Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області про визнання незаконним розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов мотивує тим, що з 29 серпня 2008 року по 19.06.2014р. займав посаду спеціаліста-землевпорядника Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області та 26.11.2012р. йому було присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування, що підтверджується записами №№4-8 у трудовій книжці. 19 червня 2014 року він звільнений з роботи за ч.4 ст. 40 КЗпП України на підставі розпорядження №3 від 19.06.2014р. Не погоджуючись ні з фактом звільнення, ні з підставою звільнення, ні з видачею розпорядження, вважає, звільнення незаконним та безпідставним, а розпорядження прийнятим з численними порушеннями вимог чинного законодавства та таким, що підлягає скасуванню. Як видно з названого розпорядження, його звільнено на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а саме за прогул без поважних причин. Відповідачем видано розпорядження №3 від 19.06.2014р. у зв'язку з тим, що він був відсутній на роботі без поважних причин 17 червня 2014 року. В той час, як 18 червня та 19 червня 2014р. був на роботі, працював та виконував свої посадові обов'язки. Так, 17 червня 2014 року вчасно з'явився на роботу о 8 год. 00 хв. та був присутній на робочому місці до 9 год. 30 хв. Пізніше йому необхідно було з"явитися до лікаря, оскільки за станом здоров'я йому періодично доводиться відвідувати лікаря, проходити обстеження та здавати аналізи на гормональну нестабільність щитовидної залози, тому на 10 год. поїхав на прийом до лікаря , а 11 год. був на прийомі у прокурора прокуратури Бершадського району [PERSON], з метою вирішення організаційних питань, безпосередньо пов'язаних з виконанням ним своїх посадових обов'язків. Там же був присутній голова Баланівської сільської ради. Оскільки відвідування прокуратури Бершадського району не носило особистий характер, а явка до органу прокуратури зумовлена необхідністю вирішення організаційних питань, вважає, що о 11 год. 00 хв. вже був на роботі. Оскільки, згідно із п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України прогул передбачає собою відсутність працівника на роботі, а не на робочому місці, то явка до прокуратури з метою вирішення організаційних питань не вважається відсутністю на роботі. Повернувшись на робоче місце о 11 год. 30 хв., у зв'язку з поганим самопочуттям написав заяву про надання відпустки за власний рахунок на один день -17.06.2014р. Крім того, вважає, що ще однієї підставою незаконності звільнення є те, що звільнення відбулось без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої являється, оскільки відповідно до ч.1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, п.2-5 ст. 40 цього кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Оскільки вважає своє звільнення незаконним просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у сумі 2000 грн. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просять позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, сільський голова Казміревський В.А., в судове засідання не з"явився, надав до суду письмову заяву в якій просить слухати справу у його відсутність. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], адвоката [PERSON] та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29.08.2008 року [PERSON] був призначений на посаду спеціаліста -землевпорядника на підставі розпорядження №18 від 29.08.2008 року. 26.11.2012 року йому було присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування, на підставі розпорядження № 40 від 26.11.2012 року . На підставі розпорядження №3 від 19.06.2014 року позивача [PERSON] було звільнено з займаної посади за п.4 ст. 40 КЗпП України. В судовому засіданні встановлено, що причиною звільнення позивача [PERSON] стала відсутність його на роботі 17.06.2014 року протягом робочого дня з 13.00 до 17.15 год. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосоване тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно з п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" з наступними змінами -при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. За п.22 вказаної постанови у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 і п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Однак з пояснень позивача [PERSON] та матеріалів справи встановлено , що [PERSON] 17.06.2014 року вчасно прибув на роботу та пробув там до 09 год . 30 хв., а на 10 год. у зв"язку зі станом здоров"я поїхав у лікарню, де пробув до 11 год., даний факт підтверджується також показами свідка [PERSON], яка працює лікарем ЗПСМ, а о 11 год. пішов на прийом до прокурора прокуратури Бершадського району [PERSON]. для вирішення питань пов"язаних з виконанням ним своїх посадових обов"язків , що в судовому засіданні підтверджено показами свідка [PERSON] На роботу [PERSON] повернувся вже о 11 год. 30 хв., однак у зв'язку з поганим самопочуттям написав заяву про надання йому відпустки за власних рахунок на один день -17.06.2014 року . Дана заява позивача не була розглянута головою сільської ради і 18.06.2014 року було винесено розпорядження про винесення дисциплінарного стягнення у вигляді догани [PERSON], а 19.06.2014 року було винесено розпорядження про звільнення [PERSON] з роботи. Розпорядження про звільнення [PERSON] було винесено з суттєвими порушеннями трудового законодавства та інструкції з діловодства . Так накази (розпорядження) про звільнення з роботи (посади) містять, як правило, тільки розпорядчу частину, де зазначають: прізвище, ім'я, по батькові працівника, посаду, структурний підрозділ (місце роботи), дату і причину звільнення з роботи (посади), відповідну статтю КЗпП України, інші акти законодавства, пільги та компенсації, передбачені чинним законодавством. В розпорядженні №3 про звільнення з роботи [PERSON] не зазначено причину звільнення з роботи , не вказано з якої дати його звільнено з роботи, а також відсутні відомості про використання чи не використання [PERSON] щорічної, відпустки, а також виплаченої чи не виплаченої компенсації. Не розгляд заяви [PERSON] керівником сільської ради не може свідчити про вчинення прогулу без поважної причини, оскільки [PERSON] повідомив про погане самопочуття та написав заяву відповідного змісту. Крім того відповідно до ч.1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Натомість, у даному випадку, незважаючи на те, що у Баланівській сільській раді утворено профспілкову організацію, звільнення [PERSON] було проведено без отримання попередньої згоди. При зверненні суду до профспілкової групи виконкому Баланівської сільської ради з питанням розгляду і вирішення питання про звільнення [PERSON], профспілкова група відмовилася дане питання розглядати , тим самим усунувшись від виконання своїх обов"язків. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що звільнення [PERSON] відбулося з порушенням п. 4 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із чим він підлягає поновленню на роботі. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП Україн , при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Відповідно до довідки про середню заробітну плату № 327 від 23.06.2014 року, розмір заробітної плати [PERSON] в квітні місяці 2014 року становив - 1963,97грн., у травні- 2221,55 грн. Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 року №100.Згідно абзацу 3 п.2 цього Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, крім того абз.4 даного пункту визначено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Таким чином заробітна плата за останніх два місяці складала 4185,52 грн., кількість робочих днів у квітні 2014 року складає 21 день , а у травні 2014 року -19 днів, що разом 40 робочих днів . Так середньоденний заробіток складає : 4185,52 / 40 = 104,64 грн. За період з моменту звільнення (20.06.2014 року) до дати судового засідання пройшов 91 робочий день . Тому середній заробіток за час вимушеного прогулу на день судового засідання складає 104,64 х 91 = 9522,24 грн. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяні фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; Ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем не надано суду об'єктивних доказів завдання йому моральних страждань (шкоди), а також недоказаним є причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідача та моральними стражданнями позивача. Тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до п.2 та п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Відповідно до вимог статей 88 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial