Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договору , в якому зазначив, що відповідно до умов кредитного договору № б\\н від 06.09.2007 року, укладеного між банком та [PERSON], перший надав останньому кредит в сумі 13000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків і станом на 31.05.2016 року має заборгованість перед позивачем в сумі 12930 гривень 52 копійки, яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в порядку, визначеному ч.3 ст. 76 ЦПК України в судове засідання не з'явився, поважних причин своєї неявки, заперечень проти позову та заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав . За таких обставин суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наданих позивачем доказів . Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : Відповідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із заяви [PERSON] від 06.09.2007 року, встановлено, що позичальник ознайомився з " Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку" які були надані в письмовому виді. Зазначена заява скріплена підписом позичальника (а.с.6). Таким чином, під час укладення договору від 06.07.2007 року були дотримані вимоги як частини 1, так і частини 2 ст. 207 ЦК України, оскільки всі умови договору викладені у письмовій формі на паперових носіях, а сам договір скріплений підписами обох сторін. Згідно пункту 3.2 умов сторони погодилися , що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк здійснює перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає банку право у будь- який момент змінити (зменшити, збільшити анулювати) кредитний ліміт. Також згідно пункту 3.3 умов сторони погодилися, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта стосовно прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п.8.6 умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5 % від суми позову . Відповідно до Тарифів "ПРИВАТ-БАНК", передбачено можливість нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості . Отже, доведеним є факт, що 06.07.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н., згідно з яким остання отримав вкредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно п.1.1 Статуту ПАТ КБ " ПРИВАТ БАНК " останнє є правонаступником ЗАТ КБ "ПриватБанк". Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На порушення умов кредитного договору відповідач взятих за цим договором зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим заборгованість позичальника [PERSON] за договором № б/н від 06.09.2007 року перед банком станом на 31 травня 2016 року становить 12930 гривень 52 копійки та складається з : заборгованості за кредитом в сумі 8661 гривня 26 копійок ; заборгованості по процентам в сумі 3315 гривень 43 копійки; пені та комісії на загальну суму 100 гривень 00 копійок; штрафів у сумі 853 гривні 83 копійки ( а.с.16-20). Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача, в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками, комісії та пені ґрунтуються на нормах чинного цивільного законодавства та кредитного договору, оскільки [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання згідно з умовами договору, щодо своєчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками, комісії та пені на загальну суму 12076 гривень 69 копійок слід задовольнити у повному обсязі . Вирішуючи вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів суд виходить з наступного : Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання . Таким чином пеня та штраф не є окремими видами штрафних санкцій, а є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а тому банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання ( прострочення виконання грошового зобов'язання ), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже в задоволенні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів слід відмовити . Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1287 гривень 01 копійку . На підставі викладеного, ст.ст.11,207,526,629,634,638,1054, ЦК України,

Outcome: partial