Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього 12000 грн. боргу. Позивачка зазначила, що 20 жовтня 2013 року вона позичила відповідачу 12000 грн., які останній зобов"язувався повернути їй до 7.12.2013 року, про що видав їй письмову розписку. Не дивлячиь на те, що термін, в який відповідач повинен був повернути борг закінчився, позивачка борг не отримала, хоч неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути позичені нею кошти. В зв"язку з цим вона змушена звернутися до суду за захистом свої прав. Позивачка та її представник в судове засідання не з"явилися, від них до суду надіслана заява про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON].в судове засідання також не з"явився, від нього до суду поступила заява про розгляд справи за його відсутності, а також про визнання ним позовних вимог. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що 20.10.2013 року позивачка [PERSON] позичила відповідачу [PERSON] 12000 грн. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження позовних вимог позивачкою до позовної заяви приєднано розписку від 20.10.2013 року , написану відповідачем [PERSON] , відповідно до якої він отримав від позивачки 12000 грн., які зобов"язувався повернути в строк до 7.12.2013 року ( а.с.8). Отже, суд приходиь до висновку, що між сторонами був укладений договір позики. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] в термін, зазначений в розписці, позику не повернув. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення боргу з відповідача є підставними та такими, що підлягають до задоволення. Разом із стягненням боргу з відповідача, позивачка просить стягнути з нього в її користь судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. Як вбачається із квитанції від 14.02.2014 року , приєднаної до позовної заяви, позивачкою при зверненні до суду оплачено судовий збір в розмірі 243.60 грн. (а.с.1). Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовільняє вимоги позивачки про стягнення боргу з відповідача в повному обсязі, то підлягає до задоволення і вимога позивачки про стягнення з відповідача судових витрат.

Outcome: approved