Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] з 23.02.1999року . Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 17.05.2013 року шлюб між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі 11.03.2003року ними було придбано нерухоме майно: квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Набувачем квартири за договором купівлі-продажу від 17.03.2003 року є відповідач, яка і проживає у ній на даний час. Після розірвання шлюбу вони не домовилися про порядок поділу нерухомого майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності. У зв'язку з чим, позивач просив суд поділити майно, визнати квартиру [ADDRESS] об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за ним право власності на вказану квартиру та стягнути з нього на користь відповідача [PERSON] грошову компенсацію за належну їй ? частину квартири. Ухвалою від 30.12.2014року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа:[PERSON] у частині поділу квартири шляхом визнання за ним права власності на вказану квартиру та стягнення з нього на користь відповідача [PERSON] грошової компенсацію за належну їй ? частину квартири залишено без розгляду згідно заяви позивача. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення про поділ спільного майна подружжя, визнати право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частках по ? частині, а також встановити порядок користування нею: виділити [PERSON] у користування кімнату 5-площею 11,4 кв.м, вбудовану шафу -0,4 кв.м; їй виділити у користування кімнати 7 площею 11,7кв.м, 8- площею 14,1 кв.м, балкон площею 0,9 кв.м, кухню, коридор, ванну, туалет залишити в загальному користуванні. Крім того, просить поділити придбаний ними в період шлюбу автомобіль IVECO TURBO DAILY 1998року випуску д.н.з [NUMBER], вартістю 40 000грн., визнати за [PERSON] право власності на вказаний автомобіль та стягнути з нього на її користь вартість ? частини автомобіля у сумі 20 000грн., а також судові витрати. Третя особа [PERSON] заявив самостійні вимоги на предмет спору про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] та просить виділити у користування [PERSON] кімнату з поетажним планом 5-11,4 м2, вбудовану шафу 6- 0,4 м2, виділити у користування [PERSON] кімнату згідно з поетажним планом 8-14, 1 м2, балкон площею 0,9м2; йому у користування виділити кімнату 7-11,7м2. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги у частині визнання квартири об"ктом права спільної сумісної власності підтримав та просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зустрічний позов визнав частково, у частині поділу автомобіля позов не визнав з тих підстав,що автомобіль вони поділили у добровільному порядку, він сплати за нього [PERSON] гроші в сумі 20 тис. 500грн., що підтверджується наданою нею розпискою. Позов третьої особи [PERSON] не визнав, вважає, що його позов порушує права власників вказаної квартири. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала, позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] визнала повністю, зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі і пояснила, що вона визнає квартиру об"єктом спільної сумісної власності подружжя та просить визнати право власності на вказану квартиру за нею та [PERSON] в рівних частках, визначити порядок користування, вказаний у позовній заяві. Що стосується автомобіля, то розписку про отримання грошей вона написала під тиском, а грошей не отримувала. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] у судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню; зустрічний позов підлягає задоволенню частково, позов третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 23.02.1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від вказаного шлюбу неповнолітніх дітей не мають(а.с.5). Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 17.05.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення набрало законної сили 28.05.2013 року (а.с.6). За час перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі, ними було придбане нерухоме майно - трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS],розмір загальної площі якої 51,8 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири (а.с.7), а також автомобіль IVECO TURBO DAILY 1998року випуску д.н.з [NUMBER], вартістю 40 000грн, його вартість сторонами узгоджена. Квартира зареєстрована на ім"я відповідача [PERSON], а автомобіль на ім"я позивача [PERSON] Після розірвання шлюбу у добровільному порядку сторони поділили автомобіль, [PERSON] сплатив [PERSON] 20 500грн. за належну їй частку автомобіля, що підтверджується розпискою останньої. Доводи відповідача про те, що вона не отримувала коштів суд вважає безпідставними, оскільки будь-яких доказів на те, що вона її вимушено написала суду не надала. Крім того, [PERSON] вказала, що під час написання нею розписки були присутні з її боку її батьки [PERSON] та [PERSON], а з боку [PERSON] - [PERSON], що свідчить про те, що присутність вказаних осіб виключала будь-який примус до написання розписки про отримання грошей. У зв"язку з тим, що автомобіль між сторонами поділено добровільно, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. При вирішення спору щодо поділу квартири суд керується нормами КпШС, оскільки за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) норми ЦК України 2003року та СК України застосовуються до правовідносин, які виникли після набрання ними чинності, а спірну квартиру сторони придбали 11.03.2003року. Відповідно до ст.22 КпШС УРСР, що діяла на час придбання подружжям квартири,та ст.60 СК України, чинного на даний час, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 28 КпШС УРСР та ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до роз"яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п.22, 24 Постанови №11 від 21 грудня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбу, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей, та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Нормами статей 63 та70 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони не заперечують проти того, що квартира була придбана ними в період шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, після розірвання шлюбу між ними не досягнуто домовленості з приводу користування нею, а тому суд вважає за необхідне розподілили спільно нажите подружжям майно, визнавши квартиру [ADDRESS] об"єктом спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] та визнати за ними право власності на цю квартиру в рівних частках. Відповідно до ст. 113 ЦК України суд може визначити порядок користування жилим приміщенням між учасниками спільної власності на квартиру, які проживають у ній, і в тому разі, коли кожному з них не може бути виділено ізольоване приміщення. Вимоги, про встановлення порядку користування учасника спільної власності, який не проживає в квартирі, можуть бути задоволені, якщо є можливість надати йому, відповідно до його частки, ізольоване жиле приміщення або коли інші учасники спільної власності перешкоджають продовженню користування приміщенням. У відповідності до технічного паспорту спірна квартира має загальну площу - 51,8 кв.м., житлову площу - 37,2 кв.м., складається із наступних приміщень: житлової кімнати-5, пл. 11,4 кв.м., житлової кімнати-7, пл. 11,7 кв.м., житлової кімнати-8, пл. 14,1 кв.м. З балконом площею 0,9 кв.м, кухні-4, пл. 5,7 кв.м., коридору-1, пл. 4,7 кв.м., ванної-2, пл. 1,9 кв.м., вбиральні-3, пл. 1,0 кв.м., вбудованої шафи-6, пл. 0,4 кв.м. Разом з тим, у технічному паспорті відсутній балкон, який відповідач просить їй виділити. (а.с.9) В спірній квартирі зареєстровані позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та її повнолітній син [PERSON], між ними виникли спірні правовідносини з приводу користування вказаною квартирою. Згідно ст.405 ЦК України,ст.156 ЖК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, відповідно до закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вказане, суд прийшов до висновку ,що встановлення порядку користування спірною квартирою, зазначений відповідачем [PERSON] та її сином [PERSON], який не є власником квартири, не відповідає частці відповідача у спільному майні, це призведе до штучного погіршення його житлових умов, а тому в частині встановлення порядку користування квартирою позовні вимоги відповідача за первісним позовом та третьої особи задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про судові витрати суд приходить до наступного. Згідно ч.2 ст.80 ЦПК України якщо визначена позивачем сума позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред"явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недооплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Під час розгляду справи судом за клопотанням сторін була призначена та проведена судова будівельно-технічна експертиза. Згідно висновку експерта №8146 від 27.10.2014року дійсна вартість квартири [ADDRESS] становить 291 400грн. (а.с.105-132), а тому з [PERSON] слід стягнути 1156грн.47коп. недоплаченого судового збору, а з [PERSON] 1457грн. судового збору в дохід держави. Судові витрати, пов"язані з проведення судової будівельно-технічної експертизи також підлягають поділу в рівних частинах між сторонами. На підставі ст. ст.ст.61,63,70,71,74 СК України,22,28 КпШС УРСР,

Outcome: partial