Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Рішенням Мар'їнського районного суду від 06 листопада 2013 року позовні вимоги КП «Міська служба єдиного замовника» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг задоволено. З відповідачів у солідарному порядку на користь КП «Міська служба єдиного замовника» стягнута заборгованість у розмірі 9 709 грн. 23 коп. та судові витрати, сплачені позивачем у розмірі 114 грн. 70 коп. Не погодившись з таким рішенням відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування скарги зазначили, що судом невірно встановлено період, за який повинна бути стягнута заборгованість, а саме з 01 серпня 2010 року. Крім того, в своєму рішенні суд безпідставно зазначив про наявність у відповідачів заборгованості за електроенергію. Від апелянтів [PERSON] та [PERSON] до апеляційного суду надійшли заяви про слухання справи у їх відсутність. У судовому засіданні апеляційного суду відповідачі [PERSON] та [PERSON] підтримали доводи апеляційної скарги, зазначивши, що між сторонами укладено договір від 01 листопада 2003 року про надання послуг по водовідведенню та вивозу твердих побутових відходів, яким було визначено розцінки на ці послуги. Згодом позивач без узгодження з відповідачами, самостійно підвищив вартість цих тарифів, чим змінив умови укладеного договору. Заборгованість утворилася тому, що відповідачі продовжували сплачувати вказані послуги за тарифами, обумовленими в договорі від 01 листопада 2003 року. Крім того, до спірних правовідносин суд мав застосувати строки позовної давності. Представник позивача [PERSON] проти скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін та зазначив, що тарифи на надання комунальних послуг затверджені рішенням орану місцевого самоврядування, їх розмір доводився до відома споживачів, в тому рахунку і через засоби масової інформації. Заслухавши доповідача, сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення або зміни рішення у разі порушення або неправильного застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі зареєстровані та мешкають в квартирі [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно наданої копії особистого рахунку, відкритого на ім'я [PERSON], заборгованість за комунальні послуги по утриманню будинки та прибудинкової території за 2009 рік складає 2 530 грн. 26 коп., за 2010 рік - 1 930 грн. 44 коп. за 2011 рік - 1 891 грн. 49 коп., за 2012 рік - 2 928 грн. 72 коп., за січень-березень 2013 року - 428 грн. 72 коп., загальна сума боргу складає 9 709 грн. 23 коп.(а.с. 5) У матеріалах справи міститься копія ухвали Мар'їнського районного суду від 07 червня 2013 року, якою було скасовано судовий наказ Мар'їнського районного суду від 25 квітня 2013 року про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь КП «Міська служба єдиного замовника» боргу за комунальні послуги у розмірі 9 709 грн. 23 коп. та судових витрат в розмірі 114 грн. 70 коп. (а.с. 4). Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ч.2 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обгрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін належать встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг . Наведені норми кореспондуються зі ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги. Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57- 60 ЦПК України; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір і що доказування не може грунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні апеляційного суду було досліджено квитанції, надані відповідачами на підтвердження сплати ними комунальних послуг, та витяги з руху коштів по особовому рахунку, відкритого на ім'я [PERSON] Із вказаних документів вбачається, що при визначені розміру заборгованості, позивачем взято до обрахунку усі платежі, зроблені відповідачами. Колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду, щодо обгрунтованості нарахування коштів за надання комунальних послуг та обов'язку відповідачів здійснювати їх оплату, зроблений на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність стягнення заборгованості за час, коли закінчився строк позовної давності, відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В матеріалах справи відсутня заява відповідачів про застосування строку позовної давності по вимогах про стягнення заборгованості по сплаті комунальних послуг, з огляду на що сума боргу в розмірі 9 709 грн. 23 коп. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у солідарному порядку. Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що у мотивувальній частині рішення суд першої інстанції висловлюється щодо заборгованості відповідачів за спожиту електричну енергію, що не є предметом цього спору. З огляду на це з мотивувальної частини рішення слід виключити висновки суду щодо стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Крім того, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідачів витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору, суд першої інстанції припустився помилки, стягнувши їх з відповідачів у солідарному порядку, оскільки відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, сплаченого в суді першої інстанції. Таким чином, на відшкодування понесених КП «Міська служба єдиного замовника» витрат по оплаті судового збору з відповідачів слід стягнути по 28 грн. 67 коп. з кожного.

Outcome: partial