Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту, мотивуючи тим, що 4 серпня 2008 року між ним та АКІБ „УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ „УкрСиббанк", був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11379583000, згідно якого йому був наданий кредит в розмірі 680000 грн. При цьому перед укладенням договору банк всупереч вимогам ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" не надав йому в письмовій формі необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення кредиту. Про дійсну вартість кредитної послуги він дізнався лише при отриманні розрахунку суми боргу від ПАТ "Дельта Банк", якому перейшло право вимоги за спірним кредитним договором на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Якби він своєчасно отримав повну та достовірну інформацію про послугу, він би не уклав оспорюваний кредитний договір. До того ж при укладенні договору відповідач з метою отримання прихованого прибутку навмисно ввів його в оману, не надав доступну та достовірну інформацію. Тому договір укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики. Відповідачем були порушені вимоги ст. 19,21 Закону України "Про захист прав споживачів" , ненадання банком належної інформації вплинуло на його рішення, ввело його в оману. Тому правочин, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним з моменту його укладення. В судовому засіданні представник позивача на підставі довіреності [PERSON] підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити, пояснила, що перед укладенням кредитного договору банк не провів з позивачем переддоговірну роботу, не повідомив у письмовій формі про всі умови договору, про що свідчить відсутність інформаційного листа, зазначеного в п.10.13 кредитного договору, але так і не наданого відповідачем. Позивачу не було роз"яснено, що в разі застосування ануїтетної схеми погашення кредиту значно зростає відповідальність. Також вона вважає, що на момент підписання кредитного договору графіка платежів не було, він був складений заднім числом, оскільки процентна ставка, зазначена в ньому, більше, ніж процентна ставка в договорі, що лише свідчить про нечесну підприємницьку практику з боку банку. Також всупереч вимогам п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, банком встановлені платежі за дії, які він здійснює на власну користь, що НБУ заборонено. Позивачем не пропущений строк звернення до суду, оскільки про дійсну вартість кредитної послуги він дізнався лише при отриманні розрахунку суми боргу в грудні 2014 року, коли ПАТ "Дельта Банк" звернулося до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Представник відповідача: ПАТ „УкрСиббанк" повторно не з"явився в судове засідання, про розгляд справи повідомлені у встановленому порядку (а.с.154,165), про причини неявки не сповістили, заяви про відкладення розгляду справи не надали. Представник відповідача: ПАТ "Дельта Банк" також у судове засідання не з"явився, про розгляд справи повідомлені заздалегідь належним чином (а.с.166), надали заяву про розгляд справи без їх участі, просять відмовити в задоволенні позову, оскільки він є безпідставним, доводи надуманими, позовні вимоги є необгрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував ті обставини, на які він посилається, не зазначив, яку саме необхідну інформацію банк від нього приховав. Недійсність правочину може наступати лише за певні порушення закону, яких на момент підписання сторонами кредитного договору не було. Позичальник своїм підписом засвідчив згоду з умовами договору, підтвердив свої права та обов"язки за ним. [PERSON] також був підписаний додаток 2 до кредитного договору, в якому були викладені всі тарифи банку стосовно обслуговування крелитного договору. Вимоги позивача грунтуються на припущеннях, не відповідають дійсності та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а обставини, на які посилається позивач, не стосуються у даному випадку предмета доказування, не містять підстав, за яких кредитний договір визнається недійсним. Також просять суд застосувати позовну давність, бо договір був укладений в 2008 році, обставини, викладені в позовній заяві, були відомі позивачеві під час укладення договору, однак з позовом до суду він звернувся 12 лютого 2015 року та не заявляє клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності (а.с.33,35-37,54,152). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню. 4 серпня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] (позичальник) був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11379583000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення), відповідно до якого банк зобов"язався надати останньому кредит у розмірі 680000 грн., який позичальник зобов"язався прийняти та повернути в повному обсязі не пізніше 4 серпня 2017 року, повертаючи кредит та сплачуючи проценти шляхом сплати ануїтетних платежів (сума грошових коштів, що складається з строкових процентів і строкової суми основного боргу і підлягає сплаті на умовах і в строк, встановлені договором) у розмірі 14240 грн. в день сплати ануїтетних платежів (це 4 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов"язаний сплатити ануїтетний платіж). Сукупна вартість кредиту визначається "Графіком платежів, визначення сукупної вартості кредиту". Графік розрахований на дату підписання договору (визначення термінів, п.1.1,1.2,4.2). За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 21,40% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п.1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме: з наступного дня після дня не сплати або не повної сплати платежу, встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості (п.1.3.1). За порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов"язань, передбачених договором та/або кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню. При цьому банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов"язання, передбаченого договором та/або кредитним договором. Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором та/або кредитним договором за першою вимогою банку (п.8.1). Відповідно до вимог ст.611 ЦК України позичальник зобов"язаний сплатити банку штраф (неустойку) в сумі 500 грн. за порушення своїх зобов"язань (в т.ч., і за порушення термінів виконання зобов"язань), встановлених п.п.4.3,4.4,4.5,4.7 цього договору (п.8.6) (а.с.38-42). Позивач підписав даний договір на кожній сторінці. Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк", продавець погодився продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець погодився придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх та сплатити ціну купівлі (п.2.1а). "Права вимоги за кредитами" означають всі права вимоги продавця в якості кредитодавця по відношенню до позичальників стосовно кредитів за відповідними кредитними договорами (включаючи, в залежності від випадку, усі права, повноваження та гарантії відшкодування за ними, у кожному випадку існуючі або майбутні, надані продавцеві або на користь продавця в якості кредитодавця за такими кредитними договорами). Сторони домовилися, що ринкова вартість прав вимоги за кредитами, які є предметом купівлі-продажу за цим договором, дорівнює ціні купівлі (а.с.112-149). У витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" від 8 грудня 2011 року вказаний [PERSON] (кредитний договір № 11379583000 від 4 серпня 2008 року) (а.с.150). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію. В ч.1 ст.6 Закону передбачено, що продавець (виробник, виконавець) зобов"язаний надати інформацію про цю продукцію. Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладення договору перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Частиною 1 ст.15 Закону визначено, що споживач має право на одержання необхідної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). При цьому представник позивача не надала суду доказів на підтвердження того, що останньому не було відомо про загальну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення кредитного договору. Позивач підписав кредитний договір, знав про його умови, був ознайомлений та підписав тарифи банку, графік платежів, знав про необхідність сплати щомісячного платежу 4 числа кожного календарного місяця строку кредитування в термін до 4 серпня 2017 року. Позивачем та його представником також не надано доказів стосовно того, що графіка платежів не існувало на час підписання кредитного договору, що він був складений "заднім числом", як на то вказувала представник позивача [PERSON], оскільки обидва додатки до кредитного договору підписані позивачем 4 серпня 2008 року і він отримав оригінали додатків у той самий день (а.с.46-51), про що мається підпис самого позивача. При цьому представник позивача [PERSON] відмовилася від проведення будь-якої експертизи. В самому кредитному договорі № 11379583000 від 4 серпня 2008 року, який був підписаний позивачем на кожному аркуші, зазначено, що позичальник підтвердив, що він повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обов"язки за цим договором і погоджується з ними (п.9.2), підписання даного договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п.2 ст.11Закону України «Про захист прав споживачів» (п.10.12) (а.с.38-42). Не надання відповідачами інформаційного листа, зазначеного в п.10.13 договору, не свідчить про те, що позивач перед укладенням кредитного договору не був ознайомлений з його умовами, що йому не була надана вся необхідна та достовірна інформація, такі пояснення позивача, вказані в його позові та надані його представником в судовому засіданні, суперечать всім зібраним у справі доказам. При цьому позивач також вказує на те, що при підписанні оспорюваного договору він був введений в оману. Частиною 1 статті 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України). Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Представником позивача [PERSON] в судовому засіданні не доведено наявності умислу в діях відповідача та обману позивача. В п. 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що нечесна підприємницька практика забороняється. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»). В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] також не довела, що з боку відповідача під час підписання договору про надання споживчого кредиту велась нечесна підприємницька практика, в т.ч і щодо встановлення банком комісій, з чим позивач також був ознайомлений, погодився і підписав оспорюваний договір та додатки до нього, отримав їх оригінали. Отже, суд під час розгляду справи не встановив підстав, які б могли свідчити про порушення відповідачем вимог діючого законодавства на момент підписання договору про надання споживчого кредиту. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що при укладенні оспорюваного договору відповідачем були порушені норми чинного законодавства, позивачем не надано доказів щодо ненадання банком належної інформації, введення його в оману при укладанні кредитного договору, не наведено підстав визнання діяльності відповідача нечесною підприємницькою практикою та не доведено наявність умислу в його діях. а тому, оскільки позовні вимоги в цій частині не грунтуються на законі, вони не можуть бути задоволені. Сторони, які уклали спірний кредитний договір, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Даний правочин вчинено у формі, встановленій законом, і він спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. До речі, якби [PERSON] належним чином виконував умови кредитного договору, не виникла б заборгованість з погашення кредиту (а.с.155,156) і відповідно даний спір. При цьому позивач звернувся до суду з позовом 12 лютого 2015 року, тобто після того, як ПАТ "Дельта Банк" в грудні 2014 року звернулося з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи вищевикладене, слід відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed