Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором б/н від 14.12.2012 року, у зв'язку з невиконання [PERSON] умов договору. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 14.12.2012 року відповідач, отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь - якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ раgеs/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за даним договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] належним чином свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконував. У зв'язку з зазначеним порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.03.2017 року має заборгованість -26279,78 грн., яка складається з наступного: -2342,25 грн. - заборгованість за кредитом; -19209,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -3000,00 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; а також, штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500.00 грн. - штраф (фіксована частина); -1227,61 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином у позивача виникла необхідність звернутися до суду з цим позовом. У судове засідання представник Приват Банку не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи. Надав заперечення, відповідно до яких зазначив, що з позовною заявою не згоден. Зазначив, що дійсно, ним і представником ПАТ КБ «Приватбанк» 14.12.2012 року була підписана анкета - заява Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Після цього була видана платіжна картка «Універсальна», в якій йому видавався кредит в сумі 2000 грн. Договір на руки не видавався та він його не підписував. Вважає, що «Умови видачі споживчого кредиту фізичним особам» є недійсними, такими, що не можуть братись до уваги. Відповідач зазначає, що спочатку належно виконував свої зобов'язання перед банком по внесенню до 25 числа кожного місяця щомісячного платежу по заборгованості в сумі не менше 140 грн., але потім від банку стали надходити повідомлення про необхідність оплатити незрозумілі штрафи, плюс щомісячний мінімальний платіж. Разом з тим, замість щомісячного платежу в розмірі 140 грн., його зобов'язали платити 650 грн. Також відповідач зазначив, що в серпні 2014 року, співробітниками «ПриватБанку» було здійснено махінації, а саме вони прислали на його рахунок 400 грн. від імені його матері, яка так само є клієнтом цього банку. Відповідач, нічого не підозрюючи, ці гроші зняв з рахунку, але, через кілька днів, коли він мав намір повернути кошти матері, дізнався, що вона нічого не надсилала і що з її рахунку нічого не списувалося. На доказ своїх слів відповідач надає копії (скріншотн) його рахунку, карта [NUMBER] та рахунки його матері карта [NUMBER] на момент 12 серпня 2014 року з «Приват24». Вимагаючи визнати штрафи помилковими, а 400 грн., які йому надійшли помилково, нібито від матері, за ініціативою банку відповідач подзвонив на гарячу лінію банку та залишив заявку на розгляд вказаної ситуації. Наближалось 25 число місяця, до якого відповідач повинен був внести мінімальний платіж, а відповіді з банку він так і не отримав. Відповідач зазначає, що неодноразово дзвонив на гарячу лінію банку з проханням розібратись та анулювати помилкові штрафи, однак оператор казав, що якщо він внесе свій мінімальний платіж і не більше того, то на нього буде накладений штраф. Відповідач запропонував банку виплатити суму кредиту 2000 грн. та 400 грн., які йому надіслали, однак йому відповіли, що спочатку потрібно сплатити штраф в сумі 650 грн., який він вважав необґрунтованим. Відповідач повідомив банк, що якщо вони не розберуться з вказаною ситуацією, він не буде взагалі нічого платити. Після закінчення прийомних днів для платежів, банк все таки розібрався та визнав, що штрафи були помилковими і гроші, які були надіслані нібито від матері, надіслав співробітник ПАТ КБ «Приватбанк» помилково. Але вже на той час були нараховані вже законні штрафи за прострочення обов'язкового платежу. Відповідач зазначає, що відмовився платити обов'язкові платежі ,оскільки вважав, що штрафи утворилися з вини банку. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином . Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного договору від 14.12.2012 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ раgеs/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Публічне акціонерное товариство комерційний банк "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконав належним чином. [PERSON] належним чином свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконував. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 31.03.2017 року має заборгованість -26279,78грн., яка складається з наступного: -2342,25 грн. - заборгованість за кредитом; -19209,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -3000,00 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; а також, штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500.00 грн. - штраф (фіксована частина); -1227,61 грн. - штраф (процентна складова). За загальним правилом, на особу покладається обов'язок вжити всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання взятого на себе зобов'язання (ч.1 ст. 614 ЦК України). Неналежне ставлення до виконання цього обов'язку свідчить про вину особи, яка є безумовною підставою для відповідальності за порушення зобов'язання. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд критично ставиться до пояснень відповідача стосовно його правомірності відмови від сплати суми заборгованості та нарахованих процентів, в з*язку з не підписання договору, так як відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ раgеs/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 5 зворот). Крім того, судом вивчалися надані відповідачем [PERSON] копії (скріншоти) карткових рахунків карт [NUMBER] та [NUMBER] на момент 12 серпня 2014 року з «Приват24». Згідно яких суд не має можливості встановити дійсних власників зазначених карткових рахунків та рух коштів по ним. Не знайшли свого підтвердження ствердження відповідача стосовно перерахування «працівниками банку» на його картковий рахунок коштів у розмірі 400 грн., бо докази на підтвердження зазначеного відповідачем також не надані, клопотань про витребування доказів суду не подавались, самостійно відповідачем належних та допустимих доказів не надавав. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Положеннями ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення За таких обставин, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань, суд вважає позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором б/н від 29.01.2011 року у сумі 719,42 грн., законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 "Умов та правил надання банківських послуг", позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Суд вважає позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за нарахованим кредитом у розмірі 2342,25 грн., суми заборгованості за процентами за користування кредитом - 19209,92 грн. та пенею та комісією у розмірі 3000,00 грн. законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафів у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1227,61 грн. (процентна складова), нарахованої позивачем на підставі несвоєчасного повернення відповідачем заборгованості, суд вважає необхідним зазначити наступне. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Вказана норма не є диспозитивною і сторони не можуть змінити її положення та встановити у договорі неустойку у вигляді твердої грошової суми. Отже встановлений договором позики вид забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки не відповідає змісту цього поняття та її правовій природі, як грошової суми, що обчислюється у відсотках до суми зобов'язання, ці умови договору не відповідають вимогам закону, а тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 500,00 грн. штрафу (фіксована частина). Нарахування штрафу (процентна складова) передбачено умовами Договору, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача 1227,61 грн. штрафу (процентна складова). Відповідно до ч. 1 статті 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial