Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання права власності після реконструкції на домоволодіння, загальною площею 112,0 кв.м., що розташоване за адресою : [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що 10.08.2012 року вона придбала комплекс виробничих будівель та споруд, в який входить : одноповерховий склад (літ.А), одноповерховий гуртожиток (літ.Б), навіс (літ.Д), вбиральня (літ.Е), сарай (літ.Ж), навіс (літ.З), металева огорожа (споруди 1-2), що розташований за адресою : [ADDRESS] та розміщений на земельній ділянці площею 0,0461 га, кадастровий номер [NUMBER] . Згідно рашення виконавого комітету Мукачівської міської ради від 25.09.2012 року за №245 їй було надано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по [ADDRESS] за №310/12 на реконструкцію власної будівлі зі зміною функціонального призначення з гуртожитку на житловий будинок. В 2014 році рішенням Мукачівської міської ради вулицю [ADDRESS] перейменовано на вулицю [ADDRESS] . 29.08.2014 року згідно рішення 63 сесії Мукачівської міської ради 6-го скликання від 29.08.2014 року за №1202 їй було надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність по [ADDRESS] для будвіництва та обслуговування житлового будинку. Вона провела реконструкцію гуртожитку (літ.Б) з зміною функціонального призначення на житловий будинок. Згідно технічного паспорту вартість домоволодіння становить 162 456 грн. 00 коп.. Вважає, що їй належить на праві власності житловий будинок за адресою : [ADDRESS] , реконструкція якого завершена, однак, вона не має можливості отримати свідоцтво про право власності після завершення реконструкції. Відмова в здійсненні державної реєстрації перешкоджає на даний час вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. У зв"язку з цим просить визнати за нею право власності після реконструкції на домоволодіння, загальною площею 112,0 кв.м., що розташоване за адресою : [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить розглянути справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Також, представник відповідача подала до суду відзив в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Поданий відзив мотивує тим, що згідно п.9 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" від 30.03.2012 року №6 за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або спорювання. У зв"язку з цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Позивач не надала суду докази звернення до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об"єкта до експлуатації щодо зазначених обставин. Матеріали цивільної справи не містять доказів розгляду порушеного питання компетентним державним органом, як і не містять рішень такого органу. Позивач в поданій позовній заяві вказує, що згідно рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 25.09.2012 року №245 їй надано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по [ADDRESS] за №310/12 на реконструкцію власносї будівлі літ.Б зі зміною функціонального призначення з гуртожитку на житловий будинок. Таким чином, у позивача наявний прямий обов"язок щодо виготовлення проекту (якщо такий не було виготовлено) з нступним зверненням до архітектурно-будівельної інспекції для отримання необхідних документів з послідуючим введенням житлового будинку в експлуатацію та реєстрацію права власності. Наявність у позивача містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки не є підставою для початку проведення будівельних роьіт з реконструкції, а лише є вихідними даними для проектування. Пунктом 1 витягу з рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради "Про надання містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок" від 25.09.2012 року №245, доданої позивачем до позову, встановлено обов2язок розробити проектно-кошторисну документацію, погодити та затвердити згідно з діючим порядком. Окрім того, позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що будівництво, а саме реконструкція будівлі літ.Б по [ADDRESS] , 2, здійснювалася з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудвіною та проектною документацією. Проект відведення земельної ділянки у власність по вул.[ADDRESS] для обслуговування житлового будинку Мукачівською міською радою не затверджувався. Позивач не надала доказів передачі їй земельної ділянки у власність або надання у користування під уже збудоване нерухоме майно у встановленому законом порядку, всупереч нормам ч.3 ст.376 ЦПК України. Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності за наявними у матеріалах справи доказів. Також, представник третьої особи подав до суду пояснення в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Подане пояснення мотивує тим, що позивач у позовній заяві не вказала в чому полягає спір, який саме державний орган протиправно відмовляється провести відповідну державну реєстрацію права власності та з яких мотивів. Суд, не взмозі встановити протиправність відмови в реєстрації, якщл така відмова взагалі була, та прийняти законне рішення із встановленням всіх обставин справи як цього вимагає ЦПК України. Позивач не вказала хто саме не визнає, оспорює або порушує її права. Позивач просить суд визнати за нею право власності після реконструкції на домоволодіння, загальною площею 112,00 кв.м., однак, згідно даних реєстру прав власності на нерухоме майно 28.08.2012 року за позивачем зареєстровано було комплекс в [ADDRESS] , загальною площею 107 кв.м., яке розташоване на земельній ділянці площею 518 кв.м.. Отже, позивач просить зареєструвати на нею повторно право власності на все домоволодіння, загальною площею 112,00 кв.м. Із наявних матеріалів у справі неможливо встановити загальну площу домоволодіння та чи відповідають вони діючим державним будівельним нормам, санітарним нормам, пожежній безпеці, тощо. Жоден із уповноважених контролюючих органів не перевіряв даний об"єкт на відповідність згаданим нормам, а тому визнання права власності (по факту введення в експлуатацію) за позивачем на спірний об"єкт допоможе позивачу уникнути отримати всі необхідні дозвільні документи, а тим самим ввести в експлуатацію об"єкт, який може бути небезпечним для життя та здоров"я не тільки позивача, але й для сторонніх осіб, у тому числі сусідів. З поданої позовної заяви та відповідід на відзив не можливо встановити кому належить земельна ділянка площею 0,0461 га кадастровий номер [NUMBER] на якій розташований спірний об"єкт будівництва.Відповідні дані також відсутні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно даних публічної кадастрової карти України, дана земельна ділянка перебуає у комунальній власності площа якої становить 0,0461 га.. В довідці №31-705-0.5-5547/2-14 від 30.12.2014 року наданій позивачем до відповіді на відзив, площа земельної ділянки зазначена 0,0459 га.. Також, площа 0,0459 га. зазначена в акті погодження меж земельної ділянки від 2014 року. Спірним є документ, доданий до відповіді на відзив, де міститься схематичне розташування земельної ділянки та вказано, що загальна площа земельної ділянки становить 0,459 га., а забудовано землі всього 0,0495 га.. Вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу віл 10.08.2012 року, зареєстрованого вреєстрі за 3699, [PERSON] придбала у ПАТ "Променергоавтоматика" комплекс виробничих будівель та споруд, в який входить : одноповерховий склад (літ.А), одноповерховий гуртожиток (літ.Б), навіс (літ.Д), вбиральня (літ.Е), сарай (літ.Ж), навіс (літ.З), металева огорожа (споруди 1-3), розташованого за адресою : [ADDRESS] . Цей комплекс виробничих будівель та споруд побудований із цегли, загальна площа становить 107,0 кв.м. (а.с.6-8). Дане також стверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 10.08.2012 року, номер витягу 11687955 та витягом про державну реєстрацію прав виданого комунальним підприємством "Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" 28.08.2012 року, номер витягу 35296675 (а.с.13-14). Згідно витягу з рішення від 25.09.2012 року за №245 виконавчого комітету Мукачівської міської ради «Про надання містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок» вирішено, надати містобудівні умови у обмеження забедови земельних ділянок об`єктів містобудування : реконструкція власної будівлі літер Б зі зміною функціонального призначення з гуртожитку на житловий будинок на орендованій земельній ділянці по [ADDRESS] ( забудовник - [PERSON] ), будівля літер А підлягає демонтажу (а.с.4). В подальшому начальником відділу архітектури та містобудування, головним архітектором міста Півцьо В.Й. було підписано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по [ADDRESS] за №310/12 , на підставі п.1.8 рішення виконкому від 25.09.2012 року за №245, згідно якого, [PERSON] дозволена реконструкція власної будівлі літер Б зі зміною функціонального призначення з гуртожитку на житловий будинок, будівля літер А підлягає демонтажу (а.с.5). Згідно витягу з рішення 63 сесії 6-го скликання Мукачівської міської ради від 29.08.2014 року за №1202, позивачу [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність по [ADDRESS] для будвіництва та обслуговування житлового будинку. Орієнтовна площа земельної ділянки 0,0461 га. (а.с.16). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 331 ЦК України визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, та не регулює правовий режим самочинного будівництва. Відповідно до положень цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди, інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Частина 2 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 при розгляді справ даної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Згідно п. 12 вказаної Постанови у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК). У пункті 14 зазначено, що на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (ч. 3 ст. 375 ЦК). Отже, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України "Про основи містобудування" №2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї матеріалів позивач не вказала обставини щодо звернення до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об"єкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. Окрім того, матеріали цивільної справи не містять доказів розгляду порушеного питання компетентним державним органом, як і не містять рішень такого органу, а відтак звернення до суду з даним позовом є передчасним. За таких обставин суд, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, як заявлено безпідставно.

Outcome: dismissed