Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення з будинку, мотивуючи тим , що з 16.01.2006 року згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно являється власником житлового будинку розташованого в м. Лубни вул. Миронченка 16 Полтавської області . З квітня 2014 року по квітень 2015 року він проходив службу у зоні АТО . Після повернення з зони АТО він обвінчався з [PERSON] з якою став разом з її дочкою проживати у своєму будинку де вже проживала його мати [PERSON] В зв"язку з відсутністю взаєморозуміння , різних поглядів на життя, сімейні стосунки, ведення спільного господарства між ним , [PERSON] з одного боку та відповідачем [PERSON] з другого боку стали виникати конфлікти, сварки, що призвело до неможливості спільного проживання в одному будинку. Ініціатором всіх сварок є [PERSON] На його прохання перейти та проживати у [INFO] , за місцем своєї реєстрації , [PERSON],як співвласник цієї квартири відмовляється. Враховуючи те що [PERSON] створює неможливі умови для спільного проживання, вчиняє сварки, псує його речі, [PERSON] вважає, що [PERSON] підлягає виселенню з його будинку на підставі ст. 116 ЖК України. [PERSON] прохає суд виселити [PERSON] з житлового будинку розташованому за адресою м. Лубни вул. Миронченка 16 Полтавської області . [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання права на проживання , вселення в будинок. У позові вказано, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]Ф, батьком [PERSON] У 1992 році [PERSON] виділялась земельна ділянка під будівництво житлового будинку за адресою м. Лубни вул. Миронченка 16 Полтавської області. Будівництво будинку вона з чоловіком розпочали у 1993 році. Будинок був зданий в експлуатацію 16.01.2006 року. 10.03.1999 року [PERSON] подарував незавершений будівництвом будинок ( ступінь готовності 58%) їх сину [PERSON] Весною 2005 році [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] перейшли на постійне проживання до цього будинку в якому був окремий вхід. Після оформлення договору дарування [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] за власні кошти продовжували проводити будівництво будинку. Будинок будувався на дві сім"ї, з окремими входами. У 2007 році [PERSON] помер. У 2000 році [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] з якою придбали житло за адресою по 4 пр- ку [ADDRESS] в якій він проживав до 2013 року. У 2013 році [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] , перейшовши проживати до будинку по вул. Миронченка 16 м. Лубни з яким [PERSON] проживали однією сім»єю, як мати та син , вели спільне господарство, при цьому ніяких непорозумінь, сварок між ними не було. З квітня 2014 року по квітень 2015 року [PERSON] проходив службу в зоні АТО, а [PERSON] залишилася проживати у спірному будинку. У квітні 2015 року [PERSON] ,демобілізувавшись з армії повернувся додому і вселився до нього разом з [PERSON] , яка стала провокувати сварки, конфлікти, висловлювати в її адресу образи, налаштовувала [PERSON] та онука проти неї. 17.07.2015 року [PERSON], не впустив до свого будинку свою матір [PERSON], заздалегідь , замінивши замки на хвіртці, вхідних дверях будинку. 29.07.2015 року. [PERSON] без згоди [PERSON] вивіз її особисті речі з будинку, не впускає її до свого будинку по теперішній час в зв»язку з чим [PERSON] стала проживати у сусідів. Вселятися до [ADDRESS] Т.А. не може оскільки там за попередньою згодою всіх членів сім»ї проживає її дочка [PERSON] зі своєю сім»єю. Незважаючи на неодноразові звернення [PERSON] до громадськості, правоохоронних органів з проханням допустити її до будинку, який вона будувала разом з чоловіком , в якому проживала більше 10 років, як член сім»ї , відповідач [PERSON] відмовляєтья тим самим порушивши її конституційне право на житло. [PERSON] прохає суд визнати за нею право користування житловим приміщенням у будинку по вул. Миронченка 16 м. Лубни та вселити її в цей будинок. Згідно ухвали суду зустрічна позовна заява прийнята об»єднана з первісним позовом в одне провадження. В судових засіданнях [PERSON] свої позовні вимоги підтримував, але в судових дебатах вже не наполягав на своїх вимогах, визнаючи, що його мати [PERSON] вже виселена з будинку. Разом з тим пояснив, що мати [PERSON] є тимчасовим мешканцем спірного будинку, псує його речі, створює неможливі умови для спільного проживання, безпідставно вчиняє сварки, він являється єдиним власником житлового будинку , [PERSON] є одним з співвласників [ADDRESS] в якій зареєстрована. До 2013 року [PERSON] постійно проживала у будинку по вул. Миронченка 16 м. Лубни, вела господарство, ніяких конфліктів у нього з матір»ю не було, він дійсно проживав з дружиною від першого шлюбу в іншому місці до 2013 року . Після розірвання шлюбу у 2013 році повернувся до будинку розташованому вул.. Миронченка 16 м. Лубни в якому проживала його мати. У липні 2015 року він замінив замки на хвіртці та вхідних дверях будинку , мати до будинку він не впускає, вивіз її особисті речі до квартири в якій вона зареєстрована. 25.08.2015 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] з якою проживає у спірному будинку по теперішній час. Намірів впускати до будинку свою матір для проживання до ухвалення рішення судом в нього немає. Позов [PERSON] про її вселення до будинку не визнав, вважаючи його безпідставним в зв»язку з чим прохав відмовити в його задоволенні. [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити оскільки разом з чоловіком [PERSON] будували спірний будинок, на дві сім"ї, з двома окремими входами, постійно проживала в ньому більше 10 років, як член сім»ї , доглядала за будинком, робила в ньому поточні ремонти, вела спільне господарство з бувшич її чоловіком, сином [PERSON] за цією адресою, мала окрему кімнату з окремим входом до будинку, в якій проживала, доглядала за тяжкохворим чоловіком [PERSON]Ф, який помер у цьому ж будинку, вона ніякого псування будинку не здійснювала. У липні 2015 року її син [PERSON] замінив замки на хвіртці та вхідних дверях будинку , до будинку її не впускає, без її згоди вивіз її особисті речі , викинувши їх у під»їзді будинку по Монастирська 65 м. Лубни. До вселення в будинок невістки [PERSON] в неї з сином [PERSON] ніяких конфліктів не було. Прохає суд вселити її в будинок по вул. Миронченка 16 м. Лубни. В задоволенні позову [PERSON] прохала відмовити , вважає його безпідставним, крім того вказує на те що вона вже виселена ним з будинку. Дослідивши матеріали, надані докази , заслухавши пояснення сторін, свідків суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виселення з будинку слід відмовити, а позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування , вселення в будинок задовольнити. Встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , маючи з ним спільних дітей сина [PERSON]Г, дочку [PERSON] У 1992 році [PERSON] по його заяві була виділена земельна ділянка по вул. Миронченка 16 м. Лубни для ведення будівництва житлового будинку та надано дозвіл на будівництво будинку, що підтверджується письмовими матеріалами ( а.с.33-38). Будівництво будинку [PERSON] з чоловіком розпочали у 1993 році . 10.03.1999 року [PERSON] подарував незавершений будівництвом будинок ( ступінь готовності 58%) їх сину [PERSON] , що підтверджується копією договору (а.с.53). [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] спільно, за власні кошти продовжували будівництво будинку , який 16.01.2006 року був зданий в експлуатацію і власником якого є [PERSON] (а.с.32). Весною 2005 році [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] перейшли на постійне проживання до цього будинку в якому проживали однією сім»єю, вели господарство, що підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON][PERSON], [PERSON] , актом обстеження від 29.07.2015року, протоколом загальних зборів мешканців дільниці №1 від 23.07.2015р. ( 47-50). Проживаючи в цьому будинку [PERSON] доглядала за тяжкохворим [PERSON] , який 17.06.2007 року помер .(а.с.41). Після смерті чоловіка , [PERSON] продовжувала проживати у спірному будинку, утримувала будинок, вела господарство, здійснювала ремонт будинку. У 2000 році [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] з якою придбали житло за адресою по 4 пр- ку [ADDRESS] де він проживав до 2013 року. У 2013 році [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] та перейшов проживати до будинку по вул. Миронченка 16 м. Лубни де проживала його мати [PERSON] з якою спільно проживали однією сім»єю, як мати та син, вели спільне господарство при цьому ніяких непорозумінь, сварок між ними не було, що підтверджується показаннями свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], актом обстеження ( а.с.47). З квітня 2014 року [PERSON] проходив службу в зоні АТО, а його мати [PERSON] продовжувала проживати у спірному будинку. У квітні 2015 року [PERSON] , демобілізувавшись з армії повернувся додому і вселився до нього разом з [PERSON] з якою 25.08.2015 року зареєстрував шлюб і проживає в будинку по теперішній час. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] створює неможливі умови для спільного проживання, вчиняє сварки, в зв»язку з чим [PERSON] замінив замки на хвіртці, вхідних дверях будинку , вивіз її речі з будинку до місця її реєстрації будинку по вул. Монастирська 65 м. Лубни. 17.07.2015 року [PERSON], не впустив до свого будинку свою матір [PERSON], заздалегідь , замінивши замки на хвіртці, вхідних дверях будинку, а 29.07.2015 року особисто без згоди [PERSON] вивіз її особисті речі з будинку, що ним було підтверджено у судовому засіданні. [PERSON] вважає, що його мати повинна бути виселена з його будинку на підставі ст. 116 ЖК України оскільки створює конфлікті ситуації у його сім»ї, провокує конфлікти, псує його речі з чим суд не погоджується. Відповідно ч. 1ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одномубудинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України - Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не зміг довести , які ж конкретно порушення зазначені в ст. 116 ЖК України допускала [PERSON] проживаючи у спірному будинку, одночасно підтверджуючи, що [PERSON] позбавлена ним можливості потрапити до будинку, що з будинку ним вивезені всі її речі, що в цьому будинку вона не зареєстрована. В судових дебатах він вже не наполягав на своїх позовних вимогах. Статтею 9 ЖК України передбачено - Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст.60 ЦПК України [PERSON] , як позивач не надав суду доказів на підставі яких позов підлягав би задоволенню. Враховуючи недоведеність позовних вимог , суд вважає, що в задоволенні позову до [PERSON] про виселення [PERSON] з цих підстав слід відмовити. Відповідно ч.1 ст. 156 ЖК України Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що [PERSON] являлась членом сім»ї попереднього власника будинку, [PERSON] з яким перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, постійно проживали однією сім»єю, мали спільних дітей [PERSON],[PERSON] , разом будували будинок по вул. Миронченка 16 м. Лубни . Після смерті чоловіка, при оформлення права власності на будинок на [PERSON], його мати [PERSON] продовжувала постійно проживати з ним та онуком [PERSON] у спірному будинку. Як встановлено судом на час оформлення права власності на будинок [PERSON] його мати постійно проживала у спірному будинку, він ніяких угод з нею щодо порядку користування житловим приміщенням не укладав, ніяких претензій щодо вселення, її проживання до неї не мав. На час проходження військової служби [PERSON] в будинку постійно проживала його мати [PERSON], будучи членом сім"ї. Після демобілізації з армії та повернення до свого помешкання по вул. Мирончека 16 м. Лубни у 2015 році [PERSON] також ніяких претензій до матері щодо її вселення , проживання в цьому будинку не мав, з нею вів спільне господарство. Згідно ч.3 ст. 156 ЖК України - До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно ч.2 ст. 64 ЖК України До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Враховуючи вищенаведене суд визнає, що [PERSON] являється членом сім»ї свого сина [PERSON], яка постійно проживала з ним в одному будинку протягом тривалого часу, вле з ним спільна господарство, яка раніш набула право на проживання в цьому будинку і не втратила права користування цим будинком, як член сім"ї. На теперішній час [PERSON] В,Г. являється єдиним власником спірного домоволодіння. Оскільки [PERSON] позбавив свою матір, члена сім»ї права користуватися житловим будинком по вул. Миронченка 16 м. Лубни, фактично виселивши її з будинку суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням цього будинку та вселити її в цей житловий будинок. Позовні вимоги [PERSON] суд визнає правомірними, які підлягають задоволенню. Згідно ст. 47 Конституції України Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Незважаючи на звернення, зауваження громадськості впустити до будинку свою матір [PERSON] для проживання [PERSON] не реагує в зв"язку з чим [PERSON] вимушена проживати у сусідів, що підтверджується показаннями свідка [PERSON] Судом встановлено, що ремонт у будинку проводився [PERSON], за її кошти, [PERSON] також допомагав їй у проведенні ремонту будинку, веденні спільного господарства , що підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ствердження [PERSON] про те що його мати являється одним з співвласників квартири [ADDRESS] в якій зареєстрована і тому повинна в ній проживати не заслуговує на увагу так як в цій квартирі проживає сім»я її дочки [PERSON] , що підтверджується актом від 18.08.2015 року (а.с.101), показами свідка [PERSON] Згоду на проживання в цій квартирі [PERSON] Ю,Г. з її сім"єю давали всі члени сім"ї [PERSON] у тому числі і [PERSON] В зв"язку з чим житловий будинок по вул. Миронеченка 16 м. Лубни будувався для двох сімей , з окремими входами, для батьків - [PERSON] та [PERSON] та сім"ї їх сина [PERSON] Крім того [PERSON] відповідно ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не зобов"язнана проживати за місцем своєї реєстрації і не бажає цього робити з вищенаведених підстав. Таким чином, виходячи з інтересів [PERSON], особи похилого віку, рідної матері [PERSON] , члена його сім"ї, протиправно позбавленої ним права користування будинком суд вважає за необхідне задовольнити вимоги [PERSON] , визнавши за нею право користування цим будинком, вселивши її у цей будинок , що розташований по вул. Миронченка 16 м. Лубни Полтавської області. Судові витрати понесені [PERSON] відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON]

Outcome: approved