Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, просить суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 21196,05 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи не прибув, згідно письмового клопотання зазначив, що розгляд справи можливий за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач надала суду заперечення проти позову, покликається на те, що даного кредиту не брала. Також вказала, що відомості, які містяться в заяві, а саме її анкетні, паспортні дані не відповідають дійсності. Просить в позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач посилається на те, що 03.02.2010 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н. Згідно з умовами кредитного договору банк надав [PERSON] кредит у розмірі 6200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку з яким [PERSON] ознайомилася та погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг щодо кредитування Приватбанком, і яка містить власноручний підпис відповідача. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідач проти задоволення позову заперечувала, вказуючи на те, що вона не укладала кредитний договір і поставила під сумнів належність наданих позивачем документів, на які він посилається, як на докази обґрунтованості вимог даного позову. Відтак, враховуючи заперечення відповідача про те, що вона жодних документів на отримання у ПАТ КБ "Приватбанк" кредитних коштів не підписувала, а також, зважаючи на ненадання позивачем суду для огляду та для здійснення інших процесуальних дій документів, які є належними і допустимими доказами обставин даної справи, суд дійшов висновку про те, що позивач не виконав, передбаченого статтею 60 ЦПК України, процесуального обов'язку із доказування належними і допустимими доказами самого факту виникнення між сторонами кредитних правовідносин. Так, належними і допустимими доказами виникнення у відповідача грошових кредитних зобов'язань перед банком є оригінали заяви на видачу кредиту і відкриття карткового рахунку, розписки про отримання кредиту, а також інші документи кредитної справи з його особистим підписом. [PERSON] в підтвердження своїх заперечень надала суду ксерокопію паспорта серії [NUMBER] виданого Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області 06.01.2006 року [PERSON]. Згідно даного паспорта [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] Також [PERSON] надала суду ксерокопію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] відповідно до якого вона 16.07.2010 року зареєструвала шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції Рівненської області з [PERSON] і після реєстрації змінила прізвище на [PERSON]. 07.10.2010 року Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області [PERSON] виданий паспорт серії [NUMBER]. Із наданого свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] виданого 12 грудня 1989 року вбачається, що вона народилася [INFO] року в м.Сарни Рівненської області і її матір'ю вказана [PERSON]. В свідоцтві про народження серії [NUMBER] стоїть відмітка зроблена секретарем сільської ради про те, що [PERSON] 01.09.1973 року зареєструвала шлюб з [PERSON] Надані [PERSON] документи спростовують дані, які містяться в анкеті-заяві, долученої позивачем до позовної заяви, а саме невідповідність даних паспорта, дівочого прізвища матері, та місце народження [PERSON] Отже, з даної заяви не встановлено, що саме [PERSON] виявила бажання та отримала від позивача кредит в розмірі 6200,00 грн. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року ,,Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Позивачем ПАТ КБ "Приватбанк" доказів укладання саме з відповідачем [PERSON] як з позичальником та споживачем послуг банку, кредитного договору № б/н від 05.02.2010 року, суду не надано. Наведене є підставою для відмови у задоволенні позову з огляду на те, що позивачем не було виконано свого обов'язку із доказування обґрунтованості і правомірності його вимог. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи всі докази досліджені судом в судовому засіданні в їх сукупності, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення судових витрат на користь ПАТ КБ ,,ПриватБанк", враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed