Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу спадкодавця за кредитним договором шляхом направлення 09.07.2019 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 08.08.2019. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] 17 лютого 2011 року було підписано заяву, відповідно до якої позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 6000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ними договір. [INFO] позичальник [PERSON] помер, після чого 13.12.2018 позивачем була направлена претензія кредитора до Голованівської районної державної нотаріальної контори, яка направила зазначену претензію до приватного нотаріуса. 07.02.2019 позивачем отримано відповідь приватного нотаріуса, в якій зазначено, що спадкоємцем померлого [PERSON] , який звернувся із заявою про прийняття спадщини є [PERSON] . 05.05.2019 до спадкоємця [PERSON] направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, однак відповідачем ніяких дій не було виконано. Позивач зазначає, що на дату смерті позичальника заборгованість перед банком за кредитним договором від 17.02.2011, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості становить 13856 грн. 63 коп., яка являється простроченим тілом кредиту. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 259, 526, 527, 530, 608, 1218-1221, 1223, 1268, 1270, 1281, 1282 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 13856 грн. 63 коп. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921 грн. Ухвалою суду від 13.08.2019 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Також, 13.08.2019 за клопотанням позивача судом постановлено ухвалу про витребування доказів, якою у приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренка Вадима Володимировича витребувано копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На виконання ухвали до суду 27.08.2019 надійшов витребуваний доказ. 11 вересня 2019 року проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Савіхіна Анастасія Миколаївна в судове засідання не з`явилась. Разом з позовом подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується повідомленням про отримання 12.10.2019 рекомендованого листа з судовою повісткою (а.с. 126), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив до суду не подавав. За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи зі слідуючого. В судовому засіданні встановлено, що 17 лютого 2011 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 6000 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с. 10). У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua (а.с. 11-44). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 15.05.2019 становить 13856 грн. 63 коп. у вигляді заборгованості за простроченим тілом кредиту, при цьому зазначається про те, що до 01.10.2018 було погашено заборгованість за тілом кредиту в сумі 21419 грн. 89 коп. (а.с. 6-9). [INFO] [PERSON] помер в с. Вербове Голованівського району Кіровоградської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.09.2018 Голованівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 48). Після смерті [PERSON] позивачем на адресу Голованівської районної державної нотаріальної контори 21.11.2018 направлено претензію кредитора до спадкоємців, які прийняли спадщину на суму боргу за кредитним договором від 18.02.2011, яка станом на 21.11.2018 склала 14266 грн. 55 коп. (а.с. 54). 07 лютого 2019 року до позивача від приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренка В.В. надійшло повідомлення про те, що після смерті [PERSON] . 12.09.2018 було заведено спадкову справу за №139/2018 за заявою спадкоємця за законом [PERSON] (а.с. 55). Як вбачається з копії листа-претензії позивача, останнім 17.04.2019 на адресу відповідача направлено вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором, укладеним 17.02.2011 між позивачем та [PERSON] в сумі 13856 грн. 63 коп., яка існувала станом на 17.04.2019 (а.с. 56). Згідно наданої приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренком В.В. копії спадкової справи №139/2018, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса 12.09.2018 звернувся відповідач, в якій зазначив про те, що документи, які стосуються оформлення його спадкових прав, а також додаткові відомості про вирішення питання успадкування, ним будуть надані додатково. Із заявою про відмову від прийняття спадщини 24.10.2018 звернулась матір спадкодавця - [PERSON] . Із заявою про прийняття спадщини 01.03.2019 звернулась дочка спадкодавця - [PERSON] , яку 06.03.2019 відкликала шляхом подачі заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини. Також із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину 27 березня 2019 року зверталась [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] , як дочки спадкодавця. Згідно копії постанови від 27.09.2019 [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо спадщини. Інші особи із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину до нотаріуса не звертались, і такі свідоцтва не видавались (а.с. 91-109). Щодо тверджень позивача про наявність заборгованості перед позивачем у [PERSON] станом на день смерті останнього, яка має бути стягнута зі спадкоємця, суд зазначає слідуюче. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У заяві позичальника [PERSON] від 17 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник [PERSON] ), стягнути складові його повної вартості, зокрема прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17 лютого 2011 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору, однак цим Витягом, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яких із грошових зобов`язань, без їх розміру і порядку нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. Тарифи обслуговування, про що зазначається в заяві [PERSON] від 17 лютого 2011 року, позивачем взагалі не надані суду. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів [PERSON] та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання [PERSON] кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо збільшення кредитного ліміту, сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, збільшення кредитного ліміту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин в даній справі суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17. При цьому, з дослідженого розрахунку, наданого позивачем за період з 01.06.2015 по 30.09.2018, вбачається, що за кредитним договором від 17.02.2011 відбулося погашення заборгованості за тілом кредиту в сумі 21419 грн. 89 коп. Таким чином, позивач не довів суду про наявність у [PERSON] на момент його смерті ( [INFO] ) заборгованості за кредитним договором від 17.02.2011 у вигляді заборгованості за простроченим тілом кредиту, в тому числі у заявленому розмірі 13856 грн. 63 коп. Щодо вимоги про стягнення боргу спадкодавця зі спадкоємця за кредитним договором, суд зазначає слідуюче. Статтею 1281 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. За норами ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Згідно ч. 1, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин в даній справі суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 28.02.2018 по справі №441/1647/15-ц та від 25.04.2018 по справі №645/3265/13-ц. Проаналізувавши наведені норми ЦК України, суд приходить до висновку про те, що кредитор спадкодавця має право пред`явити позов до спадкоємців про задоволення його вимог, однак таке право виникає лише в межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому, кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , який до дня смерті мав обов`язки щодо повернення кредиту перед позивачем за кредитним договором від 17.02.2011, заяву про прийняття спадщини подав відповідач по справі, тобто фактично прийняв спадщину. Також з дослідженої судом копії спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла малолітня [PERSON] , в інтересах якої до нотаріуса зверталась [PERSON] . Будь-яких доказів на підтвердження прийняття відповідачем у спадщину майна після смерті [PERSON] позивачем не надано, і таких доказів не містить спадкова справа, заведена після смерті [PERSON] . Також позивачем не надано будь-яких доказів про наявності у власності [PERSON] майна на день смерті останнього. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем у спадщину будь-якого майна після смерті [PERSON] , у межах вартості якого, він (відповідач) був би зобов`язаний задовольнити вимоги позивача. За відсутності прийнятого у спадщину майна не можливо встановити межі обов`язку з погашення кредиту. Позивачем позов подано лише до [PERSON] , при цьому питання про залучення до участі у справі [PERSON] в якості співвідповідача, яка фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , суд не вирішував, за відсутності відповідного клопотання позивача згідно ст. 51 ЦПК України. З наведених підстав, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати зі сплати позивачем судового збору при зверненні до суду в сумі 1921 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 20.06.2019 (а.с. 1), покладаються на позивача. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed