сповіщались за правилом ч. 9 ст. 28 ЦПК України за останнім відомим місцем своєї реєстрації, шляхом оголошення на інтернет ресурсі Комінтернівського районного суду Одеської області, в судове засідання не з'явились, в зв'язку iз чим суд вважав за можливе справу розглядати за їх відсутності. Крім того, позивачі не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд в судовому засіданні, протокольно, ухвалив подальший розгляд справи проводити у заочному порядку за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази зібрані по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного: Так, судом встановлено, що 15.01.2002 року за № 1349/к на Одеській товарній біржі укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON], діюча від себе особисто, та від імена неповнолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON] купили, а [PERSON], діючий від себе особисто, та за довіреністю, яка посвідчена 05.01.2002 року Івановим В.І., нотаріусом по Ессентукському міському нотаріальному округу Ставропольського краю РФ від імені [PERSON], яка діє в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] на підставі рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області №№ 106/3, 106/2 від 04.12.2001 року, продали житлову квартиру, площею 42,60 кв.м., яка складається із двох кімнат, житловою площею 24,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до пункту 3 договору купівлі-продажу нерухомого майна, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на момент укладення угоди були співвласниками вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 02.09.1997 року, виданого органом приватизації радгоспу «Гвардійський», та зареєстрованого в МБТІ смт. Комінтернівське під № 34, стор. 68, кн. 47п. Вказаний спірний договір, відповідно до вимог, встановлених статтею 15 Закону України "Про товарну біржу", було зареєстровано на Одеській товарній біржі в "Журналі реєстрації договорів по об'єктах нерухомості" (реєстраційний номер № 1349/К від 15.01.2002 року). Судом встановлено, що у договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 1349/К від 15.01.2002 року вказано, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Оскільки, відповідно до статті 15 Закону України "Про товарну біржу", яка на момент укладення таких "біржових угод", дозволяла їх укладати без подальшої нотаріальної реєстрації, угода купівлі-продажу нерухомого майна - житлової квартири, - нотаріально оформлена не була. При укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди зі всіх істотних умов договору, договір між сторонами було виконано у повному обсязі. Після укладання зазначеного договору позивачем було повністю виконано його умови. Факт передачі покупної ціни від продавця до покупців - позивачі по цій справі, підтверджується пунктом 5 договору № 1349/К від 15.01.2002 року купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого продавцями отримана сума за відчуження квартири до підписання договору. Вказане підтверджується представленим позивачами екземпляром укладеного договору. Підтвердженням виконання договору його сторонами є видача покупцеві екземпляру договору, другий екземпляр залишається на зберіганні на біржі. Оскільки, сторонам було видано один екземпляр договору купівлі-продажу нерухомого майна, що був зареєстрований на Одеській товарній біржі в "Журналі реєстрації договорів по об'єктах нерухомості"(реєстраційний номер № 1349/К від 15.01.2002 року), відбулася передача будинку, суд вважає, що до позивачів перейшло право власності на квартиру. На теперішній час нотаріально посвідчити договір № 1349/К від 15.01.2002 року купівлі-продажу нерухомого майна позивачі законодавчої можливості не мають. Предметом судового дослідження в межах позовних вимог є питання дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1349/К від 15.01.2002 року, який було укладено на Одеській товарній біржі, та відповідно визнання права власності. З огляду на предмет судового дослідження, суд вважає за доцільне звернутися до положень діючого законодавства та законодавства, яке діяло на момент укладення угоди, якими врегульовані спірні правовідносини: Статтею 55 Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до частини 2 статті 47 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального засвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року) передбачено, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Тобто, викладені аналогічні норми щодо підстав визнання договору дійсним в діючому Цивільному кодексі України (в редакції 2003 року), та Цивільному кодексі УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення угоди. Встановлення дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, віднесено до компетенції суду. Крім того, за правилом ст. 392 ЦК України підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання права власності, оскільки позивач не мають правовстановлюючого документу, який відповідає загальним вимогам законодавства у теперішній час. При викладених обставинах є всі підстави визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на товарній біржі - дійсним, та визнати право власності на вказану квартиру за позивачами. На підставі викладеного,

Outcome: approved