Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Банк Золоті Ворота" звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на корить Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" заборгованість за договором № 254/07-А від 26.11.2007 року про надання споживчого кредиту у розмірі 275080,13 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 26.11.2007 року між Акціонерно-комерційним банком "Банк Золоті Ворота", який у подальшому змінив назву на Публічне акціонерне товариство "Банк Золоті Ворота", та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 254/07-А, за умовами якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 14089,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 25.11.2014 року зі сплатою за користування кредитом у вигляді 10,5% річних. [PERSON] не виконував належним чином зобов'язання за договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, про що позивач повідомляв відповідача, проте відповідач не вжив необхідних заходів для її погашення. Представник позивача у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, у якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить слухати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 25.12.2015 року, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Таким чином, суд на підставі ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 26.11.2007 року між Акціонерно-комерційним банком "Банк Золоті Ворота", який у подальшому змінив назву на Публічне акціонерне товариство "Банк Золоті Ворота", та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №254/07-А, за умовами якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 14089,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 25.11.2014 року зі сплатою за користування кредитом у вигляді 10,5% річних (а.с. 11-15). 19.01.2010 року сторони уклали Договір про зміну №1 до Договору про надання споживчого кредиту №254/07-А від 26.11.2007 року та Договір про зміну №2 до Договору про надання споживчого кредиту №254/07-А від 20.12.2013 року дійшовши згоди про те, що викласти пункти Договору в новій редакції щодо сплати комісії та доповнити новим номером рахунку (а.с. 18-19). Сторони дійшли згоди про погашення кредиту згідно з графіком погашення, що підтверджується Додатком №1 до Договору про надання споживчого кредиту №254/07-А від 26.11.2007 року (а.с. 16-17). [PERSON] не виконував належним чином зобов'язання за договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, загальний розмір заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором №254/07-А від 26.11.2007 року складає 7815,73 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 164931,01 грн. та 110149,12 грн., разом 275080,13 грн., з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом - 5688,35 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 120038,09,01 грн.; сума заборгованості за відсотками - 2127,38 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 44892,92 грн.; сума простроченої заборгованості за комісійною винагородою - 16381,61 грн.; пеня за кредитом, відсотками та комісійною винагородою - 93767,51 грн., яка станом на 10.06.2015 року не сплачена, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5-10). Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі, на підставі укладеного договору, виникли зобов'язання, за якими позивач надав відповідачеві послуги, а останній зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк, але відповідач всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором кредиту строки, їх не виконав, заборгованість не повернув. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку про те, що нормами чинного законодавства позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, у разі прострочення повернення чергової частини. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань Суд, вивчивши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved