Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що в період з 1993 року по 1996 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них [INFO] народилась донька [PERSON]. Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 березня 2002 року, відповідач повинен був сплачувати на її користь аліменти на дочку [PERSON] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів свого заробітку, починаючи з 28 лютого 2002 року і до її повноліття. Однак, відповідач ухилявся від свого обов'язку щодо сплати аліментів, державна виконавча служба дій направлених на стягнення аліментів не вчиняла і лише 21.11.2013 року надала їй розрахунок заборгованості по аліментах відповідача, згідно якого така заборгованість за період з 2002 року по 2011 рік складає 12628,08 грн. Відповідач не погоджувався з розміром заборгованості, оскаржував його неодноразово і лише 01.10.2013 року апеляційним судом Львівської області було прийнято остаточне рішення, яким відмовлено відповідачу у задоволенні його скарги щодо розрахунку заборгованості та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.08.2012 року. Поряд з цим, наявна заборгованість по аліментах дає їй право на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, яка за період 2003-2011 р.р. складає 31817,79 грн. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість по аліментах в сумі 12627,08 грн. та неустойку за прострочення сплати аліментів в період 2003-2011 р.р. в сумі 31817,79 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті, змісту і мотивам відповідають викладеному в позовній заяві. Доповнила, що ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.03.2014 року, якою скасовано розрахунок заборгованості по аліментах від 21.11.2013 року, була скасовано 12.05.2014 року апеляційним судом Львівської області, а тому просить позов задоволити. Відповідач позову не визнав з підстав, які виклав письмово. Доповнив, що згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 березня 2002 року повинен був сплачувати на користь позивачки аліменти на дочку [PERSON], в розмірі 1/4 частини зі всіх видів свого заробітку, починаючи з 28 лютого 2002 року і до її повноліття. Вказав, що з часу стягненя аліментів і до досягнення донькою повноліття приймав участь в утриманні дитини, як в грошовій так і в натуральній формі, про що свідчать квитанції, які знаходяться в матеріалах виконавчого провадження державного виконавця. Зазначив, що не погоджується з розрахунком від 21.11.2013 року його заборгованості по аліментах, позаяк такий (розрахунок) державним виконавцем Н. Литвиненко за період з 01.01.2003 року по 08.09.2005 року проводився у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини у відповідності до нової редакції ч. 2 ст. 182 СК України, яка була прийнята Законом України від 22.09.2005 року № 2901-ІУ та набрала законної сили з 15.10.2005 року. Однак, незаконність застосування цієї норми закону при здійсненні нарахування заборгованості була встановлена ухвалами Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.09.2011 року та від 01.04.2013 року, залишеними без змін ухвалами апеляційного суду Львівської області від 05.06.2012 року та від 05.06.2013 року відповідно. Крім того, аліменти стягуються з фактичного заробітку (доходів), отриманого на момент визначення заборгованості, а державним виконавцем - Н. Литвиненко при здійснені 21.11.2013 року розрахунку заборгованості по аліментах враховано суму розміру середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника в м. Дрогобич, а не фактичного його прибутку як фізичної особи, чим порушено вимоги ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження". Також, звернув увагу суду на те, що відділом ДВС Дрогобицького МРУЮ 29.04.2013 року проведено розрахунок заборгованості по аліментах [PERSON] за період з 01.01.2003 року по 07.11.2011 року, в якому зазначено, що загальна сума переплати по аліментах становить 1395,03 грн. Даний розрахунок є чинним та не був оскаржений у встановленому законодавством порядку. Після цього, була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження від 29.04.2013 року ВП №4778508, яка також ніким не оскаржувалась, а виконавчий лист повернутий до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, у зв'язку з цим державний виконавець не вправі була проводити нарахування заборгованості по аліментах. Державний виконавець ВДВС Дрогобицького МУЮ у Львівській області - Литвиненко Н.В. позов підтримала. Вказала, що дійсно постанова про закінчення виконавчого провадження від 29.04.2013 року та розрахунок заборгованості по аліментах від цієї ж дати є чинними і ніким не скасовані. Їй не було відомо про наявність судових рішень між сторонами виконавчого провадження з приводу розміру заборгованості по аліментах, оскільки виконавчих дій по цьому виконавчому провадженні не здійснювала. На підставі заяви стягувача і у відповідності до ухвали апеляційного суду Львівської області від 01.10.2013 року склала новий розрахунок заборгованості від 21.11.2013 року, хоча виконавче провадження на той час було закінчене. Вказала, що розрахунок заборгованості нею було виведено у відповідності до вимог ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" та згідно повідомлення управління статистики у м. Дрогобичі про середньомісячну заробітну плату одного штатного працівника у м. Дрогобичі. Поряд з цим, не заперечила, що заборгованість відповідача від 21.11.2013 року за період з 01.01.2003 року по 08.09.2005 року нею нараховувалась у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини у відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, сторонами не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них [INFO] народилась донька [PERSON] Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Вимогами ч. 4 ст. 195 СК України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавецм, а у разі спору - судом. Як встановлено в судовому засіданні і сторонами не оспорювалось, між ними не було досягнуто домовленості щодо утримання спільної доньки, а тому 07 березня 2002 року Дрогобицьким міським судом Львівської області був виданий виконавчий лист №2-671, по якому відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дочку [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28.02.2002 року і до її повноліття. Крім цього, з оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи та матеріалів виконавчого провадження, наданих для огляду третьою особою, між позивачем та відповідачем на протязі тривалого часу існував спір щодо розміру заборгованості по аліментах відповідача [PERSON], який неодноразово був предметом судових розглядів. Так, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.09.2011 року, залишеною без змін ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 05.06.2012 року, дії державного виконавця при здійсненні 01.07.2011 року розрахунку заборгованості по аліментах відповідача [PERSON] визнано неправомірними, зобов'язано скасувати такий розрахунок та зобов'язано відділ ДВС Дрогобицького МРУЮ у Львівській області здійснити перерахунок заборгованості по аліментах відповідача за період з 01.07.2003 року по 07.11.2011 року (а.с. 22-23). Крім цього, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01.04.2013 року, залишеною без змін ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 05.06.2013 року, скасовано розрахунок заборгованості по аліментах [PERSON] на суму 872 грн. 57 коп., складений державним виконавцем відділу ДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Бондарь І.І. від 31.10.2012 року та зобов'язано ВДВС здійснити перерахунок заборгованості по аліментам [PERSON] за період з 01.01.2003 року по 07.11.2011 року (а.с. 24-27). Зазначеними судовим рішеннями було встановлено, а тому у відповідності до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, що розрахунки заборгованості по аліментах за період з 01.01.2004 року по 08.09.2005 року державним виконавцем проводився в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, хоча нова редакція ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, яка передбачила мінімальний розмір аліментів на одну дитину не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, була прийнята Законом України від 22.09.2005 року № 2901-ІУ та набрала законної сили з 15.10.2005 року. У зв'язку з цим, 29 квітня 2013 року державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МРУЮ Бондарь І.І. було складено новий розрахунок заборгованості по аліментах відповідача, який погоджено начальником ВДВС Дрогобицького МРУЮ Грабар Я.П. та згідно якого заборгованість по аліментах у [PERSON] відсутня, переплата складає 1395,03 грн. (а.с. 20). Крім цього, 29.04.2013 року постановою державного виконавця виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] аліментів на доньку Валентину закінчено у зв'язку з досягненням дитиною повноліття та відсутністю заборгованості у платника аліментів, виконавчий документ було повернуто до суду, який його видав (а.с. 21). Зазначені постанова про закінчення виконавчого провадження від 29.04.2013 року та розрахунок заборгованості від цієї ж дати сторонами виконавчого провадження не оскаржувались, а тому є чинними. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, після закінчення 29.04.2013 року виконавчого провадження, державним виконавцем Литвиненко Н.В. 21.11.2013 року була нарахована заборгованість по аліментах [PERSON] в сумі 12627,08 грн. за період з 01.01.2003 року по 07.11.2011 року. В той же час, з оглянутих матеріалів виконавчого провадження встановлено, що жодного рішення про скасування постанови від 29.04.2013 року про закінчення виконавчого провадження і розрахунку заборгованості від цієї ж дати ні державним виконавцем, ні начальником відповідного ВДВС не приймалось. При цьому, суд приймає до уваги доводи відповідача, що при здійсненні поза межами виконавчого провадження такого розрахунку державним виконавцем Н. Литвиненко за період з 01.01.2003 року по 08.09.2005 року заборгованість нараховувалась у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини у відповідності до нової редакції ч. 2 ст. 182 СК України, яка була прийнята Законом України від 22.09.2005 року № 2901-ІУ та набрала законної сили з 15.10.2005 року. Однак, незаконність застосування цієї норми закону при здійсненні нарахування заборгованості, як зазначено вище, була встановлена ухвалами Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.09.2011 року та від 01.04.2013 року, залишеними без змін ухвалами апеляційного суду Львівської області від 05.06.2012 року та від 05.06.2013 року відповідно. Крім того, державним виконавцем неправомірно враховано суму розміру середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника в м. Дрогобич, а не фактичного його прибутку як фізичної особи, чим порушено вимоги ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження". Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01.10.2013 року, якою відмовлено в скасуванні постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.08.2012 року (а.с. 6), за якою значиться заборгованість відповідача по аліментах в сумі 11227,28 грн., а також на розрахунок заборгованості по аліментах від 21.11.2013 року. Однак, в матеріалах виконавчого провадження також наявна нескасована постанова за підписом начальника ВДВС від 31.10.2012 року про скасування процесуального документу, якою скасовано постанову від 22.08.2012 року та розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем при примусовому виконанні. Разом з тим, як вбачається з ухвали апеляційного суду від 01.10.2013 року (а.с. 5), предметом судового розгляду був розрахунок заборгованості від 22.08.2012 року, який, хоч і залишено без змін цією ухвалою, однак, як встановлено вище, в подальшому було скасовано постановою від 31.10.2012 року за підписом начальника ВДВС про скасування процесуального документу, яка є чинною. Отже судом встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 22.08.2012 року була скасована в передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" порядку - постановою державного виконавця, погодженою з начальником відповідного відділу ДВС. Разом з тим, судом встановлено, що після 22.08.2012 року державним виконавцем було складено ще два розрахунки заборгованості по аліментах [PERSON], - 31.10.2012 року, який скасовано судовим рішенням (а.с. 24-27) та 29.04.2013 року, який є чинним та ніким не скасований і за яким у [PERSON] відсутня заборгованість по аліментах. При цьому суд критично оцінює посилання третьої особи, що розрахунок заборгованості 21.11.2013 року нею складено на виконання вимог зазначеної вище ухвали апеляційного суду від 01.10.2013 року, позаяк за цією ухвалою від 01.10.2013 року в задоволенні скарги [PERSON] про скасування розрахунку від 22.08.2012 року було відмовлено, а відтак, при відсутності нескасованої постанови за підписом нач. ВДВС від 31.10.2012 року про скасування процесуального документу, такий розрахунок міг би бути чинним. З огляду на викладене вище суд доходить висновку, що складаючи 21.11.2013 року розрахунок заборгованості [PERSON] по аліментах поза межами виконавчого провадження, яке закінчено, державний виконавець не тільки вийшла за межі наданих їй повноважень, а й неправильно здійснила нарахування заборгованості, оскільки не врахувала висновки, встановлені в судових рішеннях, які ухвалювались між сторонами - ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.09.2011 року та від 01.04.2013 року, залишені без змін ухвалами апеляційного суду Львівської області від 05.06.2012 року та від 05.06.2013 року відповідно. Отже, судом встановлено, що на момент закінчення 29 квітня 2013 року виконавчого провадження у [PERSON] була наявною переплата по аліментних платежах, а не заборгованість, законних підстав для складення 21.11.2013 року нового розрахунку заборгованості по аліментах [PERSON] у державного виконавця не було, заборгованість у [PERSON] по аліментах для доньки Валентини не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову. За наведених вище підстав про відмову у позові про стягнення заборгованості по аліментах у зв'язку з її відсутністю, суд не знаходить підстав і для задоволення позову в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Outcome: dismissed