Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27.12.2010 року шляхом переводу через платіжний термінал ПАТ КБ "Приватбанк" позичив [PERSON] гроші в сумі 480 грн., в подальшому 28.04.2011 року знову позичив відповідачу гроші в сумі 570 грн., які передав їй особисто, яка зобов"язалась повернути позику в загальній сумі 1070 грн. з урахуванням витрат по сплаті комісії банку в сумі 16,80 грн., проїзду в громадському транспорті в сумі 4 грн., до 01.07.2011 року, однак не виконала в зазначений строк зобов"язання по поверненню грошей і лише на його претензію в листопаді 2013 року повернула 100 грн. поштовим переводом, визнавши факт позики у нього грошей в сумі 1070 грн. [PERSON] вказує на те, що відповідач добровільно не виконала договірні зобов"язання за договором позики, прострочивши строк їх виконання, що є підставою для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, в зв"язку з чим з метою захисту цивільних прав просить стягнути з позичальника [PERSON] на його користь в судовому порядку 970 грн. заборогованості за договором позики, 274,90 грн. інфляційних втрат за весь час прострочення виконання грошових зобов"язань, 84,23 грн. нарахованих трьох відсотків річних за прострочення виплати заборгованості за договором позики, 1029,90 грн. витрат по поверненню боргу, судові витрати. Представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та дав пояснення згідно заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, хоча про розгляд справи повідомлена належним чином, заяву про розгляд справи у її відсутності не подала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення зі слідуючих підстав. Із витягу про проведення банківської операції ПАТ КБ "Приватбанк" через платіжний термінал від 27.12.2010 року, долучених квитанції про сплату комісії, претензії встановлено, що [PERSON] здійснила позику у [PERSON] грошей в сумі 480 грн., в подальшому 28.04.2011 року [PERSON] позичила в [PERSON] гроші в сумі 570 грн., зобов"язавшись повернути позику в загальній сумі 1070 грн. з урахуванням витрат по сплаті комісії банку в сумі 16,80 грн., проїзду в громадському транспорті в сумі 4 грн., до 01.07.2011 року. Відповідно до ч.2 ст.1047 КК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, у даному випадку суд вважає доведеними факти передачі позивачем відповідачу визначеної грошової суми, які є підтвердженням факту укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] Таким чином, судом достовірно встановлено, що [PERSON] як позикодавець у встановленому законом порядку передав у власність [PERSON] як позичальнику грошові кошти, які остання зобов"язалася повернути у визначений сторонами строк, однак не виконала договірні зобов"язання, і лише на претензію позивача в листопаді 2013 року повернула 100 грн. поштовим переводом (а.с.10), визнавши факт позики у [PERSON] грошей в сумі 1070 грн. Згідно положень ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, [PERSON] як кредитор має право за весь час прострочення грошового зобов"язання на стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, в зв'язку з чим відповідач [PERSON] зобов"язана сплатити позивачу 970 грн. заборогованості за договором позики, 274,90 грн. інфляційних втрат за весь час прострочення виконання грошових зобов"язань, 84,23 грн. нарахованих трьох відсотків річних за прострочення виплати заборгованості за договором позики відповідно до наведених розрахунків долучених до позовної заяви, які проведені відповідно до вимог закону. Таким чином, суд приходить до висновку, що звернення позивача з приводу порушення цивільних прав відповідачем внаслідок невиконання договірних зобов"язань є обгрунтованим, та як цивільні права [PERSON] підлягають судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики з [PERSON] з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов"язань та трьох відсотків річних за прострочення виплати заборгованості за договором позики, судових витрат по сплаті судового збору та витрат при наданні адвокатом правової допомоги, які нараховуються відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», виходячи із 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі адвоката у судовому засіданні. Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача 1029,90 грн. витрат по поверненню боргу, то дана позовна вимога не підтверджена належними та допустимими доказами понесення [PERSON] витрат на повернення боргу в позасудовому порядку, крім того не грунтується на вимогах як матеріального, так і процесуального права, оскільки не передбачена договором позики, цивільним законом, та не є судовими витратами як вказав представник позивача в судовому засіданні, тобто позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Outcome: partial