Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з заявою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з початку 2002 року. За свої кошти вони купили квартиру [ADDRESS] , документи на квартиру оформлялися на [PERSON] , про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 12.05.2004 року та копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.05.2004 року. Оригінали документів на право власності на зазначену вище квартиру втрачено, тому свідоцтво про прийняття спадщини за законом на вказану вище квартиру отримати не може, оскільки для цього потрібні оригінали документів на право власності квартиру. Державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світланою Дмитрівною йому відмовлено у видачі свідоцтва про право спадщину за законом. Просив визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на квартиру [ADDRESS] . 28.10.2015 року [PERSON] подав уточнення до позовної заяви про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування(т.1 а.с.21-23). 02.11.2015 року відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] до державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світлани Дмитрівни про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування(т.1 а.с.53). 15.03.2016 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] подала позовну заяву про визнання права власності на нерухоме майно відповідно до якої, повідомила, що оскільки, вона в порядку спадкування претендує на квартиру [ADDRESS] та яка є предметом зазначеного позову, вважає за доцільне пред`явити позов до позивача по справі - [PERSON] . [PERSON] , починаючи із жовтня 2004 року проживала із [PERSON] у належній їй квартирі [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло вищезазначене нерухоме майно. На момент відкриття спадщини, вона проживала із спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років, вели спільне господарство, їх об`єднував спільний побут, взаємні права та обов`язки. Як член сім`ї вона була зареєстрована по місцю проживання у зазначеній квартирі. Однак, документи, котрі підтверджували факт спільного проживання із спадкодавцем протягом зазначеного часу, відсутні. 29.09.2015 року вона звернулася до Івано-Франківського міського суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем - [PERSON] 01.03.2016 року нею направлено на адресу Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Станом на 15.03.2016 року жодної відповіді щодо результатів розгляду даної заяви нею не отримано. Просить встановити факт постійного проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім`єю більше п`яти років - з жовтня 2004 року до часу відкриття спадщини, яка залишилася після її смерті, котра настала [INFO] , визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.90-121). 17.10.2016 року [PERSON] подав заперечення на позовну заяву [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно відповідно до якого повідомив, що згідно заяви про приєднання доказів до матеріалів цивільної справи від 19.09.2016 року матеріалів цивільної справи № 344/14747/15-ц долучено копію нотаріально засвідченого пояснення [PERSON] від 25.05.2016 р., зареєстрованого в реєстрі за № 464, яким пояснено: «Навесні 2004 року вирішив продати свою квартиру [ADDRESS] . На початку травня 2004 року ріелтором було знайдено покупців. З ріелтором оглядати квартиру прийшло троє людей: [PERSON] , та як повідомила остання, її чоловік [PERSON] та його син [PERSON] , які порадившись на місці, вирішили купити квартиру. Наскільки зрозумів, це була сім`я. 12 травня 2004 року у приватного нотаріуса Девляшевської Світлани Павлівни було укладено договір купівлі-продажу квартири. На запитання нотаріуса, хто буде покупцем, зазначеними вище людьми одноголосно сказано, що при попередньому обговоренні було вирішено, щоб в договорі покупцем зазначати [PERSON] . За купівлю квартири [ADDRESS] зним розраховувались безпосередньо у нотаріуса. Гроші за купівлю квартири йому передав [PERSON] . Пізніше довідався, що [PERSON] проживала з [PERSON] в громадянському шлюбі». Свідченням того, що батько [PERSON] [PERSON] проживав спільно із [PERSON] є, зокрема, довідка № 02-02/628 від 14.02.2013 р. видана КП «Єдиний розрахунковий центр» громадянці [PERSON] про те, що громадянин [PERSON] до дня своєї смерті [INFO] був зареєстрований разом із сім`єю в квартирі [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без шлюбу, купили спільну квартиру, були пов`язані спільним побутом, мали спільні права та обов"язки. [PERSON] (син [PERSON] ) з травня 2004 року (з часу купівлі квартири [ADDRESS] ) проживав однією сім`єю із [PERSON] і [PERSON] . Після смерті [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] продовжував