Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати договір довічного утримання укладений між ними 11.10.2005 року, за умовами якого вона передала відповідачу у власність ? частину квартири [ADDRESS], а відповідач зобов'язалась утримувати її довічно. Оскільки, відповідач ніколи належного догляду за нею не здійснювала, а останні п"ять років будь-якого догляду взагалі не надає, тоді як вона є людиною похилого віку, у віці 89 років потребує сторонньої допомоги, позивач вимушена, через свого представника звернутися до суду із даним позовом. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON] просила розірвати та визнати за позивачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Суду пояснила, що позивач, якій на даний момент виповнилось 89 років, потребує стороннього догляду, і саме з такою метою нею було укладено договір довічного утримання та відповідно передано відповідачу право вланості на частину своєї квартири [ADDRESS]. Однак, представник позивача, зазначила, що відповідач з моменту укладення такого правочину його умови належним чином не виконувала, а останні п"ять років, після реєстрації прав вланості на вказане житло, взагалі його не виконує в повному обсязі. Так, [PERSON] взагалі перестала спілкуватися із позивачем, жодна умова договору, визначена в п.6 договору не виконується, зокрема відповідач не здійснювала та не здійснює і тепер забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням за раціоном, який був складений дієтологом чи лікарем; не забезпечувала позивача одягом та взуттям; не здійснювала догляду та не надавала необхідну допомогу; не надавала побутових послуг; не забезпечувала потреб у відпочинку; не забезпечувала щомісячне відвідування театрів, філармонії, залу органної музики або інших концертних залів; не забезпечувала позивача готівкою; та не забезпечувала ніякими лікувальними засобами, санаторно-курортною путівкою в санаторій тощо. В результаті такої бездіяльності, та відсутності будь-якого догляду за [PERSON], остання змушена була збирати недоїдки та різний непотріб на вулиці, а її квартира перетворилася на сміттєзвалище, де панувала повна антисанітарія, водилися миші та таракани. Стосовно прав власності на іншу ? частину вказаної квартири представник позивача зазначила, що така належить сину позивача. Під час укладання договору довічного утримання позивач із сином не проживала, останній в 2006 році зник, з того часу на зв'язок не виходить, відомостей про нього ніяких немає. Також представник повідомила, що позивач на даний час має погане самопочуття, пересуватись їй складно, навіть важко вийти в магазин за хлібом, не говорячи вже про дрібні побутові роботи, в той час, як причину невиконання відповідачем умов договору позивач не знає, хоча живе в одному будинку із відповідачем. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена, у розумінні ч.4 статті 74 ЦПК України, належним чином, зокрема через направлення судових повісток, як це передбачено нормами ЦПК України, за зареєстрованим місцем її проживання, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, а тому суд вважає за можливе слухати справу у її відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши докази в справі у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає в квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою форми № 3, виданої Філією № 808 КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 18.07.2015 року за № 3128 та є власником особового рахунку (а.с. 11). Між [PERSON] і [PERSON] 11.10.2005 року було укладено договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селіверстовим В.О., зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 13116 (а.с. 12). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, сформованої державним реєстратором Кулініченко А.А., [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання, за № 13116, від 11.10.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селіверстовим В.О. Право власності (? частки) зареєстроване за відповідачем 18.10.2010 року, про що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно міститься запис № 3496 в книзі: д.1266-196 від 18.10.2010 (а.с. 14). З огляду на що у суду відсутні пістави для сумніву щодо укладення між сторонами вказаного правочину. Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до п. 1 договору довічного утримання, відчужувач передає, а набувач отримує у власність належну відчужувачу на праві власності ? (одну другу) частину квартири номер 89, що знаходиться в будинку під номером 14 по вулиці Ушакова Миколи в місті Києві, взамін чого набувач зобов'язується надавати відчужувачеві довічне утримання та догляд. Відповідач в свою чергу, відповідно до п. 6 договору, зобов'язався надавати довічне забезпечення відчужувачу. Даним пунктом встановлені обов'язки відповідача по наданню довічного забезпечення у вигляді: забезпечення його житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря) за раціоном, який складає дієтолог чи лікар; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та надання необхідної допомоги; надання побутових послуг (прання постільної білизни - один раз на 10 днів, послуги перукарні - один раз на місяць, ремонт побутової, а також аудіо, відеотехніки тощо); та забезпечення потреб у відпочинку: забезпечення радіо-, телевізійним та телефонним зв'язком, щоденно будь-яким виданням (газетою, журналом) в кількості однієї одиниці; щомісячно відвідування театрів, філармонії, залу органної музики або інших концертних залів; забезпечення щотижня готівкою у сумі, яка має бути не меншою одного неоподаткового мінімуму доходів громадян; забезпечення належними лікувальними засобами, а в разі необхідності один раз на рік - санаторно-курортною путівкою в санаторій по лікуванню хвороб серцево-судинної системи та шлунково-кишкового тракту, вартість яких визначається на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином умови укладеного сторонами 11.10.2005 року договору довічного утримання, зокрема в частині обов"язку забезпечити [PERSON] довічним утриманням та доглядом, у визначений сторонами в п. 6 вказаного договору спосіб, не виконує. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] під присягою суду повідомила, що вона проживає в одному разом зі сторонами по справі будинку, вона на 9 поверсі, позивач - на 5, а відповідач - на 1 поверсі. З 1976 року вона знає позивача, а відповідача - з 1973 року. Сама позивач грамотна, в неї раніше було 2 сина, один з яких помер, інший зник безвісти близько 16 років тому. Позивач стала носити додому різний хлам, яким була завалена вся квартира, з підлоги і аж до потолка, водилися миші та таракани. Одного разу в її квартирі була пожежа, погоріли вікна, які вона самостійно вставити не могла, коли вже на вулиці був листопад місяць і холодно, а тому всі мешканці будинку звертаються до різних інстанцій щоб їй допомогли вивезти мусор та поставити вікна. Саме на прохання та неодноразові заяви мешканців будинку позивачу за рахунок коштів районної адміністрації були поставлені нові вікна та вивезено весь мусор із її квартири. Зазначила свідок і те, що [PERSON] людина похилого віку, потребує стороннього догляду, тоді як такого відповідач жодним чином не забезпечує. [PERSON] завжди була неохайна, грязна та голодна, просить стороньої допомоги. Вона - свідок жаліючи таку, неодноразово приносила їй їжу, коли відповідача жодного разу біля неї не бачила, та достовірно зняє, що та ніякої допомги їй ненадає. Пояснила і те, що близько півтора року тому назад вона помітила, що якийсь хлопець з квартири позивача виносив мусор, біля її дверей чисто та прибрано. Пізніше вона навідалася до [PERSON] в квартиру, де побачила, що з нею живе цей для неї незнайомий молодий хлопчина, який за нею і доглядає. Побачила, що в квартирі все прибрано, мусору не має, чисто та охайно, таракани з мишами виведено, сама [PERSON] доглянута, охайна та накормлена, чому вона і всі інші сусіди зраділи. Наголосила свідок на тому, що [PERSON] нічого не робила, рахунки за житлово-комунальні послуги сплачувала та сплачує позивач, а не відповідач. Відповідач нічого для [PERSON] не допомагала, їжу не готувала, в квартирі не прибирала. Позивачу, до появи хлопчини, допомагали в церкві, куди вона ходила, а відповідача в її квартирі ніколи ніхто не бачив, оскільки вона до неї не приходила. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні суду дав показання, що позивача він знає з 2014 року. В час коли він торгував на ринку овочами та фруктами, вона приходила і просила в нього їжу, яку він їй давав. Згодом позивач запропонувала йому проживати разом з нею в її квартирі. Квартира була забита до одного метру сміттям, зіпсованими продуктами, в ній знаходились миші з тарганами. Він все це прибрав, потравив мишей з тарганами. Всього було вивезено приблизно 2-3 вантажних автомобілів зі сміттям. На даний час вони проживають разом з його матір'ю разом із [PERSON], у всьому їй допомагають, оскільки вона дуже старенька та самостійно впоратися із приготуваням їжі, прибиранням в квартирі, пранням одягу та білизни вона не може. Зазначив і те, що готуючи їжу для себе вони обов"язково годують і [PERSON], як і все інше здійснюють по утриманню квартири та догляду за [PERSON], саме він пере позивачу одяг та білизну, прибирає квартиру, тощо. Пояснив і те, що жодного разу в квартирі [PERSON] він не бачив [PERSON], із стану квартири, коли він вперше до неї потрапив та із стану самої [PERSON] зрозуміло, що їй ніхто ніколи не допомагав. Згідно норм цивільного процесуального кодексу України сторони зобов"язані надати суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог чи заперечень, коли доказів зворотньому, а саме належного виконання відповідачем умов вказаного договору довічного утримання надано суду так і не було, що також оцнюється відповідним чином. З"ясовано судом і те, що листом від 07.11.2015 року позивач пропонувала відповідачеві розірвати в двосторонньому порядку договір довічного утримання (а.с. 15-16), однак такий залишився без належної реакції. 09.11.2015 року [PERSON] зверталась до Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві із заявою про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України стосовно шахрайського заволодіння [PERSON] шляхом зловживання довірою належною їй ? частиною квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Що загалом в своїй сукупності такі докази свідчать про неналежне виконання відповідачем покладених на неї договором довічного утримання обов"язків в частині забезпечення [PERSON] довічним доглядом та утриманням. Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Згідно ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Оскільки, в судовому засіданні зазначені позивачем у позові обставини в частині неналежного виконання відповідачем умов договору довічного утримання, знайшли своє підтвердження в належних та допустимих доказах, тому вимога такої про розірвання укладеного між сторонами договору довічного утримання підлягає задоволенню, як і вимога щодо визнання за нею права вланості на ? частину квартири [ADDRESS], яку і було позивачем передано відповідачу в рахунок укладення вказаного договору довічного утримання та яка за наслідками розірвання такого договору підлягає поверненню попередньому власнику.

Outcome: approved