Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що у період з 2010-2012 рік [PERSON] проживала у незареєстрованому шлюбі з [PERSON] в м. Свердловськ Луганської області. За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Після народження сина, в жовтні 2012 року відповідач без жодних пояснень залишив позивачку разом із їхньою малолітньою дитиною. З цього часу сторони спільно не проживали. У зв`язку із початком проведення на сході країни антитерористичної операції позивачка була змушена разом із дитиною покинути власний дім та переїхати до родичів у Вінницьку область. На даний час вони проживають у м. Івано- Франківську, оскільки позивач працює у Департаменті інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради. З 2012 року і по даний час відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього [PERSON] , оскільки не бере жодної участі ні у вихованні малолітнього сина, ні в його матеріальному забезпеченні. Відповідач проявляє байдужість до дитини, жодним чином не виявляє бажання бачити свого сина, піклуватись щодо його розвитку та виховання, не цікавиться його успіхами в школі, не з`ясовував, чи необхідне додаткове матеріальне забезпечення для повноцінного розвитку сина. Цей факт засвідчує байдуже ставлення відповідача як батька до обов`язку із утримання та виховання дитини. Відповідач в добровільному порядку написав заяву від 13.04.2021 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області завірену приватним нотаріусом Вараського міського нотаріального округу Рівненської області Суль Л.У., яка зареєстрована в реєстрі за №904 про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] . Станом на сьогодні тільки позивач забезпечує добробут та гідні умови проживання малолітнього сина, самостійно здійснює його належне виховання та піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Неповнолітній [PERSON] зареєстрований та проживає разом із позивачем. Відповідач без поважних причин самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, що є порушенням прав дитини на нормальний духовний розвиток та розвиток особистості. Нехтування обов`язками з боку батька принижує гідність дитини. З метою захисту прав та законних інтересів дитини, вважають за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] . Неповнолітній син сторін з народження хворіє на «плоско-вальгусну деформацію стоп», а також на інші дитячі захворювання, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного хворого виданою лікуючим лікарем [PERSON] від 28.01.2021року. З метою оздоровлення дитини, позивач разом із неповнолітнім сином в період з 08.09.2020-15.09.2020 року перебували на відпочинку в Єгипті, у зв`язку із чим позивачем було понесено витрати (окремо на малолітнього [PERSON] ) у розмірі 5 126.00 грн., що підтверджується договором на туристичне обслуговування №171 від 31.08.2020р. та додатком №1 до даного Договору, туристичним ваучером № 4609654, договорами перевезення та медичною страхівкою для виїзду за кордон. Загальна вартість туристичних послуг згідно Додатку 1 до Договору №171 становить 15 380.00 грн. Оскільки дана ціна розраховувалась на трьох осіб - позивача, малолітнього сина [PERSON] та маму позивача - [PERSON] , вартість послуги для однієї особи становить 5 126,00 грн. А тому просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання дитини - [PERSON] [INFO] одноразово в розмірі 5 126,00 грн. Позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Судові витрати по розгляду справи покласти на відповідача. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, 15.06.2021 року подав заяву про визнання позову в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне. Відповідно до довідки від 13.12.2017 року №1792 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] проживає в [ADDRESS] (а.с.11). Як вбачається із копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 20.03.2012 року сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.10). 30.12.2014 року Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області у справі №565/1603/14-ц зобов`язано відповідача [PERSON] виплачувати на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку або іншого доходу відповідача щомісячно, починаючи з 11.11.2014 року до досягнення дитиною повноліття(а.с.13-15). Однак, всупереч рішенню суду, аліменти відповідач не сплачує про що свідчить заборгованість, яка виникла внаслідок несплати аліментів на утримання дитини, у розмірі 129 622,00 грн. та підтверджується довідкою від 05.02.2021р. № 1847/203/30-21, виданою начальником Вараського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Семенюком А.А. (а.с.29,30). На підставі виконавчого листа №565/1603/14-у виданого 19.02.2018 Кузнецовським міським судом Рівненської області, начальником Вараського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Семенюком А.А прийнято постанову від 15.06.2018 року про відкриття виконавчого провадження №56551477(а.с.16,17). У зв`язку із систематичною несплатою аліментів та наявністю заборгованості у розмірі 48 235,85 грн., начальником Вараського міського відділу державної виконавчої служби Головною територіального управління юстиції у Рівненській області Семенюком А.А. при примусовому виконанні виконавчого листа №565/1603/14-у виданого 19.02.2018 року прийнято: Постанову від 18.09.2018 року у виконавчому провадженні № 56551477 «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії»(а.с.18,19); Постаноу від 18.09.2018 року у виконавчому провадженні ВП № 56551477 «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами»(а.с.20,21); Постанову від 18.09.2018 року «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання»(а.с.22,23); Постанову від 18.09.20118 року «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України» (а.с.24,25); Постанову від 04.12.2020 року «Про арешт коштів боржника»(а.с.25,26). Крім того, факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню малолітнього сина сторін підтверджується висновками відділу ювенальної превенції УПД ГУНП у Івано-Франківській області, зробленими на підставі розгляду звернення позивача щодо невиконання обов`язків по утриманню та вихованню дитини [PERSON] 22.06.2018 №546/108/37-2018 від 26.11.2019 №807/108/37-2019(а.с.31). Згідно даних висновків, в ході проведення перевірки встановлено, що [PERSON] [INFO] не бере участі у вихованні та утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідна інформація направлена до органу опіки та піклування для вжиття спільних заходів реагування. З 01.09.2018 року неповнолітній син сторін навчається в Ліцеї № 25 Івано-Франківської міської ради. Відповідно до відповіді ліцею №25 Івано-Франківської міської ради від 25.02.2021 року №56 встановлено, що [PERSON] за період навчання свого сина [PERSON] не цікавився його навчальними успіхами та поведінкою. Батько, [PERSON] не відвідував батьківські збори у ліцеї, не брав участь в житті класу, жодного разу не був у ліцеї. З вчителем та батьківською громадою не спілкувався, не надавав жодної особистої матеріальної допомоги. [PERSON] не сприяв здобуттю освіти сином. Мати [PERSON] , цікавиться навчальними успіхами та поведінкою сина. Підтримує зв`язок з класним керівником та батьківською громадою, бере участь в житті класу(а.с.33). 19.06.2017 року № 392 відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про надання Кузнецовському міському суду висновку щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] [INFO] (а.с.35-38). Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06.07.2017 року у справі № 565/487/17 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо дитини [PERSON] , оскільки, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та обіцяв, що буде спілкуватися із сином та позивачем, а також, висловлював заперечення щодо дозволу на поїздки малолітнього сина за кордон, оскільки підозрює, що в такому разі позивач може вивести сина в зону АТО(а.с.39,40). Позивачка стверджує, що з часу прийняття вказаного судового рішення та по даний час, ставлення відповідача по відношенню до свого малолітнього сина, його утримання та виховання так і не змінилось у кращу сторону. Все сказане відповідачем при запереченні позовних вимог у справі № 565/487/17 так і залишилось «обіцянкою». Згідно вимог ст.ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Як вбачається з ноторіально посвідченої заяви відповідача, останній не заперечив проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для застосування крайнього заходу впливу на відповідача - позбавлення його батьківських прав, а тому позовна вимога є підставною та підлягає до задоволення. Що стосується позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, то суд приходить до наступного висновку. ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоритичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні(справа "Вайт і Кеннеді проти Німеччини(п.67) "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ, проти Німеччини" (п.45).Відповідно до частини першої ст.3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. ЗУ "Про охорону дитинства" визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров"я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що грунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Основного Закону - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвеції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до положень ч.8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Що стосується вимоги про стягнення коштів з відповідача у розмірі 5 126, 00 грн. за очікувані додаткові витрати на оздоровлення сина, то суд бере до уваги електронну заяву відповідача, який не заперечив щодо стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини, а тому суд прийшов до висновку, що позовна вимога підлягає до задоволення. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. А тому слід стягнути з відповідача на користь позивачки витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 908,00 судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст. 19, 141, 164, 180-183, 191 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141 ЦПК України,

Outcome: approved