Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі -Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2015 року цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено для розгляду за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва. Згідно заявлених позовних вимог ( а.с.3-7,49-53) позивач вказував, що 10.08.2006 року між ВАТ "Райффайзен банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен банк Аваль" та [PERSON] укладено кредитний договір №014/4006/74/42612 , відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 67 220,00 доларів США на термін до 10.08.2026 року із сплатою 13,25 % річних. Згідно вказного кредитного договору відповідач зобов"язувалась щомісячно до 15 числа кожного місяця починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту часткове погашення кредиту та остаточне погашення кредиту до 10.08.2026 року; щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місцем отримання кредиту відсотки за фактичне використання кредитних коштів. Позивач вказував, що згідно Додаткової угоди №1 до вказаного кредитного договору сторони дійшли згоди що: тимчасово з 15.07.2009 року до 15.06.2010 року зменшено розмір щомісячного платежу до розміру визначеного у Графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до додаткової угоди. Протягом строку кредитних канікул сукупна заборгованість позичальника за кредитом становить 9465,16 доларів США, скукпна сплата заборгованості за процентами підлягає сплаті позичальником згідно п.2.1.1 кредитного договору та протягом кредитних канікул позичальник зобов"язувався сплатити 31,49% сукупної заборгованості за процентами шляхом здійснення щомісячних платежів згідно п.2.1.1 додаткової уоди. Згідно по 2.1.2 Додаткової угоди різниця між сукупною заборгованістю за процентами і пільговою заборгованістю за процентами є залишковою заборгованістю за процентами становить 6484,34 доларів США та складається із щомісячної залишкової заборгованості за процентами. На підставі додаткової угоди фактична заборгованість позичальника по сплаті суми кредиту щомісячно збільшується на розмір залишкової заборгованості за процентами відповідно до графіку погашення кредиту та інших платежів ( додаток до додаткової угоди), у зв"язку з чим відбувається зміна строку погашення залишкової заборгованості за процентами у майбутньому відповідно до графіка погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором. Позивач вказував, що 13.12.2010 року між банком та позичальником укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору, якою було змінено умови погашення кредиту, строк кредиту був збільшений на 88 календарних місяців, т.б. до 10.12.2033 року. Також сторони вказного договору домовилися тимчасово на період з 15.12.2010 по 14.12.2011 року зменшити розмір щомісячного платежу згідно Графіку, що є додатком до Додаткової угоди (відсрочка сплати процентів). Також протягом кредитних канікул позичальник зобов"язувався сплатити 53,71% сукупної заборгованості за процентами шляхом здійснення щомісячних платежів згвдно п. 2.1.1 (Додаткового договору). Згідно п.2.3.3 на підставі Додаткової угоди фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на 15 календарний день з дня закінчення відсрочки сплати процентів на суму залишкової заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику. Протягом відсрочки сплати процентів проценти на щомісячну залишкову заборгованість не нараховуються. Відповідно до п.3.3 цієї Додаткової угоди з грудня 2010 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за відсотками. Позивач вказував, що позичальник не виконує належним чином зобов"язання за кредитним договором та додатковими угодами внаслідок чого виникла заборгованість станом на 02.08.2014 року у розмірі 388,04 доларів США- заборгованість по сумі кредиту; 4130,20 доларів США - заборгованість по відсоткам. Позивач вкзував, що позичальнику надіслано досудову вимогу щодо сплати кредитної заборгованості, проте протягом 60 днів достроково всю суму кредиту повернуто не було, а тому загальна сума заборгованності станом на 13.03.2015 року за вказаним кредитним договором складає 98766,78 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 2 134 9948,54 грн, із них: 75845,42 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 1 639 479,07 грн- заборгованість за кредитом; у тому числі, прострочена заборгованість за кредитом 839,75 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 18152,09 грн; 10765,63 доларів США, що гривневому еквіваленті складає 232 710,49 грн.-заборгованість за відсотками; у тому числі прострочена заборгованість за відсотками -10049,78 доларів США, що у гривневому еквиваленті становвить 217 236,64 грн; 12155,73 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 262 758,98 грн, пеня за построчення кредиту та відсотків. А ому із посиланням на вимоги ст.ст. 526,530,1050,1054,624 ЦК України позивач просить суд позов задовольнити. У судове засідання представник позивача не з"явився подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує ( а.с.162). Відповідачка належним чином повідомлена у порядку ст. 74 ЦПК України у судове засідання не з"явилась, що підтверлдено письмовими доказами ( а.с.140,143,164,165-167) заяв про поважні причини неявки до суду не подала, не просила суд розглядати справу за її відсутності, уповноваженого представника до суду не направила, а тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та позивача та ухвалити заочне рішення суду. Відповіднодо ст 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог або заперечень, крім випадів встановених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає і рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийняття. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 6 ч. ст. 119 ЦПК України передбачає, що позовна заява має містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. Судом встановлено, що 10.08.2006 року між ВАТ "Райффайзен банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ"Райффайзен банк Аваль" та [PERSON] укладено кредитний договір №014/4006/74/42612 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 67220,00 доларів США на термін до 10.08.2026 року із сплатою 13,25 % річних. Згідно Додаткової угоди №1 до вказаного кредитного договору сторони дійшли згоди що: тимчасово з 15.07.2009 року до 15.06.2010 року зменшено розмір щомісячного платежу до розміру визначеного у Графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором ,що є додатком до додаткової угоди. Та 13.12.2010 року між банком та позичальником укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договру, якою було змінено умови погашення кредиту, строк кредиту був збільшений на 88 календарних місяців, т.б. до 10.12.2033 року ( а.с.12-21). Судом встановлено, що відповідачем досудова вимога позивача ( а.с.22) не виконана та протягом 60 календарних днів достроково кредитна заборгованість за вказаним кредитним договором не погашена. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору. За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно умов згідно умов кредитного договору №014/4006/74/42612 та додаткових угод №№1,2 до кредитного договору №014/4006/74/42612 ( а.с.20-21, 62-69) згідно поданого розрахунку заборговансті ( а.с.8-11) з березня 2012 року позивачка порушила періодичність внесення заборговансті за кредитним договором у зв"язку із чим виникли наслідки пеедбачені кредитним договором. Оскільки умовами кредитного договору (пункт 5.1кредитного договору №014/4006/74/42612 та п.2.1.1 додаткових угод №№1,2 до кредитного договору №014/4006/74/426120 ( а.с.20-21, 62-69) установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови кредитного договору та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбаається із поданого розрахунку заборгованості ( а.с.8-11), що на думку суду не є первинним бухгалтерським документом у розумінні ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", згідно якого, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. 6. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку тазабезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Копії первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку можуть бути вилучені у підприємства лише за рішенням відповідних органів, прийнятим у межах їх повноважень, передбачених законами. Обов'язковим є складання реєстру документів, що вилучаються у порядку, встановленому законодавством. Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством., а тому у розумінні ст.58 ЦПК України не є належним доказом у справі. Судом встановлено, що позивачем не доведено розмір заборгованості відповідача у цілому перед позивачем з урахуванням вимог п.5.1. Кредитного договру , щодо періодичності внесення платежів, яка повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Так, пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Така сама правова позиція міститься в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14). З огляду на подані докази позивачем, суд дійшов висновку,що позов не доведено та задоволенню не підлягає. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed