Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі із відповідачем у них [INFO] народився син [PERSON] . 27 жовтня 2016 року шлюб між подружжям розірвано, а дитину залишено на проживанні із нею. З того часу син повністю перебуває на її утриманні, батько його розвитком не цікавиться, матеріально не допомагає. Зазначає, що постійно проживає в Королівстві Іспанія та перебуває у фактичних шлюбних стосунках із громадянином цієї країни та отримала дозвіл на тимчасове проживання у зв"язку з возз"єднанням сім"ї, в той час як її неповнолітній син проживає на території України з її сестрою. Вказує, що має намір оформити документи своєму неповнолітньому сину для виїзду на постійне місце проживання в Королівстві Іспанія, однак відповідач свого дозволу не надає. Вважає, що взмозі на належному рівні виховувати та матеріально забезпечувати сина, так як офіційно працює, отримує стабільні доходи, має можливість виїжджати з дитиною до інших країн для його відпочинку та оздоровлення. Просить, надати їй дозвіл на виїзд [PERSON] , [INFO] в супроводі матері на постійне місце проживання за межі України в Королівство Іспанії без згоди та супроводу батька. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач, будучи неодноразово повідомленим по останньому відомому місцю проживання, про час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з"явився, про причини неявки суд до відома не поклав. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуваального технічного засобу не здійснюється. Взявши до уваги подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому народився син, [PERSON] , [INFO] . 27 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дитину залишено проживати з матір"ю. З 2016 року позивачка проживає в Королівстві Іспанія та на даний час перебуває у фактичних шлюбних стосунках із громадянином цієї країни, [PERSON] .. 06 травня 2019 року [PERSON] отримала дозвіл на тимчасове проживання від уряду Іспанії, зокрема урядового представництва в Альбасете вихідний реєстраційний номер [NUMBER] , у зв"язку із возз"єднанням сім"ї для свого неповнолітнього сина, [PERSON] , який є особою яка возз"єднується, як громадянин України ідентифікаційний номер іноземця : [NUMBER], візовий номер : [NUMBER] , а особою до якої проводиться возз"єднання : по висхідній лінії є [PERSON] (а.с.8). Термін дії вказаного дозволу визначено у два місяці з часу отримання його. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю. Розцінюючи звернення позивачки до суду із вказаним позовом, суд рахує, що добровільноs дозвіл на виїзд неповнолітнього сина за кордон відповідач не дає. Враховуючи інтереси дитин, суд вважає, що право на вільне пересування та виїзд за кордон, не може бути обмежене шляхом відмови у такому виїзді, тому приходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення. На підставі наведеного та ст. 313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п. 18 Постанови КМ України «Про затвердження правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» від 31 березня 1995 р. N 231 та

Outcome: approved