Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.07.2016 року звернувся до суду і просить, уточнивши 08.12.2016року свої позовні вимоги, стягнути на його користь солідарно з [PERSON], [PERSON] борг за узгодженням про завдаток від 13 березня 2016року у розмірі 10 612грн., три проценти річних з простроченої суми у розмірі 52грн.60коп., та моральну шкоду в розмірі 3000грн. В обгрунтування позову зазначив, що у березні 2016року, маючи намір придбати у власність житловий будинок в місті Павлограді, через Агенство нерухомості фізичної особи-підприємця [PERSON] він знайшов будинок по вул. Визволення, 12 в м. Павлограді Дніпропетровської області, який належить відповідачам, та вони домовилися про продаж даного будинку. 13 березня 2016року між позивачем, як завдаткодавцем, і відповідачами [PERSON] і [PERSON], як завдаткоотримувачами, було укладено та підписано Узгодження про завдаток, згідно якому позивач передав відповідачам в рахунок майбутнього відчуження будинку по вул. Визволення, 12 в м. Павлограді 600 доларів США, що в еквіваленті на час укладання узгодження складає 15 612грн. Згідно з п.5 Узгодження про завдаток вказані грошові кошти відповідачі отримали в рахунок сплати вартості будинку № 12 по вулиці Визволення в м. Павлограді, який вони мали намір продати, а позивач купити. В строк до 20 травня 2016року відповідачі були зобов"язані оформити усі необхідні документи на вищевказаний будинок та укласти з позивачем договір купівлі-продажу. До теперешнього часу відповідачі свої зобов"язання щодо укладення договору купівлі-продажу вказаного будинку не виконали, отримані грошові кошти повернули лише частково. Так, в період розгляду справи 13вересня 2016року позивач отримав від відповідача [PERSON] 5000грн., що підтверджується квитанцією Укрпошти. Відповідачі ухиляються від зустрічей з ним, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. В судове засіданні від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішенння не заперечував. Відповідачі та третя особа в судове засідання не з"явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причин своєї неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 13.03.2016року позивач [PERSON] передав відповідачам [PERSON] і [PERSON] грошові кошти в розмірі 6 000 доларів США, як попередню оплату укладення в майбутньому договору купівлі-продажу будинку за адресою: м. Павлоград, вул. Визволення,12, за 16 000доларів США. Факт отримання коштів відповідачами підтверджується копією узгодження про завдаток від 13.03.2016року, яке підписано сторонами, відповідно до пунктів 2,3,4 якого договір відчуження будинку має бути оформлений нотаріально, продавці мають звільнити будинок та знятися з реєстрації за адресою цього будинку до 20 травня 2016року( а.с.5). Судом встановлено , що договір купівлі - продажу вказаного будинку між сторонами не укладався. Відповідно до\~ст. 657 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 570 ЦК України\~завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Частина 2 ст. 570 ЦК України визначає презумпцію авансу, який не виконує забезпечувальної функції, а є лише способом платежу і фактично попередньої оплати, а також підлягає поверненню у випадках невиконання або неналежного виконання договору, або його не укладення. Зазначене поняття повністю узгоджується з положенням ч. 1\~ ст. 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже, передані позивачем відповідачам кошти є авансом, оскільки сторони не уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна за формою, передбаченою ст. 657 ЦК України. Відповідачі відмовилися від майбутнього укладення договору, однак відмовляються від повернення безпідставно отриманих грошових коштів, а тому такі кошти, незалежно від поведінки та вини будь-якої зі сторін, повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавались. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати та підлягає поверненню. Таким чином, при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача авансу суд виходить з того, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може бути лише у випадку наявності зобов'язання, яке мало б випливати з основного договору, тобто договору купівлі-продажу житлового будинку. В силу вимог\~ ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 13.03.2016 р. за офіційним курсом української гривні до долара США 6 000 доларів США еквівалентно 15 612 грн. Судом встановлено, що частину боргу в сумі 5\~000грн. відповідач [PERSON] сплатила позивачу, тобто сума неповернутого авансу складає 10 612грн. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов"язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов"язання(наприклад, ч.1 ст. 554, ст. 1190 ч.4, ст. 92 ЦК України). У правовідносинах, що розглядаються, солідарний обов"язок відповідачів договором або законом не встановлений,тому відповідачі відповідають перед позивачем у рівних частках, тобто в сумі 7806грн. кожен з відповідачів. Оскільки відповідач [PERSON] повернула позивачу частину боргу в сумі 5 000грн., сума, що підлягає стягненню з цього відповідача, складає 2806грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача аванс в сумі 10 612грн., а саме: з відповідача [PERSON] - 7806грн., з відповідача [PERSON] - 2806грн., а також та підставі ст. 88 ЦПК України судовий збір в дохід держави по 275,60 грн. з кожного з відповідачів. Статтею 625 ЦК України встановлена відповідальність за прострочення виконання грошового зобов»язання у вигляді сплати боржником кредитору суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, позивач не є кредитором, а відповідачі не є боржниками, тому підстави для застосування правил ст. 625 ЦК України у даний правовідносинах відсутні. Стосовно позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з положень ст. 1167 ЦК України та п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995року( зі змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» про те, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, і у випадках, коли законодавством ( ЦК України, спеціальними законами) встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Законодавством України не встановлено відшкодування моральної шкоди за неповернення авансу.

Outcome: partial