Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач уклали кредитний договір № б/н від 21.06.2011р., за умовами якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4800,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач неналежно виконує свої зобовязання за договором та допустив виникнення заборгованості, яка станом на 11.01.2018р. становить 113 675 грн. 58 коп., що позивач і просить\~ стягнути з відповідача в судовому порядку, а також, стягнути судові витрат. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав,\~ подав\~ суду заяву про застосування строків позовної давності, просив\~ залишити позов без задоволенняю. Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З позовних вимог вбачається, що 21.06.2011\~ року між сторонами був укладений договір № б/н відповідно до умов якого\~ [PERSON]\~\~\~ отримав\~ кредит у розмірі\~ 4800,00\~\~ грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 %\~ на рік на суму залишку заборгованості\~ за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту - банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Позивач зазначає, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь- якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання Банківських послуг. Також, позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил лаяння банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви. Відповідно до п.2.1.1.7.6\~ Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Позивач зазначає, що в звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором за відповідачем станом на 11.01.2018\~ року рахується заборгованість 113 675 грн. 58 коп., яка складається з наступного:\~ 3479,85\~ грн.- заборгованість за кредитом;\~ 99 604,86 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 4701,56 грн.- заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил\~ надання банківських пслуг: 500 грн. штраф (фіксована частина; 5389,31 грн. штраф (процентна складова). Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Представник відповідача суду пояснив,\~ що\~ між відповідачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», дійсно, було укладено договір на отримання кредиту шляхом відкриття платіжної картки та перерахунок на неї коштів, що мало місце 21.06.2011\~ року. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором б/н від 21.06.2011 року, відповідачем [PERSON]\~ було здійснено останній платіж за даним кредитним договором -\~ 12.06.2014 року в сумі 175 грн., який було зараховано банком на погашення кредитних зобовязань боржника. Будь-яких відомостей та розрахунків щодо сплати відповідачем коштів за кредитним договором після 12.06.2014 року позивачем не надано, натомість останнім розрахунковим періодом розрахунку заборгованості зазначено 11.01.2018 року, тобто безпосередньо при зверненні позивача до суду з даним позовом.\~\~ З огляду на те, що позов було подано 20.02.2018 р., а останній платіж за кредитом було здійснено відповідачем 12.06.2014 року, то\~\~ позивачем було заявлено даний позов поза межами строку позовної давності.\~ Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з наступного. У відповідності правової позиції Верховного Суду України викладеній в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс 14), «відповідно до правил користування карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ст. 257 ЦК України щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору». Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд звертає увагу на розрахунок заборгованості в матеріалах справи, який було надано позивачем та згідно якого вбачається, що 02.09.2014 року відповідач востаннє зняв кошти з карткового рахунку, а\~ останній платіж в рахунок погашення боргу\~ за наданим кредитом було здійснено 12.06.2014\~ року, позивач звернувся\~ до суду з даним позовом 20.02.2018 року, тобто поза межами строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. \~ Враховуючи вищезазначене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог\~ в звязку зі спливом строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed