Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів, в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.04. 2015 року, просив суд стягнути з відповідача на його користь депозитний вклад в розмірі 10 732 ( десять тисяч сімсот тридцять два) доларів США 08 центів, що за курсом НБУ на день запровадження тимчасової адміністрації 03.03. 2015 року ( 2482.0658 грн. за 100 доларів США) становить 266 377 ( двісті шістдесят шість тисяч триста сімдесят сім) гривень 29 копійок ; пені у розмірі 26 ( двадцять шість ) доларів США 46 центів, що за курсом НБУ на день розгляду справи ( 2253.1063 грн. за 100 доларів США) становить 596 ( п"ятсот дев"яносто шість) гривень 17 копійок; суму матеріальної шкоди у розмірі 83, 79 доларів США та моральну шкоду, яку він оцінює у 500 доларів США. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом, позивач посилається на невиконання відповідачем вимоги позивача про повернення власних грошових коштів, що призвело до порушення права позивача на вільне розпорядження коштами, що знаходяться на банківському рахунку. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача Литвинов С.І., який діє на підставі довіреності від 10.04. 2015 року проти позовних вимог заперечив, пославшись на те, що з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», у зв'язку із чим вимоги щодо повернення коштів позивача будуть задовольнятися відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому підстав для задоволення позову немає. Заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовим розглядом, 22.04.2014 між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем [PERSON] укладено договір банківського вкладу ( депозиту) № [NUMBER] у відділенні № 31 ПАТ « Дельта Банк» ( м. Київ, вул. Княжий Затон, буд. 4) на відкриття та обслуговування поточного рахунку, за умов якого банк відповідно до наданого клієнтом пакету документів, а також згідно з вимогами банку та чинного законодавства України, відкриває клієнту поточний рахунок № [NUMBER] у доларах США, строком розміщення по 06 травня 2014 року включно зі сплатою 8,65% річних з пролонгацією. Відповідно до умов Договору 22 квітня 2014 року позивач вніс на відкритий рахунок суму вкладу у розмірі 15 000 доларів США, що підтверджується договором (а.с. 6). Оскільки в листопаді 2014 року курс долара піднявся то позивач щоб зберегти свої збереження вирішив переукласти свій депозитний вклад, частину грошей збирався забрати. 21.11. 2014 року позивач переуклав новий договір № 005-29591-211114 Банківського вкладу ( депозиту) « Лояльний» на суму 12 000 доларів США терміном на один місяць по 21 грудня 2014 року включно зі сплатою 9,25% річних з пролонгацією, автоматично пролонговувався до 21 лютого 2015 року ( а.с. 7). Після переукладення депозиту 21.10. 2014 року з 15 000 доларів США на 12 000 доларів США, тільки 26.11. 2014 року позивачу було виплачено тільки 300 доларів США. 21 січня 2015 року до закінчення дії договору, позивач звернувся з письмовою заявою ( а.с. 10) до начальника відділення банку про зняття пролонгації з депозитного договору, але пролонгація знята не була і 18.02. 2015 року після повного закінчення дії депозитного договору кошти зарахувались на поточний рахунок позивача. 20.02.2015 позивач, у зв'язку із закінченням строку дії договору, звернувся до відповідача із заявою про повернення суми вкладу та нарахованих процентів (а.с.11), разом з тим 20.02. 2015 року позивач був змушений укласти договір № [NUMBER] банківського вкладу терміном на один місяць по 22 березня 2015 року ( а.с.8), згідно якого на цей депозитний вклад було автоматично перераховано з поточного рахунку позивача 7 421,00 доларів США. Отже з 20.02. 2015 року по 02.03. 2015 року було списано з поточного рахунку позивача на відкриті депозитні рахунки його дружини [PERSON] гроші в сумі 3 700 доларів США, а з 03.03. 2015 року було банком припинено відкривати нові депозитні рахунки та зараховувати на них кошти. На даний час на депозитному рахунку позивача, який діє до 22 березня 2015 року знаходиться 7421 доларів США, а на поточному рахунку позивача залищок коштів в сумі 3 311, 08 доларв США, вказані факти не спростовує в судовому засіданні і представник відповідача. Разом з тим, до цього часу вимоги позивача не виконані, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом за захистом порушених прав. Частиною 1 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Частиною 3 ст. 1058 ЦК України закріплено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком; банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Оскільки, вимоги ч. 2 ст. 1060 ЦК України є однією з умов, на яких між позивачем та відповідачем укладений вищевказаний депозитний договір, суд вважає, що відповідач істотно порушив свої зобов'язання по цьому договору, фактично позбавивши його права, передбаченого Законом, на повернення вкладу, на що він розраховував при укладенні цього договору. Крім того Закон України « Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином- підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Згідно з п. 22 ст.1 цього Закону, споживачем є фізична особа, придбуває, замовляє, використовує або має намір придбати и замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов»язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов»язків найманого працівника. За приписами ч.5 ст. 10 Закону, у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Правову позицію з цього приводу викладено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04. 1996 року № 5 « Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», де у п. 20 зазначено, що пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. У зазначеній постанові Пленуму також вказується. що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово- кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян ( у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судовим розглядом не встановлено і відповідачем не доведено наявність обставин, які б обмежували право позивача на розпорядження грошовими коштами на рахунку № [NUMBER] відкритого у ПАТ «Дельта Банк». При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що у зв'язку з запровадженням з 03.03.2015 тимчасової адміністрації та призначенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», у зв'язку із чим, на переконання відповідача, вимоги щодо повернення коштів позивачу будуть задовольнятися відповідно доЗакону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так, у відповідності до частини шостої ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Обмеження ПАТ «Дельта Банк» права позивача щодо розпоряджання грошовими коштами на його рахунку є порушенням умов договору банківського вкладу. Зазначені порушення є істотними, в розумінні ч. 2 ст. 651 ЦК України, оскільки позбавляють позивача можливості вільно розпоряджатись власними грошовими коштами на свій розсуд. З огляду на те, що відповідачем не були виконані вимоги позивача про повернення грошових коштів, доказів протилежного відповідачем суду не надано, за таких обставин позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача кошти, що належать позивачу. Також відповідно до п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. При цьому, у розумінні положень даного Закону під переказом коштів слід розуміти рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. За таких обставин, оскільки відповідачем не були виконані вимоги позивача про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, суд визнає позовні вимоги в частині стягнення пені за період з 23.03. 2015 року по 23.04. 2015 року включно (30 календарних днів) у розмірі 26, 46 дол. США (= 10732, 08 (сума боргу)х0,3 (відсоток пені за кожний день)/100х30 (днів прострочення), обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума невиплачених коштів у загальному розмірі 10 732 ( десят тисяч сімсот тридцять два) долари США 08 центів, що за курсом НБУ на день запровадження тимчасової адміністрації 03.03. 2015 року ( 2482.0658 грн. за 100 доларів США) становить 266 377 ( двісті шістдесят шість тисяч триста сімдесят сім) гривень 29 копійок та пені у розмірі 26 ( двадцять шість ) доларів США 46 центів, що за курсом НБУ на день розгляду справи ( 2253.1063 грн. за 100 доларів США) становить 596 ( п"ятсот дев"яносто шість) гривень 17 копійок, а разом 266 973 ( двісті шістдесят шість тисяч дев"ятсот сімдесят три) гривні 46 копійок Зважаючи на те, що позивач, будучи відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільненим від сплати судового збору, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України сума судового збору у розмірі 2 669 ( дві тисячі шістсот шістдесят дев"ять ) ) гривень 73 копійки підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Однак відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України відшкодування упущеної вигоди (неодержаних доходів) у розмірі 83, 79 доларів США може мати місце лише у договірних зобов'язаннях, тоді як між позивачем [PERSON] та відповідачем такого зобов'язання немає, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Що стосується стягнення моральної шкоди, то в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведена вина відповідача у не виплаті позивачу вказаних грошових сум.

Outcome: partial