Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, зазначивши, що 11.06.2014 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого Банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підписав заяву, відповідно до якої погодився з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. Також [PERSON] при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням банку. Однак, відповідач порушив умови договору та станом на 02.07.2019 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 85229,00 гривень. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати в розмірі 1921,00 гривень. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позовні вимоги не визнає, так як надані позивачем Умови та Трифи банку не містять даних про їх прийняття, в заяві-анкеті не має даних про кредитний ліміт, розмір відсотків та строк повернення кредиту, заява взагалі не містить умови договору. В задоволенні позову просив відмовити. Відповіді на відзив позивачем надано не було. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 11.06.2014 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого Банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк". Згідно проведеного позивачем розрахунку, відповідач станом на 02.07.2019 року має заборгованість в сумі 85229,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом, за простроченим тілом кредиту, пені та штрафів. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Договором, на якому базуються правовідносини сторін є - заява-анкета відповідача про отримання кредитних коштів. У цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також в ній відсутні й домовленості сторін про сплату відповідачем процентів за користування кредитними коштами. Не містить заява і строку повернення кредиту (користування ним). Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Разом з тим, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного суду, що висловлені в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) за результами перегляду судових рішень у справі по аналогічному спору, про те, що підписана відповідачем анкета-заява не може вважатись договором, який підтверджує обов`язок відповідача сплатити позивачеві проценти за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, суд дійшов висновку про те, що оскільки укладений між сторонами спірний кредитний договір у виді заяви-анкети не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не зазначена в ньому процентна ставка за користування кредитними коштами, а також те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а тому позивач вправі вимагати лише виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої та не повернутої суми кредитних коштів. Вимоги позивача щодо стягнення іншої частини заборгованості є безпідставними, оскільки не грунтуються на умовах укладеного сторонами договору. З урахуванням вище зазначеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial