Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Представник АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.02.2012 року у розмірі 116153 грн. 62 коп.. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору без номера від 22.02.2012 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредит в розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 22.03.2020 року має заборгованість у розмірі 116153,62 грн., яка складається з наступного: 64050,31 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн.- заборгованість за поточним тілом кредиту, 64050,31 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 25636,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 20459,99 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 5507,32 - штраф (процентна складова). Представник позивача АТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позов підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , 22.02.2012 року звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву без номера, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок 1800 грн.. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. На підставі цієї заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, що підтверджується випискою по рахунку. Банк, звертаючись до суду з позовом, надав заяву № б/н від 22.02.2012 року, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 22.02.2012 року. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження своїх доводів сторона позивача надала розрахунок заборгованості, виписку по договору, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я відповідача; довідку про видачу кредитних карток; копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, витяг з тарифів обслуговування кредитних карток; копію Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Судом встановлено, що згідно заяви б/н від 22.02.2012 року [PERSON] приєднався до умов та правил надання банківських послуг; отримала кредитну картку з лімітом станом 13.10.2017 року 17000 грн. (максимальний кредитний ліміт для відповідача), що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування. Матеріали справи не містять даних про те, яку саме кредитну картку отримала відповідач за вказаною вище анкетою-заявою, за яким тарифом вона обслуговується, до матеріалів справи долучений витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", яких є чотири види, які відрізняються умовами нарахування, зазначеними періодами, ставками, умовами нарахування пені та штрафів, а тому в суду відсутні можливості перевірити порядок нарахування відсотків. Крім того, ст. 1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. У цій справі, позивач просив стягнути з відповідача 25636,00 грн. процентів за користування кредитом. Відповідно ст. 1056-1 ЦК - фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Однак, як вбачається з наданого банком розрахунку, з 01.09.2014 року банк в односторонньому порядку змінив розмір процентної ставки на 34,8 % річних. При цьому матеріали цивільної справи не містять доказів, що сторони узгоджували, в заяві від 22.02.2012 року, право банку в односторонньому порядку змінювати проценту ставку. Разом з тим, за змістом ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч.1 ст. 653 ЦК в разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо зміни банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору. Однак, матеріали справи не містять доказів, що сторони погоджували таку зміну. Банк, обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємну частину договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин, відсутність в заяві домовленості сторін про зміну відсотків, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, сторонами не було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, змінювати процентну ставку, а тому такі зміни є незаконними. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства ( ч.1, 2 ст. 551 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 01.09.2014 року (останній день застосування Банком процентної ставки в межах обумовленого з позичальником розміру) загальний залишок заборгованості за відсотками становив 0,00. Тому саме такий розмір заборгованості по відсоткам є доведеним, в решті ж розмір заборгованості по процентам є недоведеним, оскільки строки внесення процентів сторони не обумовлювали. У заяві, підписаній сторонами також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач також звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості з відповідача по тілу кредиту, яка станом на 22.03.2020 року складається з наступного: 64050,31 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн.- заборгованість за поточним тілом кредиту, 64050,31 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Тіло кредиту- це саме та сума на яку кредитний договір оформляється. Як зазначалося вище [PERSON] отримала кредитну картку з максимальним кредитним лімітом 17000 грн.. З наданого позивачем та дослідженого судом розрахунку заборгованості встановлено, що залишок заборгованості за тілом кредиту - 0,00 грн. Крім того, розрахунок заборгованості [PERSON] , виписки по рахунку містять відомості про суми погашення за наданим кредитом, з яких вбачається, що за період з 22.02.2012 року по 22.03.2020 року нею поверталися позичені кошти. З даного розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача за тілом кредиту відсутня, однак нараховані пеня, штрафи та прострочене тіло кредиту, яке не передбачене умовами договору. Таким чином, суд вбачає порушення банком порядку нарахування заборгованості по кредиту, оскільки відповідач погасив кредит в повному обсязі, так як тіло кредиту погашається в останню чергу, а тому заборгованість по відсотках, простроченому тілу та пені нараховується лише на залишок боргу. Щодо нарахувань за простроченим тілом кредиту, то із системного аналізу положень Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та ч.1 ст.1054 ЦК України вбачається, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, фактично, зокрема, є й завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить і плата за користування кредитом, а не, власне, лише надані позичальнику в користування кошти. Безпідставно нараховуючи проценти на заборгованість по тілу кредиту банк незаконно збільшував суму заборгованості та нараховував проценти на проценти у збільшеному розмірі, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за договором станом на 22.02.2012 року та виписки по рахунку, на дату звернення позивача з даним позовом відповідач повернула позикодавцеві суму коштів, яка перевищує суму позики. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Виходячи з положень вищезазначеної статті, отримана відповідачем від АТ КБ «Приватбанк» позика на момент звернення позивача до суду повернута. Наведене є підставою для відмови у задоволенні позову з огляду на те, що позивачем не було виконано свого обов`язку із доказування обґрунтованості і правомірності його вимог. Встановлені під час судового розгляду та наведені вище обставини, відсутність належних та допустимих доказів в обґрунтування розміру нарахованих відсотків та пені, свідчить про те, що обставини наведені позивачем АТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову стягненню з відповідача не підлягає і сплачений позивачем судовий збір, відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed