Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

У квітні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Закритого акціонерного товариства сільськогосподарське закрите акціонерне товариство "Троїцьке", третя особа Миколаївське представництво Херсонської товарної біржі "Ізумруд" про визнання договору купівлі продажу в частині покупця удаваним та недійсним, визнання прав покупця. В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано, що 11.06.2003 року між Сільськогосподарським закритим акціонерним товариством "Троїцьке", як продавцем, та [PERSON] , [PERSON] , як покупцями, що були членами біржі, був укладений договір купівлі-продажу. Згідно з умовами вказаного договору у власність покупців в різних частинах перейшло приміщення гаражу, який розташований в с.Троїцьке Новоодеського району Миколаївської області. Зазначений об`єкт нерухомості складається з гаражу літера А-1, загальною площею 294,0 кв.м.; гаражу, літера Б-1, загальною площею 609,9 кв.м.; огорожі № 2, 3, 4, що складає 97/100 частки комплексу. Із пункту 2.1 договору вбачається, що продаж було вчинено за 8160,00 грн., які покупець сплачує продавцю на протязі 2-х банківських днів з дня реєстрації договору на біржі. 10.06.2003 року позивачем сплачено аванс у розмірі 4080 грн. За даними матеріалів інвентаризаційних справ № 600 нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , та № 623 нерухомого майна, співвласниками 97/200 комплексу, гаражу зареєстровано [PERSON] та [PERSON] . На підставі рішення виконкому Троїцької сільської ради №75 від 16.11.2005 року відповідачу [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване в РКП «Новоодеське МБТІ» 30.11.2005 року; [PERSON] видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, зареєстроване в РКП «Новоодеське МБТІ» 29.11.2005 року. Позивач вважає, що укладений договір є удаваним, оскільки підписуючи цей договір відповідач не мав волевиявлення до настання правових наслідків, оскільки не мав наміру прийняти предмет договору - нерухоме майно у фактичне володіння і користування, не мав заперечень щодо прийняття нерухомого майна у фактичне володіння та користування позивача [PERSON] та сплати грошових коштів за рахунок позивача, не приймав участі в утриманні та розпорядженні спірним майном. Враховуючи викладене, позивач просить визнати договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, що складається з гаражу, літера А-1, загальною площею 294,0 кв.м.; гаражу, літера Б-1, загальною площею 609,9 кв.м.; огорожі № 2, 3, 4, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 11 червня 2003 року між Сільськогосподарським закритим акціонерним товариством "Троїцьке" та [PERSON] , [PERSON] на Херсонській товарній біржі "Ізумруд" та зареєстрований в журналі біржових угод представництва Херсонської товарної біржі "Ізумруд" в м. Миколаєві за № 63 від 11.06.2003 року, в частині покупця [PERSON] удаваним та недійсним з моменту його укладення, визнавши в цій частині договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, що складається з гаражу, літера А-1, загальною площею 294,0 кв.м.; гаражу, літера Б-1, загальною площею 609,9 кв.м.; огорожі № 2, 3, 4, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 11.06.2003 року між Сільськогосподарським закритим акціонерним товариством "Троїцьке" та [PERSON] , [PERSON] на Херсонській товарній біржі "Ізумруд" та зареєстрований в журналі біржових угод представництва Херсонської товарної біржі "Ізумруд" в м. Миколаєві за № 63 від 11.06.2003 року покупцем [PERSON] . Ухвалою суду від 18.04.2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 21.05.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засіданн. Позивач [PERSON] надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити в його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про теґ. що він позов визнає в повному обсязі. Просив проводити судовий розгляд в його відсутніть. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та Закрите акціонерне товариство сільськогосподарське закрите акціонерне товариство "Троїцьке" до суду не з`явились, про час та дату засідання повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили правом подати відзив на позовну заяву не скористалися. Третя особа Миколаївське представництво Херсонської товарної біржі "Ізумруд" до суду не з`явилось, про час та дату засідання повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила правом подати відзив на позовну заяву не скористалася. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, 11 червня 2003 року між Сільськогосподарським закритим акціонерним товариством «Троїцьке», як продавцем, та [PERSON] , [PERSON] , як покупцями, що були членами біржи, був укладений договір купівлі-продажу, зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод за №63 11 червня 2003 року. Згідно з умовами вказаного договору у власність покупців в рівних частках перейшло приміщення гаражу, який розташований в с. Троїцьке Новоодеського району Миколаївської області. Зазначений об`єкт нерухомості складається з гаражу літ. А-1, загальною площею 294,0 кв.м.; гаражу літ. Б-1, загальною площею 609,9 кв.м.; споруди №1, огорожі №2,3,4, що складає 97/100 частки комплексу. Із пункту 2.1 договору вбачається, що продаж було вчинено за 8160,00 грн., які покупець сплачує продавцю на протязі 2-х банківських днів з дня реєстрації договору на біржі. Відповідно до прибуткового касового ордеру від 10 червня 2003 року № 63-а [PERSON] сплачено аванс за вказаним договором купівлі-продажу 4080 грн. Згідно акту приймання-передавання майна від 11 червня 2003 року покупці [PERSON] та [PERSON] від Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Троїцьке» спірне нерухоме майно не приймали, так як в акті відсутній їх підпис. Крім того, судом встановлено, що згідно із матеріалів інвентаризаційних справ за № 600 нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , та № 623 нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , співвласниками 97/200 комплексу, гаражу зареєстровано [PERSON] та [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Троїцької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області №75 від 16 листопада 2005 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими приміщеннями літ. Б-1, загальною площею 605,5 кв.м., житловою 47,0 кв.м., що складає 97/200 частки нерухомого майна з присвоєнням адреси: [ADDRESS] ; за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими приміщеннями літ. А-1, загальною площею 269,1 кв.м., житловою 54,3 кв.м., що складає 97/200 частки нерухомого майна з присвоєнням адреси: [ADDRESS] ; за Новоодеським районним підприємством державної ветеринарної медицини, на праві загальнодержавної власності - приміщення будинку літ. А-1, загальною площею 24,1 кв.м., що складає 3/200 частки нерухомого майна з присвоєнням адреси: [ADDRESS] . На підставі рішення виконкому Троїцької сільської ради № 75 від 16 листопада 2005 року відповідачу [PERSON] було видане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - будинок житловий з господарськими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в РКП «Новоодеське РБТІ» 30 листопада 2005 року за реєстровим № 12983410; [PERSON] видане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, зареєстровано в РКП «Новоодеське РБТІ» 29 листопада 2005 року за реєстровим № 12559717. В подальшому рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 жовтня 2012 року за результатами розгляду цивільної справи за позовом про поділ спільного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими приміщеннями [ADDRESS] в порядку поділу спільного майна подружжя з [PERSON] . Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 22 листопада 2012 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 жовтня 2012 року залишено без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов&apos;язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов&apos;язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. З урахуванням того, що спірний правочин вчинено 11 червня 2003 року, але ж правовідносини сторін продовжують діяти до цього часу застосуванню підлягають, як норми ЦК України в редакції 1963 року так і норми діючого ЦК України в редакції 2003 року. Згідно із ч. 2 ст. 58 ЦК України в редакції 1963 року, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту згоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Відповідно до ст. 60 України в редакції 1963 року, недійсні частини угоди тягнуть за собою недійсність інших її частин, оскільки можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини. Згідно із ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в своїй постанові п.25 № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваними правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Удаваний правочин, тобто правочин, який вчинений, щоб приховати інший, має на меті виникнення правових наслідків, але не тих, які афішуються фактом його вчинення. Фактично сторони прагнуть до вчинення іншого правочину. Дефектність прикриваючого правочину очевидна. Тобто, удаваний правочин вчиняється для прикриття іншого правочину, внаслідок чого наявні два правочини - той, що прикривається, тобто прихований, і удаваний - такий, що прикриває перший правочин. Мета удаваного правочину полягає не тільки в тому, щоб приховати дійсну волю сторін, а й спричинити інші наслідки, які випливають із правочину, що прикривається. Саме в цьому і полягає дійсна воля сторін удаваного правочину. Для кваліфікації удаваного правочину важливо, щоб частина умов удаваного і прихованого правочину збігалася. В силу приписів ст. 81 ЦПК України Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Таким чином, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати докази, а суду - встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. У відповідності до п. 26 роз`яснень Верховного Суду України від 04 серпня 2001 року та тотожності норм ЦК України в редакції 1963 року та ЦК України в редакції 2003 року правових наслідків визнання недійсності частини угоди та правових наслідків визнання угоди удаваною, вбачається, якщо при розгляді позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з тих підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд, встановивши факт, що передбачене майно, було отримано за кошти саме цієї особи і для неї, та за відсутності інших підстав для визнання угоди недійсною, в такому випадку, відповідно до ст. 58, 60 ЦК України в редакції 1963 року або ст.ст. 217, 233 ЦК України в редакції 2003 року, визнає недійсною лише частину договору, що стосується покупця, із зазначенням покупця майна за даним договором особу, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладалась угода. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлений законом (рішення у справах: «Walchli v. France» від 26 липня 2007 року, «ТОВ «Фріда» проти України» від 8 грудня 2016 року). Європейський суд з прав людини також зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвіссарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року). Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що підписуючи договір, відповідач [PERSON] не мав волевиявлення до настання правових наслідків визначених ч. 1 ст. 635 ЦК України, оскільки не мав наміру, як покупець прийняти предмет договору у фактичне володіння та користування в повному обсязі, водночас відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] були повністю обізнані та не заперечували стосовно обставин пов`язаних з виконанням договору в частині сплати позивачем частини грошових коштів за договором купівлі-продажу. Так само судом встановлено, що підписання спірно договору - [PERSON] в подальшому не прийняв предмет договору у володіння та користування, а також не вчинив жодних дій спрямованих на його утримання. За такого, суд вважає, що спірний договір в частині суб`єктивного складу сторони покупців слід визнати удаваним та недійсним, як такий, що порушує вимоги ч. 1 ст. 655 ЦК України, одночасно слід визнати дійсний склад покупців та їх частки відповідно до фактичного вчиненого правочину. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів, на користь позивача, підлягає стягненню сума судового збору, сплачена при подачі позову, в рівних частках.

Outcome: approved