Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

25 травня 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який згодом уточнила. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 06.10.2007 року, який розірвано 20.03.2015 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу. В період перебування у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем, на її утриманні, позивач піклується про її здоров"я, фізичний , духовний, моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач не піклується про дитину, не приймає участі в його вихованні та розвитку. На даний час позивач має можливість вивезти дитину за кордон на відпочинок для поліпшення здоров"я та розширення світогляду дитини. Але колишній чоловік позивача та батько дитини не дає добровільно згоду на виїзд дитини за кордон для відпочинку, при цьому відмову він ніяк не коментує та причину відмови не розяснює. Тому позивач просить суд надати [PERSON] дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] за кордон без згоди та супроводу батька, [PERSON] до досягнення [PERSON] шістнадцяти років. А також надати дозвіл [PERSON] без нотаріальної згоди батька, [PERSON] на оформлення та виготовлення проїзних документів на право тимчасового виїзду за кордон малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , кожний окремо, підтримали позовну заяву з підстав викладених у ній. У судове засідання відповідач [PERSON] не з"явився, про день слухання справи повідомлений через засоби масової інформації . Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради до суду не з"явився, про день слухання справи повідомлені. Вислухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 06.10.2007 року, який розірвано 20.03.2015 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу. (а.с. 5 свідоцтво про шлюб, 6 рішення про розірвання шлюбу). В період перебування у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. (а.с. 7 свідоцтво про народження). Дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, позивач піклується про її здоров"я, фізичний , духовний, моральний розвиток. (а.с. 8 довідка про реєстрацію). На даний час позивач має можливість вивезти дитину за кордон на відпочинок для поліпшення здоров"я та розширення світогляду дитини. Підставою для звернення до суду з вказаним позовом позивачка зазначила відмову відповідача у наданні дозволу на виїзд малолітнього сина [PERSON], [INFO] за кордон. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], кожний окремо, пояснили, що позивач є їх дочкою, а відповідач колишнім зятем. [PERSON] ( онук ) потребує оздоровлення, вони та їх дочка мають можливість повезти дитину на відпочинок за кордон, однак відповідач у телефонних розмовах відмовляє надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. У відповідності до ч. 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідност.141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене ст. 313 ЦК України. Згідно з ч. 3 даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України, і в'їзду в Україну громадяни України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231. Відповідно до ч.2ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4). Відповідно до п. п. 1.4 даних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її представника, свідків, суд вважає, що вимоги позивачки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягаютьо задоволенню. На підставі викладеного, ст. 313 ЦК України, ст.ст.141, 157 Сімейного кодексу України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231,

Outcome: approved