проживати однією сім`єю із [PERSON] у квартирі [ADDRESS] по дату смерті [PERSON] , яка настала [INFO] , та яка є часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] . [PERSON] здійснив поховання померлої [PERSON] . [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] по даний час. [PERSON] ніколи не прожила у спірній квартирі з [PERSON] однією сі"єю. Згодом [PERSON] зареєструвала у себе [PERSON] та її сина [PERSON] , а потім доньку [PERSON] . Пізніше [PERSON] із чоловіком [PERSON] купили квартиру по [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] не проживала взагалі із [PERSON] однією сім"єю у спірній квартирі. Просив відмовити у задоволенні позову про визнання права власності на нерухоме майно(т.1 а.с. 170 - 173). 18.10.2016 року [PERSON] подав заяву про зміну предмета позову відповідно до якого, просив встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без шлюбу - з початку 2002 року по дату смерті [PERSON] , яка настала [INFO] , та яка є часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю більше п`яти років - з травня 2004 року по дату смерті [PERSON] , яка настала [INFO] , та яка є часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Визнати у порядку спадкування за [PERSON] права власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , як спадкове майно залишене після смерті [PERSON] , в порядку спадкування першої черги спадкоємців за законом. Визнати у порядку спадкування за [PERSON] права власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , як спадкове майно залишене після смерті [PERSON] , в порядку спадкування четвертої черги спадкоємців за законом(т.1 а.с. 174-178). 08.02.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків(т.1 а.с.228,229). 12.02.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду відкрито провадження у справі за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно(т.1 а.с.232, 233). 11.05.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду об"єднано в одне провадження цивільну справу №14747/15-ц провадження №2/344/126/18 за позовом [PERSON] до державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світлани Дмитрівни, Івано-Франківської міської ради про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу - з початку 2002 року по дату смерті [PERSON] , яка настала [INFO] та яка є часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] ; встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю більше п`яти років - з травня 2004 року по дату смерті [PERSON] , яка настала [INFO] та є часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] ; визнаня права власності за [PERSON] у порядку спадкування право власногсті на 1/2 частку квартири [ADDRESS] у порядку спадкування першої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON] ; визнання права власності за [PERSON] права власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] у порядку спадкування четвертої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON] , і цивільною справою №344/14747/15-ц провадження №2/344/332/17 за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] , особа, яка приймає участь у справі: Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання однією сім"єю більше п"яти років - з жовтня 2004 року до часу відкриття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] , котра настала [INFO] ; визнання права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Надано справі загальний номер №14747/15-ц провадження №2/344/126/18(т.1 а.с.252,253). 27.02.2019 року ухвалою Івано-Франківського міського суду клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів та клопотання представників третьої особи [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] про виклик свідків - задоволено(т.2 а.с.40,41). Представник позивача в судове засідання не з"явився, подав чергову заяву про відкладення розгляду справи(т.3 а.с.5-9). Державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. В судове засідання не з"явилась подала заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі(т.1 а.с.58,66). Представник Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з"явивсяз не відомих суду підстав. Хоча належнима чином був овідомлений про день та чакс слухання справи(т.2 а.с.159). Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги [PERSON] задоволити, у задоволенні позову [PERSON] відмовити(т.3 а.с.4). Представник позивача в судове засідання не з`явився повторно, подав до суду заяву про відкладення розгляду справи. Суд вважає, що представник позивача зловживає правом на відкладення розгляду справи, що призводить до безпідставного відкладення та затягування розгляду справи. Також, суд звертає увагу, що представник міг скористатися своїм правом на участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Тому, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім того, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»). Враховуючи наведені норми чинного законодавства та те, що дана справа перебуває у провадженні вже тривалий період, представник позивача неодноразово заявляв клопотання про відкладення судових засідань, зокрема 31.03.2020 року, 13.11.2020 року, 01.03.2021 року, 24.05.2021 року, які були задоволені судом, а тому суд вважає, що повторна неявка представника позивача в судове засідання пов`язана із затягуванням розгляду справи, а відтак вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі пояснень наданих сторонами 08.02.2018 року, 11.05.2018 року, 27.02.2019 року та доказів, які наявні в матеріалах справи. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого 16.05.1974 року батьками [PERSON] , [INFO] були [PERSON] та [PERSON] а.з. № 931(а.с.5). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 12.05.2004 року [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] , про що свідчить Витяг з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.05.2004 року(т.1 а.с.6,7). Згідно копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 05.02.2013 року [PERSON] помер [INFO] у віці 73 роки, а.з.№191(т.1 а.с.10). Згідно копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 27.07.2015 року [PERSON] померла [INFO] у віці 51 рік, а.з.№1196(т.1 а.с.11,12). Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч.2 ст. 3 СК України особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю. Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання, визначає ч.1 ст. 316 згаданого кодексу. Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. Згідно ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1. ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. А ч.3 цієї статті передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позивач [PERSON] звернувся до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , проте, 22.09.2015 року №3040/02-14/6 отримав відмову в отриманні свідоцтва у зв"язку з не встановленням родинних відносин із спадкодавцем(т.1 а.с.14). Позивач просить встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім"єю без реєстрації шлюбу, в основу позову були покладені покази свідка [PERSON] посвідчені приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Цюх С.М. від 25.05.2016 року. Свідок [PERSON] повідомив, що на весні 2004 року його квартиру оглядали [PERSON], її чоловік [PERSON] та його син [PERSON] і він зрозумів, що це сім"я. Гроші за квартиру йому передавав [PERSON] , а записали власником квартири [PERSON] . А пізніше він дізнався, що [PERSON] та [PERSON] проживали у громадянському шлюбі(т.1 а.с.165). Слід зазначити, що такого порядку надання показань свідків цивільно-процесуальним законодавством України не передбачено. Зокрема, ст.ст. 90-93 ЦПК України встановлює спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає виклик свідків у судове засідання з наданням права задати питання свідкам усім учасникам справи. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 67 ЦПК України свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин. У разі неможливості прибуття до суду та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за викликом суду свідок зобов`язаний завчасно повідомити про це суд. Надання показів свідків, шляхом посвідчення їх показань нотаріусом, не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи на задання питань свідкам стосовно обставин справи. А тому, дане ноторіально посвідчене пояснення суд, вважає, неналежним доказом. Що стосується ксерокопії довідки КП "ЄРЦ" від 14.02.2013 року № 02-02/628 виданої [PERSON] [INFO]. в тому, що вона проживає по [ADDRESS] та те, що [PERSON] [INFO] до дня своєї смерті [INFO] був зареєстрований по вищевказаній адресі разом із сім"єю(т.1 а.с.8). То суд звертає увагу, що дана довідка не містить інформації, що [PERSON] разом із членами своєї сім"ї фактично проживав у спірній квартирі, та не вказано хто саме з сім"ї покійного [PERSON] був зареєстрований. Згідно ксерокопії паспорта [PERSON] вбачається, що останній був зареєстрований по [ADDRESS] з 12.07.2006 року (т.1 а.с.9). Щодо запису у будинковій книзі зареєстрованих осіб у квартирі по [ADDRESS] , домовласником якої була [PERSON] зареєстровано шестеро осіб. Серед яких під №4 - 12.07.06 року зареєстрований піднаймач - [PERSON] [INFO] , проте, зазначено, що зареєстроване місце проживання виключно до 12.07.2011 року. 17.08.2011 року повторно зареєстрований та знятий з реєстрації місця проживання 12.02.2013 року. Запис щодо реєстрації сина [PERSON] - відсутній. Таким чином, судом встановлено, що покійний [PERSON] , дійсно, був зареєстрований у спірній квартирі, проте, факт реєстрації місця проживання не є свідченням постійного фактичного проживання покійного [PERSON] та [PERSON] як подружжя без реєстрації шлюбу, не є свідченням ведення спільного господарства, взаємних прав та обов"язків подружжя, а відтак, не є свідченням придбання нерухомого майна - квартири [ADDRESS] за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] . А тому, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу - з початку 2002 року по дату смерті [PERSON] , яка настала [INFO] та яка є часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] , слід відмовити за безпідставністю, необгрунтованістю та недоведеністю, оскільки, позивачем не представлено суду жодних належних та допустимих доказів. Щодо позовної вимоги про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю більше п`яти років - з травня 2004 року по дату смерті [PERSON] , яка настала [INFO] та є часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] , то дана позовна вимога до задоволення, також, не підлягає за безпідставністю та необгрунтованістю, оскільки, жодними доказами чи свідченнями свідків з приводу постійного проживання позивача у спірній квартирі разом із [PERSON] та [PERSON] не підтверджено, а лише є припущеннями позивача. Так, згідно ксерокопії свідоцтва про поховання виданого [PERSON] - не зазначено ким є позивач: чи користувач місця поховання чи родинного місця поховання. Встановлено, лише, що [INFO] здійснено поховання померлої [PERSON] , проте, у даному свідоцтві не зазначено ні вулиці, ні № - ділянки, ні № - місця кладовища розміщеного в Чукалівка. А запис визначення "пасинок" - здійснений у графі вулиця(т.1 а.с.13). Суд не вбачає підстав, вважати ксерокопію свідоцтва про поховання [PERSON] належним доказом спільного проживання позивача з покійною [PERSON] більше п"яти років однією сім"єю. Що стосується Акту від 08.05.2018 року долученого позивачем до матеріалів справи, яким жителі будинку [ADDRESS] засвідчують факт проживання однією сім`єю покійних [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу, та що разом з ними проживав син - [PERSON] , а [PERSON] не проживала зі [PERSON] (т.1 а.с.224) то, суд вважає даний Акт неналежним доказом, оскільки, не можливо встановити: хто скаладав такий акт, чи було це свідчення дійсним волевиявленням жителів будинку, кому належать підписи, у який період часу спільно проживали особи ,та що проце свідчило. Окрім того, жоден із свідків заявлених позивачем в судове засідання не з`явився та не надав суду відповідних пояснень. Щодо позовних вимог про визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 частки спірної квартири після смерті [PERSON] , в порядку спадкування першої черги спадкоємців за законом та визнання права власності на 1/2 частки спірної квартири після смерті [PERSON] , в порядку спадкування четвертої черги спадкоємців за законом, то дані позовні вимоги є похідними від первісних позовних вимог у задоволенні яких судом відмовлено за безпідставністю, необгрунтованістю та недоведеністю, відповідно дані позовні вимоги до задоволення не підлягають. Суд приходить до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки, є безпідставними, не обгрунтованими та не доведеними. Що стосується позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] про встановлення факту постійного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім"єю більше п"яти років - з жовтня 2004 року до часу відкриття спадщини, яка залишилась після її смерті та визнання права власності на нерухоме майно, то суд приходить до наступних висновків. Так після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , 21.09.2015 року було зареєстровано спадкову справу, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №41560847(т.2 а.с.72). До складу спадщини входила квартира [ADDRESS] , про що свідчить Витяг з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.05.2004 року(т.2 а.с.77). 09.03.2016 року [PERSON] звернулась до Першої Івано-Франківської нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом(т.2 а.с.76). 16.03.2016 року №864/02-14 [PERSON] було роз"яснено вимоги ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім"єю не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини(т.2 а.с.90). Згідно до ч.2 ст. 3 СК України особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю. Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання, визначає ч.1 ст. 316 згаданого кодексу. Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1. ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. А ч.3 цієї статті передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Щодо запису у будинковій книзі зареєстрованих осіб у квартирі по [ADDRESS] , домовласником якої була [PERSON] зареєстровано шестеро осіб. Серед яких зареєстрована піднаймач [PERSON] - 01.10.2004 року, проте зазначено, що зареєстроване місце проживання виключно до 01.10.2009 року. 30.07.2014 року повторно зареєстрована. Син піднаймача [PERSON] - 30.07.2014 року, донька піднаймача [PERSON] - 18.10.2014 року(т.2 а.с. 80-87). Крім того, [PERSON] на підтвердження позовної вимоги посилається на довідку про склад сім"ї від 02.03.2015 року, відповідно до якої встановлено, що по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] уповноважений власник, дата реєстрації 04.06.2004 року, [PERSON] - піднаймач, зареєстрована 30.07.2014 року, [PERSON] - син піднаймача, зареєстрований 30.07.2014 року, [PERSON] - донька піднаймача, зареєстрована 18.10.2014 року(т.2 а.с.88). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] з дітьми дійсно зареєстровані у спірній квартирі з 2014 року, проте, факт реєстрації місця проживання не є свідченням постійного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім"єю більше п"яти років - з жовтня 2004 року до часу відкриття спадщини. [PERSON] на підтвердження позовної вимоги посилається на свідчення свідків [PERSON] та [PERSON] , які стверджують, що з 2004 року [PERSON] проживала по [ADDRESS] , з нею проживала [PERSON] з 2004 року і до часу смерті доглядала її. Жодних конфліктів за час проживання не було, жили разом доброзичливо, вели спільне господарство(т.1 а.с.119,120). Дані пояснення були відібрані адвокатом Зоренко О.В. та долучені до матеріалів справи. Проте, слід зазначити, що такого порядку надання показань свідків цивільно-процесуальним законодавством України не передбачено. Зокрема, ст.ст. 90-93 ЦПК України, встановлює спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає виклик свідків у судове засідання з наданням права задати питання свідкам усім учасникам справи. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 67 ЦПК України свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин. У разі неможливості прибуття до суду та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за викликом суду свідок зобов`язаний завчасно повідомити про це суд. Відібрання показів свідків адвокатом, не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи на задання питань свідкам стосовно обставин справи. А тому, дані пояснення суд, вважає, неналежним доказом. [PERSON] стверджує, що на момент відкриття спадщини вона проживала із спадкодавцем однією сім"єю понад п"ять років, вели спільне господарство, їх об"єднував спільний побут, взаємні права та обов"язки. Даний факт підтверджує характеристикою виданою КП "ЄРЦ" №26 від 02.03.2015 року на гр. [PERSON] [INFO] , де зазначено, що остання проживає в [ADDRESS] , за час проживання та період утримання будинку на балансі КП "ЄРЦ" скарг і заяв від сусідів не поступало. Заборгованість за квартирну плату відсутня(т.2 а.с.107). А також, на підтвердження факту спільного проживання надала довіреність, якою [PERSON] 25.03.2015 року уповноважила [PERSON] представляти її інтереси в установах, підприємствах, організаціях і т.д.(т.1 а.с.108). Та лист №47 від 17.09.2015 року Івано-Франківської Греко-Католицької Єпархії Парафія Святих Варвари і Сави настоятель Храму О.Червак , яким засвічив, що [PERSON] 28.07.2015 року склала пожертву на Храм з нагоди похорону [PERSON] у розмірі 2000 грн.(т.1 а.с.118). Проте, наведені докази датовані березнем та липнем 2015 року та не підтверджують факту, постійного проживання [PERSON] сім`єю не менше п`яти років, починаючи з 2004 року із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] . А тому, суд приходить до висновку, що заявлена позовна вимога про встановлення факту постійного проживання [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2004 року до часу відкриття спадщини - [INFO] є безпідставною та не обґрунтованою, а тому не підлягає до задоволення. Також, не підлягає до задоволення позовна вимога про визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , оскільки, вона є похідною від первісної позовної вимоги, у задоволенні якої судом було відмовлено. Отже, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] є безпідставними, не обгрунтованими та не доведеними, а тому не підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Інші доводи учасників справи, які наведені у позовах та запереченнях, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. На підставі наведеного, ст.124 Конституції України, ст.ст., 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: dismissed