Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

30.09.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, а 17.11.2016 року з уточненою позовною заявою, до [PERSON], Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області з вимогою: визнати дійсним укладений 21.06.1995 року договір дарування, за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що 21.06.1995 року його рідний брат [PERSON] подарував йому житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір дарування був посвідчений секретарем виконавчого комітету Лиманської сільської ради народних депутатів Готвальдівського району Харківської області та зареєстрований у реєстрі за №34. 20.07.1995 року на підставі договору дарування було проведено реєстрацію права власності в КП "Зміївське БТІ". Він проживав зі своєю сім'єю у даному будинку з моменту будівництва в 60-х роках, зареєстрований проживаючим з 04.11.1995 року. Рішенням Лиманської сільської ради №109 від 12.12.1996 року йому, як власнику будинку, передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку в розмірі 2500 кв.м. для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS]. На підставі зазначеного рішення укладено договір про виготовлення технічної документації на земельну ділянку. З урахуванням цих обставин та вільного волевиявлення його брата, вважав, що договір дарування є дійсним, і є законною підставою для набуття ним права власності. У вересні 2016 року, під час виготовлення документів щодо змін у газифікації домоволодіння, виявилося, що зазначений договір дарування від 21.06.1995 року повинен нотаріально посвідчуватися, так як на момент укладення договору, з 01.01.1994 року, вже було введено в дію Закон України "Про нотаріат", відповідно до вимог якого угоди потребували нотаріального посвідчення. Оскільки під час посвідчення вказаного договору дарування у виконавчому комітеті Лиманської сільської ради не знали про необхідність нотаріального посвідчення цього договору, а подальші дії в частині реєстрації права власності на будинок, винесення рішень щодо виділення землі, на його думку, підтверджували легітимність та дійсність договору, він навіть не міг подумати про порушення порядку його реєстрації чи посвідчення. [PERSON] помер [INFO] року, тому він не має можливості посвідчити волевиявлення брата у встановленому законом порядку, тобто нотаріально. Оскільки договір дарування було укладено під час дії Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, [PERSON] просив відповідно норм цього Кодексу, визнати дійсним договір дарування від 21.06.1995 року у зв'язку з його виконанням сторонами у повному обсязі. Після смерті брата, право на спадщину набула його дружина [PERSON], однак не претендує на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] подали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, на позовних вимогах наполягали. Відповідачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача - секретар Лиманської сільської ради Гунько Л.М. в листі №02-19/1104 від 21.11.2016 року, адресованому суду, просила провести розгляд справи у відсутність представника, сільська рада позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа [PERSON] просила розглянути справу за її відсутністю, вважала позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, про що також подала заяву. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: 21.06.1995 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування, за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. Договір дарування посвідчений секретарем виконкому Лиманської ради народних депутатів Готвальдівського району Харківської області Євтюшкіною В.І., зареєстровано в реєстрі за №34. Право власності [PERSON] на будинок зареєстровано 20.06.1995 року Зміївським МДП технічної інвентаризації (а. с. 7). Вказаним договором підтверджується, що під час укладання договору 21.06.1995 року сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне виконання договору та його державна реєстрація. Згідно копій рішення Лиманської сільської ради народних депутатів Зміївського району Харківської області №109 від 12.12.1996 року, та рішення 33 сесії V скликання Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області від 22.04.2010 року, [PERSON] передано у власність земельну ділянку, розміром 0,2384 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11, 12). Згідно даних копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS], його власником зазначено [PERSON] (а. с. 14-19). [PERSON] починаючи з 04.11.1995 року проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Лиманської сільської ради №858 від 23.09.2016 року (а. с. 8). Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у червні 1995 року, для їх врегулювання слід застосовувати ЦК УРСР в редакції 1963 року. У відповідності зі ст. ст. 243, 244 ЦК УРСР в редакції 1963 року, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Дарування громадянами майна державним, кооперативним або іншим громадським організаціям може бути обумовлено використанням цього майна для певної суспільно корисної мети. Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. Договір дарування громадянином майна державній, кооперативній або іншій громадській організації укладається в простій письмовій формі. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР в редакції 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 34, ст. 37 Закону України "Про нотаріат", який діяв на момент укладення договору дарування, у державних нотаріальних конторах посвідчуються угоди (договори, заповіти, доручення, шлюбні контракти, тощо). Посадові особи виконавчих комітетів сільських рад народних депутатів не мають повноважень щодо посвідчення договорів дарування. Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 28.04.1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. У відповідністю з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] року (а. с. 9). У зв'язку зі смертю [PERSON] нотаріальне посвідчення договору дарування є неможливим. За інформацією, що надана Зміївською державною нотаріальною конторою від 28.10.2016 року, після померлого [INFO] року [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] (а. с. 46), яке підтвердила обставини, викладені у позовній заяві та не заперечувала проти її задоволення. Позивачем надано докази того, що [PERSON] та [PERSON] домовилися щодо усіх істотних умов договору, відбулося повне виконання договору, обдарований звернувся з позовною заявою про визнання дійсним цього договору через те, що його брат [PERSON] помер і нотаріальне посвідчення договору дарування є неможливим, а відповідачі визнали позов, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. За таких обставин, позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved