Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

25.01.2021 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [INFO] у віці 91 рік померла його рідна сестра - [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,5270 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та споруд і ведення особистого підсобного господарства за тією ж адресою. З метою прийняття спадщини після смерті сестри він звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун Карини Анатоліївни та 21.12.2020 року нотаріус винесла постанову про відмову у прийнятті заяви про прийняття спадщини та про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на підставі того, що ним пропущено строк для прийняття спадщини, а також не подано документи для підтвердження родинних стосунків із померлою. Його сестра - [PERSON] . [INFO] , постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , за життя сестри вони завжди спілкувалися та підтримували родинні відносини, він допомагав сестрі та опікувався нею. Коли сестра померла він її поховав за власний рахунок, провів необхідні обряди і звичаї, та з дня відкриття спадщини вступив у фактичне володіння спадковим майном, користувався ним, приймав міри для його збереження та охорони. У листопаді 2020 року, перебираючи речі сестри він знайшов у старих книжках заповіт, складний [PERSON] , який вона заповіла усе своє майно йому - [PERSON] , однак свідоцтво про народження сестри відсутнє і в архівах фонду актового запису про народження сестри не виявлено. Факт, що він є рідним братом [PERSON] підтверджується особистими документами, довідками сільської ради, особистими світлинами та показами свідків. Тому просив у судовому порядку встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , є братом [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Також, просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки він є єдиним спадкоємцем і не відмовлявся від спадщини, строк для подання заяви про прийняття спадщини пропустив з поважних причин, адже не знав про існування заповіту. 26.01.2021 року судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та витребувано у приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун Каріни Анатоліївни належним чином завірену копію спадкової справи, з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти), щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 24.02.2021 року судом постановлено ухвалу про залучення у справі третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмету спору - Узинську міську раду Білоцерківського району Київської області. 11.03.2021 року судом постановлено ухвалу про виклик і допит свідків, та ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до розгляду по суті. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач представника до суду не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відзив на позов не подав. Третя особа представника до суду не направила, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, 15.03.2021 року до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності представника Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області та прийняття рішення на підставі оцінки наявних у справі доказів. Суд, заслухавши показання свідків: [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їх правовідносини. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31. 03. 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , яке видане виконавчим комітетом Острійківської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 15 (а.с.7). Після її смерті відкрилась спадщина на майно: житловий будинок [ADDRESS] , який належав на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 22.03.1988 року, зареєстрованого у реєстровій книзі за № 1 за реєстровим номером № 13, виданого виконавчим комітетом Острійківської сільської Ради народних депутатів (а.с.13) та земельні ділянки: 0,2770 га - для ведення особистого підсобного господарства і 0,2500 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , які належали на праві власності [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ -КВ № 002490 від 03.07.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 28 ( а.с. 14). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.31-75) вбачається, що спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , не була заведена. Згідно із заповітом, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Острійківської сільської Ради народних депутатів Київської області Матвієнко Н.І., зареєстрованим у реєстрі за № 11 ( а.с.9), 03.02.1984 року [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на яке вона за законом матиме право заповідає [PERSON] . Згідно із довідкою Острійківського старостинського округу №11 Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області від 10.03.2021 року за № 11/17-18-72 ( а.с.87), заповіт складений [PERSON] у виконавчому комітеті Осткрійківської сільської ради 03.02.1984 року зареєстрований за № 11 - не відмінявся і не змінювався та на даний час є дійсним. Згідно із довідкою № 14 від 18.01.2021 року, виданої Острійківським старостинським округом №11 ( а.с.10), померла [PERSON] , [INFO] , була постійно зареєстрована та проживала у [ADDRESS] - до дня смерті [INFO] . Встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] , являється рідним братом померлої [PERSON] , [INFO] , що підтверджено матеріалами справи ( а.с.1,18,15,16). 21.12.2020 року позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун Карини Анатоліївни про прийняття спадщини за заповітом та нотаріус 21.12.2020 року винесла постанову за № 354/02-31 (а.с.8), про відмову у прийнятті заяви про прийняття спадщини та про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на підставі того, що заявником пропущено строк для прийняття спадщини та не подано документи для підтвердження родинних стосунків із померлою [INFO] [PERSON] . Згідно із довідкою № 13 від 18.01.2021 року, виданої Острійківським старостинським округом №11 ( а.с11), [PERSON] дійсно доглядав до смерті та поховав за власний рахунок сестру - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Згідно із свідоцтвом про народження № [NUMBER] ( а.с.17), [INFO] народився - [PERSON] , батько якого - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно листа Державного архіву Київської області від 24.11.2016 року за № 01-43/1949 (а.с.12), у документах архівного фонду «Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Київській області» актового запису про народження [PERSON] не виявлено, а книга реєстрації актів записів про народження по селу Блощинці Білоцерківського району Київської області за 1925 рік на зберігання до державного архіву Київської області не передавалася. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , [INFO] , є братом [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Також, підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] спілкувалися та підтримували родинні відносини, позивач допомагав сестрі та опікувався нею. Коли [PERSON] померла позивач її поховав за власний рахунок, провів необхідні обряди і звичаї, та вступив у фактичне володіння спадковим майном, користувався будинком та земельною ділянкою, підтримував їх у належному стані. Отже, судом встановлено юридичний факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено матеріалами справи, які узгоджуються з показами свідків, а встановлення факту родинних відносин необхідно заявнику для прийняття спадщини. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (частина друга статті 34 Закону України «Про нотаріат"). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч.3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними. Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачу, оскільки останній після смерті своєї сестри, будучи її спадкоємцем за заповітом, пропустив строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] вказує, що він не знав про існування вищевказаного заповіту, тому не звертався до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку, він є єдиним спадкоємцем, від спадщини не відмовлявся та фактично вступив в управління спадковим майном, користувався ним, приймав міри для його збереження та охорони. Відповідно до статті 63 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок N 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку N 296/5). Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку N 296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, на нотаріуса або в сільських населених пунктах - посадову особу органу місцевого самоврядування, уповноважену на вчинення нотаріальних дій, покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Разом з тим, до суду не надано доказів щодо повідомлення Острійківською сільською радою, яка була уповноважена на вчинення нотаріальних дій, позивача про наявність на його ім`я заповіту та відповідно наявності у нього спадкових прав. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі N 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі N 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі N 484/3221/17 (провадження N 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі N 263/1221/17 (провадження N 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі N 642/2539/18-ц (провадження N 61-5609св19). Як вбачається із заповіту, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Острійківської сільської Ради народних депутатів Київської області Матвієнко Н.І., зареєстрованим у реєстрі за № 11 (а.с.9), [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON] ,таким чином, останній має право на спадкове майно: житловий будинок [ADDRESS] , та земельні ділянки: 0,2770 га - для ведення особистого підсобного господарства і 0,2500 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Враховуючи обставини справи, наявність заповіту на користь [PERSON] як спадкоємця майна [PERSON] , недобросовісну поведінку осіб, уповноважених на вчинення нотаріальних дій, установивши, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки об`єктивно не міг знати про наявність на його ім`я заповіту, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові ВСУ від 06.09.2017 у справі № 6-496цс17 та підтриманим у постановах ВС/КЦС: від 10.01.2019 у справі № 263/1221/17; від 17.03.2021 у справі № 308/4272/19; від 22.02.2021 у справі № 644/7785/19, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України", заява N 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про встановлення юридичного факту, що [PERSON] , [INFO] , є братом [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після померлої [INFO] [PERSON] , протягом трьох місяців з дня набрання рішення законної сили.

Outcome: approved