Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

У зв'язку з тим, що 08 жовтня 2012 року між ФОП [PERSON] та ПП "Альфа-Сек'юріті" було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будівлі цеху № 24 та складу корпусу № 7, що знаходяться по вул.Барона Штейнгеля, № 4-а в с.Городок Рівненського району Рівненської області, у договорі було зазначено, що вказані будівлі належать ФОП [PERSON] на підставі ухвали Господарського суду Рівненської області від 23 червня 2010 року у справі № 4/17 про затвердження мирової угоди між ФОП [PERSON] та ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів", однак вказану ухвалу про затвердження мирової угоди було скасовано ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24 березня 2011 року, яка залишена в силі постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 11 травня 2011 року та Вищого господарського суду України від 20 липня 2011 року, в подальшому 24 грудня 2012 року право власності на вказані будівлі було зареєстроване за ТзОВ "Багерт" як внесок ПП "Альфа-Сек'юріті" в статутний капітал товариства, 10 січня 2013 року загальними зборами учасників ТзОВ "Багерт" було задоволено заяву [PERSON] про вихід з товариства, в зв'язку з чим його виключено з членів товариства та повернуто вклад в натурі нерухомим майном, а саме будівлями цеху № 24 та складу корпусу № 7, право власності на які [PERSON] зареєстрував за собою 14 лютого 2013 року, вважаючи, що зазначене нерухоме майно вибуло від ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" поза його волею, заступник прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" звернувся до суду з позовом і просить витребувати майно з чужого незаконного володіння та визнати за ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" право власності на нього. В судовому засіданні прокурор Прищепа О.М. позов підтримала і пояснила, що поза волею ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" його майно переходить до третіх осіб. В 2010 році між ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" та ФОП [PERSON] було укладено мирову угоду, яка була затверджена ухвалою господарського суду. В 2011 році відносно ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" була порушена процедура банкрутства і в тому ж році була скасована ухвала суду про затвердження мирової угоди. Попри це, ФОП [PERSON] відчужила вказані будівлі для ПП "Альфа-Сек'юріті", ті в свою чергу для ТОВ "Багерт", яке передало їх у власність відповідачу [PERSON] Наразі є можливим витребувати майно із чужого незаконного володіння, не визнаючи договори недійсними, зважаючи на це просить позов задоволити. Представник позивача, Фонду державного майна України, [PERSON] в суді позов і пояснення прокурора підтримала, вважає, що позов є обґрунтованим і просить його задоволити. Представник позивача, ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів", [PERSON] в суді позов і пояснення прокурора підтримала, зазначила, що мирова угода з приводу спірного нерухомого майна була укладена між головою правління ВАТ "РЗТА" та ФОП [PERSON] На той час відносно ВАТ "РЗТА" була порушена процедура банкрутства, а тому мирова угода мала бути укладена після її погодження з розпорядником майна і Фондом держмайна України, хоча цього не було зроблено. Ухвала про затвердження мирової угоди була скасована ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24 березня 2011 року, яка залишена в силі постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 11 травня 2011 року та Вищого господарського суду України від 20 липня 2011 року. Попри те, що ФОП [PERSON] було відомо про скасування вказаної ухвали, оскільки її представник був присутній в судовому засіданні в Господарському суді, вона 08 жовтня 2012 року відчужила вказане нерухоме майно. Прокурором обрано правильний спосіб захисту прав ВАТ "РЗТА", а тому просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про слухання справи своєчасно і належним чином. Причину неявки суду не повідомив і від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Представник відповідача, адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що 23 червня 2010 року між ФОП [PERSON] та ВАТ "РЗТА" було укладено мирову угоду. Статутом ВАТ "РЗТА" передбачено, що голова правління має право укладати мирові угоди і на той час ніяких погоджень із розпорядником майна і Фондом держмайна України не вимагалося, оскільки балансова вартість відчужуваного майна не перевищувала 1% балансової вартості активів ВАТ "РЗТА". Зміни до ст.22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" набрали чинності з 19 січня 2013 році і не мають зворотної дії в часі, а тому не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли 23 червня 2010 року. Відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на момент передачі йому спірного майна він не знав і не міг знати про правовідносини між ВАТ "РЗТА" і ФОП [PERSON], а скасування ухвали про затвердження мирової угоди не є підставою для витребування майна від добросовісного володільця. Зважаючи на це вважає позовні вимоги безпідставними і просить відмовити в задоволенні позову. Судом встановлено, що 23 червня 2010 року у справі № 4/17 Господарським судом Рівненської області затверджено мирову угоду між ФОП [PERSON] та ВАТ "РЗТА" відповідно до якої відкрите акціонерне товариство "Рівненський завод тракторних агрегатів" передало для ФОП [PERSON] нерухоме майно, а саме: будівлю № 24 та склад корпус № 7 за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с.Городок, вул.Барона Штейнгеля, № 4-а. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24 березня 2011 року, яка залишена в силі постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 11 травня 2011 року та Вищого господарського суду України від 20 липня 2011 року було задоволено заяву ВАТ "РЗТА" про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Рівненської області від 23 червня 2010 року, якою затверджено мирову угоду та скасовано вказану ухвалу. На підставі постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року, яка на даний час є чинною, Рівненським ОБТІ зареєстровано право приватної власності на дане нерухоме майно, за ФОП [PERSON] 08 жовтня 2012 року ФОП [PERSON], як власник нерухомого майна, відчужила його приватному підприємству "Альфа-Сек'юріті" на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2571. 24 грудня 2012 року право власності на вказані будівлі було зареєстровано за ТОВ "Багерт", в зв'язку з тим, що ПП "Альфа-Сек'юріті" оплатно відчужило майно для ТОВ "Багерт", як внесок у статутний капітал, в обмін на що отримало корпоративні права у вказаному підприємстві. 10 січня 2013 року за рішенням учасників ТОВ "Багерт" про виділ частки в майні товариства в натурі, при виході з числа учасників товариства майно набув відповідач [PERSON] 22 липня 2013 року загальними зборами ТОВ "Багерт" було прийнято рішення про ліквідацію товариства. Як на підставу позову позивач посилається на ч.8 ст.22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", за якою, на думку позивача, керівник ВАТ "РЗТА" був вправі укладати договори відчуження майна лише за згодою Фонду державного майна України та розпорядника майна - ВАТ "РЗТА". Судом встановлено, що на час виникнення правовідносин між ВАТ "РЗТА" та ФОП [PERSON] Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", передбачав обмеження керівника ВАТ "РЗТА" щодо розпорядження майном боржника балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника (абз.4, ч.13 ст.13 Закону). З балансу складеного станом на 01 січня 2010 року вбачається, що балансова вартість активів боржника за станом на дату укладення мирової угоди становить 105919000 грн. (а.с.164). Згідно експертної оцінки, встановленої ухвалою Господарського суду Рівненської області від 23 червня 2010 року про затвердження мирової угоди, вартість правомірно набутого ФОП [PERSON] нерухомого майна складає 774578,40 грн. Таким чином вартість правомірно набутого майна ФОП [PERSON] складає менше одного відсотка балансової вартості активів ВАТ "РЗТА", відтак отримання будь-яких погоджень від розпорядника майна боржника та ФДМУ Законом не вимагалося. Доводи позивачів стосовно необхідності отримання дозволу Фонду державного майна України для ВАТ "РЗТА" не можуть бути прийняті судом, оскільки органи державної влади, до яких відноситься ФДМУ, відповідно до ст.19 Конституції України, повинні діяти лише у межах та спосіб визначений Законами України. ВАТ "РЗТА" не знаходився у підпорядкуванні ФДМУ. ФДМУ не являється власником оспорюваного майна, правомочності ж щодо володіння, користування та розпорядження майном належать лише виключно власнику, а відтак рекомендаційні листи ФДМУ не створюють правових наслідків для ВАТ "РЗТА". Внесені зміни до ст.22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", на які, як на підставу позову, покликається позивач, набрали чинності 19 січня 2013 року і не мають зворотної дії в часі, а відтак не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, зокрема до 23 червня 2010 року. Як на підставу позову, позивач посилається на п.3 ч.1 ст.388 Цивільного кодексу України, вважаючи, що має право на витребування майна від [PERSON] Пунктом 3 ч.1 ст.388 Цивільного кодексу України передбачено, що майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. [PERSON] є добросовісним набувачем. Судом встановлено і це доводиться матеріалами справи, що [PERSON] не знав і не міг знати про правовідносини між ВАТ "РЗТА" та ФОП [PERSON] на час правомірного набуття нею права власності на спірне майно. На час укладення мирової угоди її сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, мирова угода укладена в порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України, та спрямована на реальне настання правових наслідків, а саме набуття права власності за ФОП [PERSON] з одночасним припиненням боргових зобов'язань ВАТ "РЗТА". Саме по собі скасування ухвали, якою затверджено мирову угоду між ВАТ "РЗТА" та першим власником ФОП [PERSON] не є правовою підставою для витребування майна від [PERSON] Згідно правової позиції, яка є обов'язковою для судів, від 07 листопада 2012 року у справі № 6-81-ц-2, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін й предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Ураховуючи мету й характер такої процесуальної дії, саме по собі скасування ухвали суду про визнання мирової угоди, на підставі якої майно вийшло із володіння власника, не свідчить про відсутність волі останнього на його відчуження. До цього ж накладений по справі № 9/83 Господарського суду Рівненської області про банкрутство ВАТ "РЗТА" арешт всього майна, також не свідчить про відсутність волі ВАТ "РЗТА" на здійснення правомочностей щодо розпорядження спірним нерухомим майном на користь ФОП [PERSON] Таким чином суд вважає, що ФОП [PERSON] правомірно набула право власності на спірне нерухоме майно, оскільки жодних обмежень щодо його набуття зі сторони ВАТ "РЗТА" закон не містить. Окрім цього, згідно п.п.6, п."є", п.14.9 р.14 "Виконавчий орган Товариства, статуту ВАТ "РЗТА", затвердженого 22 вересня 2007 року, протокол № 12 чергових загальних зборів акціонерів ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" керівник має право - приймати рішення і подавати від імені товариства претензії та позови, відповіді на претензії кредиторів та відзиви на позовні заяви, приймати участь особисто чи через представників в судових засіданнях з правом визнання чи невизнання позовних вимог, укладання мирової угоди (а.с.153-163). Враховуючи, що на момент укладення мирової угоди, ВАТ "РЗТА" діяв у межах та спосіб визначений абз.4 ч.13 ст.13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону на час виникнення правовідносин), п.14.9 статуту ВАТ "РЗТА", ст.78 ГПК України, волевиявлення ВАТ "РЗТА" по укладенню мирової угоди відповідало волі товариства по реальному погашенню заборгованості, а тому суд не вбачає порушення прав ВАТ "РЗТА", в інтересах якого спрямоване звернення заступника прокурора Рівненської області до суду, тому в позові в частині витребування майна з чужого незаконного володіння слід відмовити. У зв'язку з відмовою в позові в частині витребування майна з володіння [PERSON], не підлягає до задоволення позов в частині визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем. Оскільки позивач при подачі позову до суду звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст.88 ЦПК України, судовий збір необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed