Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, яка складає з урахуванням прийнятих судом уточнень 15100,42 грн. В обґрунтування позовних вимог сторона позивача посилається на те, що відповідач [PERSON] є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , та споживачем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за вказаною адресою. Позивач виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачу послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, вартість яких затверджується рішенням виконавчого комітету ХМР. Між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] за вказаною адресою на ім`я [PERSON] . Відповідач не виконує обов`язки зі сплати наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим утворилась заборгованість перед позивачем в загальній сумі 15100,42 грн., а саме: за період з 01.03.2007 року по 01.12.22016 року в сумі 8795,93 грн. та за період з 01.10.2019 року по 01.07.2021 року в сумі 6304,49 грн., яка до цього часу не погашена, та яку сторона позивача просить суд стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.07.2021 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 09.09.2021 року та 10.09.2021 року від відповідача [PERSON] до матеріалів справи надійшли відзиви на позовну заяву аналогічного змісту, в яких відповідач зазначив, що позивач не надав жодного підтвердження, що будинок в якому проживає відповідач є комунальною власністю територіальної громади м. Харкова або що до комунальної власності територіальної громади м. Харкова відноситься яка-небудь (хоча б одна) квартира, що розташована в даному будинку. Відповідно, позивач не надав жодного доказу, що рішенням № 1186 він визначається виконавцем з управління будинком, спорудою або групою будинків у будинку [ADDRESS] . Натомість квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до наведеного, вказаний будинок не є комунальною власністю територіальної громади м. Харкова, а є власністю/співвласністю власників квартир цього будинку, а одним із співвласників є відповідач, і форма власності є приватною, а не комунальною. Таким чином, позивач рішенням № 1186 не визначався як виконавець з управління будинком, спорудою або групою будинків у будинку [ADDRESS] , а відповідно позивач не має права управляти вказаним будинком та висувати вимоги до власників квартир будинку щодо оплати послуг. Крім того, позивач вказує, що між сторонами не укладено договір про надання послуг, а отже позивачем не надано суду належних і допустимих доказів виникнення правових відносини між сторонами, а також отримання прямої та надзвичайної згоди відповідача на отримання послуг позивача. Крім того, відповідач вказує, що для обґрунтування суми заборгованості позивачем надано "Довідку про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг", яка не може вважатись належним доказом, оскільки в ній не вказані істотні умови нарахування плати за житлово-комунальні послуги, а саме: не надані підстави для застосування вказаних розмірів тарифів на житлово-комунальні послуги, які діяли протягом періоду нарахування, не надані підстави для застосування вказаних тарифів на житлово-комунальні послуги, які діяли протягом періоду нарахувань боргу, не надано інформацію щодо структури цих тарифів та нарахувань, не надано інформацію про розрахунок та причини виникнення по стовпцю "Зміни". Через відсутність вказаної інформації немає можливості чітко зрозуміти нарахування: за які саме послуги, за якою ціною та в яких обсягах проведено розрахунок суми нарахування. Позивач не надав жодних даних про допустимість "Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб" як доказу на підставі якого закону сформовано документ, який орган і на підставі якого закону має право видавати такий документ, що робить вказаний доказ незаконним. Також відповідач вказує, що в предметі договору зазначено, що надається серед іншого послуга "вивезення побутових відходів", але за цією послугою заявляє вимоги інше комунальне підприємство КП "Комплекс з вивозу побутових відходів", відповідно, позивач заявляє вимоги на оплату послуги, яку виконує інше підприємство, при цьому не надаючи повної інформації про розрахунок суми нарахувань, що унеможливлює точне визначення достовірності та неправомірності нарахувань. Також, вищевказана "Довідка про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг" не відповідає вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки не містить в собі таких обов`язкових реквізитів, як дата і місце складання, назва підприємства, від імені якого складено документ, відсутні відомості про особу, яка склала та підписала документ, зміст та обсяг господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Враховуючи викладене, відповідач вказує, що в даному випадку КП "Жилкомсервіс" не надав доказів надання відповідачу вказаних в позовній заяві послуг, обґрунтувань виконаних нарахувань за житлово-комунальні послуги, тарифів та їх складових на кожну з цих послуг, а також доказів існування між сторонами договірних відносин. Крім того, відповідач вказує, що позивач стверджує, що ним не подано інших позовів до цих же відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав, що не відповідає дійсності, оскільки позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій стосовно осіб, що зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , тобто за тим самим предметом і з тих самих підстав. 09.09.2021 року від відповідача [PERSON] до матеріалів справи надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій він просив суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за період часу з 01.03.2007 року по 01.07.2019 року, з підстав пропущення строку позовної давності. 17.09.2021 року від уповноваженого представника позивача [PERSON] надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій представник позивача просила суд стягнути з відповідача 15100,42 грн. боргу за надані послуги, а саме: за період з 01.03.2007 року по 01.12.22016 року в сумі 8795,93 грн. та за період з 01.10.2019 року по 01.07.2021 року в сумі 6304,49 грн., вказана заява прийнята судом до розгляду в судовому засіданні 09.11.2021 року та розгляд справи продовжувався з її урахуванням. 21.09.2021 року до матеріалів справи від уповноваженого представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якому представником позивача зазначено, що рішенням виконавчого комітету ХМР від 20.12.2006 року №1186 "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг в житловому фонді м. Харкова", комунальне підприємство "Жилкомсервіс" визначено виконавцем послуг з управлінням будинком, спорудою, групою будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова, тобто згідно ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - Управителем. Рішенням виконавчого комітету ХМР від 22.02.2017 року №188 "Про внесення змін до Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 року № 1186 "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг в житловому фонді м. Харкова" у господарському відання КП "Жилкомсервіс" було передано житловий фонд комунальної власності територіальної громади м. Харкова, тобто фактично КП "Жилкомсервіс" набуло статусу не тільки управителя, а й балансоутримувача житлового фонду. Таким чином, будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , було передано в господарське відання КП "Жилкомсервіс", а отже КП "Жилкомсервіс" є управителем будинку [ADDRESS] . Стосовно не укладення між сторонами договору, представником позивача вказано, що відповідно до постанови ВС України від 30.10.2013 року по справі №6-59цс13 зазначено, що законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку із чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони ними фактично користувалися. Також, представником позивача зазначено, що утримання майна, яке знаходиться у власності є не правом, а обов`язком власника. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або оплату їх як ціни договору, є грошовими зобов`язаннями. Крім того, представником позивача зазначено, що відомості про проведення мешканцями будинку за адресою: [ADDRESS] , а також обрання на зборах мешканців будинку управителя зазначеного багатоквартирного будинку у комунального підприємства "Жилкомсервіс" відсутні, а отже КП "Жилкомсервіс" здійснює обслуговування багатоквартирного будинку, в якому мешкає відповідач, так як є його управителем, а відповідач зобов`язаний оплачувати надані комунальним підприємством "Жилкомсервіс" послуги протягом всього періоду надання таких послуг. Також, представником позивача зазначено, що відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи бухгалтерського обліку підтверджують здійснення господарських операцій, а отже обов`язку надання актів приймання-передачі виконаних робіт (чи інших первинних документів бухгалтерського обліку) для підтвердження факту надання житлових послуг (житлово-комунальних послуг) чинним законодавством не передбачено, а довідка про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг є письмовим доказом, що містить розрахунок заборгованості відповідно до тарифів на послуги та здійснення оплат. Також, представник позивача вказує, що рішенням виконавчого комітету ХМР від 20.12.2011 року № 893 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова" (в редакції №318 від 11.05.2018 року) затверджено тарифи та послуги, які надає КП "Жилкомсервіс" і серед них відсутня послуга "вивезення побутових відходів", тому посилання відповідача на її нарахування не відповідають дійсності. Стосовно нарахування заборгованості на кількість мешканців, представником позивача зазначено, що чинним законодавством України не передбачено нарахування оплати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (квартирну плату) по кількості зареєстрованих та проживаючих осіб у квартирі. Таким чином, нарахування по квартирній платі проводиться не на кількість мешканців, які проживають у квартирі, а на загальну площу квартири, вимірювану квадратними метрами. Також, представником позивача зазначено, що КП "Жикомсервіс" отримано судовий наказ Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.11.2019 року, який відповідачем не скасовано, проте в ньому зазначений інший період нарахування заборгованості. Також, представником позивача зазначено, що позовна давність застосовується тільки за заявою боржника у справі, тому кредитор має право вимагати у боржника погашення всієї суми заборгованості навіть понад трьох років. 25.10.2021 року від відповідача [PERSON] до матеріалів справи надійшли заперечення до відповіді на відзив на позовну заяву, в яких викладені підстави для вімови у позові КП "Жилкомсервіс" аналогічні підставам, які містяться у відзиві [PERSON] від 09.09.2021 року та 10.09.2021 року. Представник позивача Пульна Ю.Є., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засідання просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відзив позивача, а також просив суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу від 17.09.2003 року та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1573757 від 25.09.2003 року. Наявними у справі доказами встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично склалися правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку, де знаходиться квартира відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості на даний час за відповідачем існує заборгованість за період з 01.03.2007 року по 01.12.2016 року в сумі 8795,93 грн. та за період з 01.10.2019 року по 01.07.2021 року в сумі 6304,49 грн. за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій Відповідно до статі 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно зі ст. 5 зазначеного Закону передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать:1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтею 7 ч. 2 п. 5, ч. 1 п. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов"язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; споживач має право на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості. Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Серед обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, визначених у статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», є своєчасна оплата за спожиті житлово-комунальні послуги. Таким чином, Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку. У відповідності до змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Доводи відповідача про те, що відсутні підстави для стягнення з нього заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, оскільки між ним, як споживачем, та між Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» відсутні договірні правовідносини, не приймаються до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, якщо послуги ним отримувались. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15. Матеріалами справи підтверджено, що КП "Жилкомсервіс" надавало відповідачу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідач їх одержував і не відмовився від них у встановленому законом порядку. Зустрічні вимоги до КП «Жилкомсервіс» відповідачем не пред`являлись. Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо не надання стороною позивача послуг та ненадання обґрунтування розміру заборгованості, оскільки відповідно до норми ст.ст. 12, 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, - саме відповідач, а не позивач має доводити свої заперечення проти позову, але у даному випадку відповідач не спростував факт надання стороною позивача послуг та розрахунок суми позову, що підтверджується наявною у справі довідкою про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг за о/р№107020734.2532, публічним договором про надання житлово-комунальних послуг, встановленими місцевою радою тарифів, які наразі є чинними, витягом про право власності відповідача на квартиру, які суд відповідно до ст. 89 ЦПК України належним чином дослідив. Таким чином, суд вважає, що у ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які відповідач посилалася в обґрунтування своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог. [PERSON] просив суд застосувати до нарахованої заборгованості строк позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною четвертою статті 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд застосовує позовну давність за заявою відповідачів. Так, з матеріалів справи вбачається, що КП «Жилкомсервіс» звернулося до суду із позовом 22.07.2021 року про стягнення заборгованості за період з 01.03.2007 року по 01.07.2021 року. При цьому позивачем зазначено, що 07.11.2019 року Фрунзенським районним судом м. Харкова був виданий судовий наказ у справі № 645/6997/19 про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у період з 01.12.2016 року по 01.10.2019 року у сумі 8446,14. Вищевказаний судовий наказ Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.11.2019 року відповідачем скасовано не було, проте відповідач не вчиняє дій щодо повного погашення заборгованості, внаслідок чого на момент звернення до суду з цією заявою утворилась заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в загальному розмірі 15100,42 грн.: за період з 01.03.2007 року по 01.12.22016 року в сумі 8795,93 грн. та за період з 01.10.2019 року по 01.07.2021 року в сумі 6304,49 грн. Враховуючи, що загальний строк позовної давності встановлений у три роки, тому в даному випадку позовна давність, в межах якої підлягає стягненню заборгованість, буде визначатись з часу звернення позивача до суду із даним позовом - 22.07.2021 року. Враховуючи викладене, стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості за період за період з 01.10.2019 року по 01.07.2021 року за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 6304,49 грн. В частині позовної вимоги про стягнення з відповідача боргу за період з 01.03.2007 року по 01.12.2016 року в розмірі 8795,93 грн., у задоволенні позову належить відмовити у зв`язку з пропуском стороною позивача строку позовної давності. Питання про стягнення судових витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 62305 від 27.05.2021 року, під час звернення до суду з вказаним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача в розмірі 947,73 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial