Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

30.12.2020 р. позивач [PERSON] звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] , третьої особи - органу опіки та піклування Корабельного району м. Миколаєва Миколаївської міської ради, в якому просив визначити місце проживання їхніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з ним, їх батьком, за місцем його реєстрації та проживання за адресою: [ADDRESS] . Також позивач просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. на місяць, щомісячно і до повноліття дітей та судові витрати. Позов мотивований тим, що з 06.10.2006 р. до 18.08.2020 р. позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від вказаного шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Повідомив, що біля двох років їхні з відповідачем взаємовідносини були напруженими та значно погіршилися. В жовтні 2019 року відповідач [PERSON] поїхала до Чехії на заробітки. Він залишився з дітьми та ще деякий час проживав за місцем реєстрації відповідача в селі Зайчівське. В січні 2020 року позивач забрав дітей та переїхав до міста Миколаєва, де проживає з дітьми донині. Близько року тому відповідач [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, життям дітей не цікавиться, участі в їх вихованні не приймає. Матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Діти перебувають на повному утриманні позивача. Зазначив, що їхні діти навчаються в загальноосвітній школі № 40 в м. Миколаєві. Класні керівники дітей, надаючи довідки, зазначають, що за період навчання він, як батько, постійно відвідує батьківські збори, виховні заходи, цікавиться навчанням синів у школі. Мати дітей протягом навчання дітей у школі ніколи не відвідувала батьківські збори, не цікавилася навчанням синів у класних керівників, не брала участі у громадському житті дитини у класі. Вказав, що він працює в ТОВ «ЕЛІР» на посаді слюсаря. Має гідну заробітну плату, достатню для утримання себе та дітей. Характеризується за місцем роботи виключно позитивно. Створив всі належні умови для утримання, навчання та виховання дітей. Діти знаходяться на повному матеріальному забезпеченні батька та він належним чином виконує батьківський обов`язок. Також позивач, посилаючись на те, що між ними з відповідачем в добровільному порядку не досягнуто домовленості про спосіб виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей з боку відповідача, просив суд стягнути з останньої на його користь аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно і до повноліття дітей. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.01.2021 року було відкрите загальне позовне провадження, копії названої ухвали суду направлені сторонам по справі. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва відзив на позовну заяву. Позивач та його представник - адвокат Бушинський Є.В. в судове засідання не з`явилися. Представник позивача - адвокат Бушинський Є.В. надав заяву, в якій просив розглядати цивільну справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала. Надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги [PERSON] визнала та просила їх задовольнити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Корабельного району м. Миколаєва Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно, причини неявки представника суду не відомі. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно з наданою копією свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] позивач [PERSON] 06.10.2006 року уклав шлюб з відповідачем по справі, про що був зроблений відповідний актовий запис № 508. В період шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданими суду копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 02.12.2010 р. та серії [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 27.08.2013 р., де батьками дітей записані позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] . Згідно з рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17.04.2020 року шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON] , був розірваний. Вказане рішення суду набрало законної сили 18.08.2020 року. Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 03.08.2016 р. № 335-р, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/5 частина квартири [ADDRESS] . Згідно Акту обстеження умов проживання від 16.12.2020 р., складеного завідувачем та головним спеціалістом сектору захисту прав, свобод та законних інтересів дітей служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою проживають його діти: [PERSON] і [PERSON] , а також [PERSON] , яка є рідною тіткою та донькою тітки - [PERSON] . При перевірці працівниками служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради було встановлено, що для дітей є окрема кімната, окремі спальні місця, постільна білизна. Батьком створені належні умови для повноцінного проживання, виховання та утримання дітей. Діти знаходяться на повному матеріальному забезпеченні батька, який належним чином виконує батьківські обов`язки. Згідно з довідкою, наданою Миколаївською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 40 від 17.12.2020 р. за вих. № 328, [PERSON] , [INFO] , батьком якого є позивач, навчається у 4 класі названої школи. За період навчання [PERSON] постійно відвідував батьківські збори, виховні заходи, цікавився навчанням сина у школі. У названій довідці зазначено, що відповідач [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] протягом навчання сина у школі не цікавилася навчанням сина, не відвідувала батьківські збори, не брала участі у громадському житті дитини в класі. Довідкою № 324 від 17.12.2020 р., виданою Миколаївською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 40 засвідчено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається у Миколаївській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 40. За період навчання позивач постійно відвідував батьківські збори, виховні заходи, цікавився навчанням сина у школі. Мати дитини, [PERSON] , протягом навчання сина [PERSON] у школі не цікавилася навчанням сина, не відвідувала батьківські збори, не брала участі у громадському житті дитини у класі. Згідно з наданою суду довідкою № 39 від 16.12.2020 р. позивач [PERSON] має постійне місце роботи, працює слюсарем у ТОВ "Елір" та за місцем роботи характеризується позитивно, як відповідальна, цілеспрямована і працелюбна людина, яка має спокійний та врівноважений характер. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно з ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання дитини з батьком, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, а також визнання позову відповідачем, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з їх батьком. Приймаючи рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену в § 54 рішення у справі «Хант проти України» № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, де зазначено, що «… між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». При цьому, визначення місця проживання дітей разом з батьком не позбавляє права відповідача у справі [PERSON] спілкуватися з дітьми та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки матір дітей у разі визначення місця проживання їх з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, прояву турботи відносно них та участі у їх вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Відповідно ст.ст. 180-182 СК України батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що діти: [PERSON] і [PERSON] тривалий час проживають з батьком та знаходяться на його утриманні. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст. 180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно з ст.ст. 141, 180 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність уплатника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як слідує з положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на утримання дитини стягуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оцінюючи надані докази та враховуючи, що батьки несуть обов`язок щодо утримання дітей рівноцінно, відповідач є здоровою та працездатною людиною, інших аліментних зобов`язань не має, у зв`язку з чим має можливість щомісячно та стабільно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їхніх спільних дітей, які наразі проживають з позивачем, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. на місяць щомісячно до повноліття дітей, підлягають задоволенню. Підстав, які б дозволяли дійти висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено. З огляду на ухвалення рішення на користь позивача, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору за вимогою немайнового характеру щодо визначення місця проживання дітей в сумі 840,80 грн. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дітей, у зв`язку з чим, судові витрати за даною позовною вимогою підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого згідно з ст. 4 Закону України "Про судовий збір" становить 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved