Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач, в інтересах якого діє [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачів в солідарному порядку на його користь шкоду в розмірі 2049 грн., та 500 грн., коштів за проведення експертного дослідження. Мотивуючи тим, що 06.08.2013 року, [PERSON] поставила на автостоянку поблизу будинку за адресою: вул. Шкільна, 1 в м. Бердичеві автомобіль ВАЗ -21703 д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу, та пішла до будинку. Коли вона знаходилася у будинку, то почула шум. У зв"язку із цим вона вийшла, та побачила, що автомобіль отримав механічні пошкодження у вигляді доформації лівої боковини кузова та заднього скла. Як з"ясувалося дані пошкодження були завдані малолітнім сином відповідачів [PERSON], [INFO]. За даної обставини вона підійшла до батьків для вирішення питання щодо компенсації матеріального збитку, на що вони погодилися. Про те згодом відмовилися виконувати зазначене зобов"язання. Тому вона була змушена звернутися до Бердичівського МВ УМВС України в Житомирській області, де був встановлений факт заподіяння шкоди саме малолітнім [PERSON] розмір заподіяної шкоди визначено висновком експертного товарознавчого дослідження № 281 від 22.08.2013 року становить 2049.03 грн., Крім того вартість проведення даного експертного дослідження становить 500 грн.. В судове засідання представник позивача [PERSON], не з"явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує. У відкритому судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала. У відкритому судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, з тих підстав, що її сином дані пошкодження автомобілю не були спричиненні. В судове засідання відповідач [PERSON] не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи в його відсутності на надав. Заслухавши пояснення свідків, з"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що 06.08.2013 року [PERSON] звернулася до Бердичівського МВ УМВС з письмовою заявою з приводу пошкодження автомобіля ВАЗ -21703 д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON], даний факт сторони не оспорюють. В цей же день вона подала до відділу міліції зустрічну заяву, в якій просила вище вказану заяву не розглядати, так як ніяких притензій ні до кого вона не має( а.с.128). Згідно висновку Бердичівського МВ від 18.03.2013 року, в ході розгляду заяви [PERSON] було встановлено, що 06.08.2013 року близько 16 год.00 хв. один з неповнолітніх, які гралися у дворі будинку за адресою: вул. Шкільна, 1 в м. Бердичеві, кинув камінцем в іншу дитину та промахнувся, і випадково влучив в автомобіль ВАЗ -21703 д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON]. Тобто проведеною перевіркою заяви [PERSON] будь-яких пошкоджень вищевказаного автомобіля не зафіксовано. В подальшому до Бердичівського МВ УМВС 09.12.2013 року звернулася [PERSON] щодо прийняття мір до [PERSON], син якого пошкодив автомобіль, який належить її сестрі( а.с.130). Проведеною Бердичівським МВ перевіркою встановлено, що 06.08.2013 року близько 16 год. 00 хв. один з неповнолітніх, які гралися у дворі будинку за адресою: вул. Шкільна, 1 в м. Бердичеві кинув камінцем в іншу дитину, та промахнувся випадково влучивши в автомобіль ВАЗ -21703 д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON]. За наслідками проведеної перевірки 14.12.2013 року складено висновок( а.с.129). Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь в справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, однак суду не надано позивачем достатніх та належних доказів, які б підтверджували вину відповідачів (малолітнього сина останніх) в нанесенні механічних пошкоджень автомобілю позивача. Так, висновок Бердичівського МВ УМВС від 14.12.2013 року не є належним доказом на підтвердження вини відповідачів і взагалі такий вид документу не передбачений чинним законодавством України. До адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП відповідачі на даний час не притягувалися. Покази свідка [PERSON], що 06.08.2013 року в дворі будинку № 1 по вул. Шкільній в м. Бердичеві малолітній [PERSON], взяв великий камінець і кинув влучивши в машину, що стояла в дворі будинку, та належить [PERSON]. Внаслідок удару камінцем на поверхні автомобіля утворились подряпини-сколи, судом не приймаються як достатній доказ вини відповідачів, оскільки свідок не зміг пояснити, що саме син відповідачів наніс дані пошкодження автомобілю позивача. Крім того дані покази свідка спростовуються показами інших свідків, та матеріалами справи. Так, в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що до нього додому приходила 06.08.20014 року [PERSON], зі своює сестрою [PERSON], яка йому сказала, що його син пошкодив належний їй автомобіль. На його запитання, звідки вона знає, що це був його син, остання відповіла, що їй сказали діти, які гралися в той час в подвір"ї. Свідок [PERSON] у відкритому судовому засіданні пояснив, що 06.08.2013 року до нього додому прийшли [PERSON], зі своєю сестрою [PERSON], які сказали йому, що його старший син - [PERSON] кинув камінця і пошкодив автомобіль, який належить [PERSON]. Він вийшов з ними до автомобіля і побачив, що на автомобілі в є дві подряпини, одна на стійці, а інша на задньому капоті. Щоб не допустити конфлікту він запропонував власниці пошкодженого автомобіля усунути дані пошкодження, проте остання повідомила, що ремонтуватиме автомобіль буде в Російській Федерації, та зажадала, щоб він надав їй грошове відшкодування Оскільки названа [PERSON] сума на його думку, була завищеною, крім того він був не впевнений, що дані дві подряпини могли утворитися внаслідок одного удару камінцем, він відмовився сплачувати їй вказану суму. Під час дачі пояснень працівникам міліції 06.08.2014 року [PERSON] зазначила, що" одна дитина кинула камінцем на іншу дитину - дівчину і камінь, який попав на машину залишив доріжку на авто". Тобто в матеріалах справи і в показах свідків, відсутні докази спричинення малолітнім сином відповідачів [PERSON] даних пошкоджень автомобіля позивача, які зазначенні у позовній заяві та висновку експертного дослідження, зокрема деформації у районі заднього скла задньої стійки, пошкодження фарбового покриття заднього крила, сколи верхнього шару у лівій частині заднього скла( а.с.8). Про дані пошкодження представник позивача зазначила тільки після проведення 22.08.2013 року експертного автотоварознавчого дослідження. Що стосується висновку № 281 експертного автотоварознавчого дослідження від 22.08.2013 року, то суд вважає, що він не може бути доказом вини з наступних підстав( а.с.4-16). Зазначене автотоварознавче дослідження було проведено на прохання [PERSON], експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, про проведення даного дослідження відповідачі не повідомлялися. Викликаний в судове засідання для дачі пояснень експерт [PERSON] не з"явився, мотивуючи погіршенням стану здоров"я. В подальшому відмовився отримувати повістки суду( а.с.12). Клопотань про призначення експертизи представник позивачки не заявила, хоча таке право їй неодноразово роз"яснювалось. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Підставами для задоволення позовних вимог про стягнення майнової шкоди необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: факт наявності майнової шкоди; вина особи; неправомірність дій особи; безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між майновою шкодою та протиправними діями особи. В той же час позивач, крім доводів викладених в позові та посилання на висновок № 281 автотоварознавчого дослідження, доказів спричинення вказаних пошкодженнь автомобіля суду не надав, як і не надав доказів того, що саме неповнолітнім [PERSON] були вчинені протиправні дії, які потягли спричинення зазначеної шкоди автомобілю. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача коштів в розмірі 500 грн., за проведення експертного дослідження, то дана вимога також не підлягає задоволенню, оскільки дані кошти сплачені не позивачем, а [PERSON], яка з позовом про їх стягнення самостійно до суду не зверталася( а.с.14). Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed