Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

09 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обгрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу, позивач зазначила, що шлюб між сторонами було зареєстрованого 14 березня 2007 року у Пролетарській сільській раді Розівського району Запорізької області, актовий запис № 2. Позивач вказала, що від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач став нехтувати сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідками яких нерідко стають їхні діти. Подальше збереження шлюбу вважає неможливим. За таких обставин [PERSON] вимушена звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем буде суперечити її інтересам та інтересам їхніх дітей . Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення аліментів на утриманні неповнолітніх дітей, позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] матеріальної допомоги не надає, при цьому стан його здоров'я задовільний, на утриманні інших осіб він не має, офіційно працевлаштований і регулярно отримує дохід. Позивач не взмозі сама забезпечувати належний рівень життя сина та доньки, в зв'язку з чим просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/2 частини його доходу на утримання дітей. Невиконання відповідачем обов'язку утримувати дітей до їх повноліття ставить позивача у скрутне матеріальне становище. В судовому засіданні позивач [PERSON] повідомила про те, що вона від позову не відмовляється, підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні повідомив про те, що ним позов [PERSON] визнається частково. В обгрунтування своїх заперечень відповідач пояснив, що він не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем, оскільки дійсно їх сім'я фактично розпалася, подружжя не зійшлося характерами, намагання зберегти сім'ю ні до чого не привели. Проте він частково визнає позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частки заробітку щомісячно. Відповідач визнав свій обов"язок по утриманню неповнолітніх дітей, проте заперечував проти розміру аліментів, і прохав зменшити його до 1/3 частки заробітку щомісячно. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних обставин. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 14 березня 2007 року. Шлюб зареєстрований Пролетарською сільською радою Розівського району Запорізької області, актовий запис № 2, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. Сторони від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. В сім'ї склалися ненормальні відносини, сторони спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, позивач наполягає на його розірванні, розірвання шлюбу між сторонами відповідає інтересам позивача. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка до подружнього життя. За таких обставин суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обгрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, воно суперечить інтересам одного із подружжя. Спору про поділ спільного майна подружжя та про місце проживання дітей між сторонами на час розгляду даної справи немає. Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу , що розривається. Згідно свідоцтва про шлюб, до реєстрації шлюбу позивач мала прізвище "[PERSON]", після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на "[PERSON]", яке суд вважає необхідним залишити, оскільки на цьому наполягає позивач. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних обставин. З матеріалів справи вбачається, що спільне життя позивача і відповідача не склалося, намагання зберегти сім'ю ні до чого не привели. Відповідач не дбає про матеріальне благополуччя дітей, чим фактично ухиляється від обов'язку їх утримувати. Суд вважає обґрунтованими твердження позивача про те, що вищевказані обставини ставлять її у скрутне матеріальне становище. Разом з цим, відповідач працює, отримує заробітну плату, стан його здоров'я задовільний, на утриманні інших осіб не має. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує (стаття 182 СК України): 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин першої і другої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідач [PERSON] не довів факт належного виконання свого обов'язку утримувати дітей - [PERSON] та [PERSON], чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Беручи до уваги те, що між сторонами існують суперечки та неузгодженість щодо спільного утримання дітей, в той час як закон покладає обов'язок щодо утримання дітей рівною мірою на обох батьків, суд прийшов до висновку про задоволення позову частково. Відповідач [PERSON] визнає обов'язок сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, предметом спору є розмір аліментів, які відповідач прохає зменшити. При визначенні розміру аліментів, судом враховано , що аліменти стягуються на двох дітей, враховано стан здоров'я та матеріальне становище сторін, те що відповідач на даний час працює має стабільний дохід. Зважаючи на вище викладені обставини суд вважає об'єктивним та справедливим розмір аліментів на утримання дітей у вигляді 1/3 частини доходу відповідача. Згідно п.1 ч.3 ст.6 Закону України " Про судовий збір ", за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Оскільки позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, що має одночасно майновий і немайновий характер, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача судового збору за ставками, встановленими для позовних заяв про розірвання шлюбу ( немайнового характеру) та стягнення аліментів (майнового характеру). Позовні вимоги [PERSON] задоволені, тому суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останньою судових витрат, а саме суму сплаченого судового збору 243 грн. 60коп. Оскільки позивача при пред'явленні до суду позову звільнено від оплати судових витрат, а рішення ухвалено на його користь, суд, у відповідності до вимог, передбачених ст.88 ЦПК України, має підстави для стягнення з відповідача [PERSON] в дохід держави судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп.. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial