Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

у грудні 2019 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до Школи І-ІІІ ступенів № 37 міста Києва про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 25 січня 1982 року він безперервно працював вчителем виховання фізичної культури у середній загальноосвітній школі № 37 м. Києва, правонаступником якої з 2012 року є школа І-ІІІ ступенів № 37 міста Києва. Наказом № 67-к від 08 листопада 2019 року позивач був звільнений з роботи на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України у зв"язку з появою на роботі в нетверезому стані. Позивач вважає таке звільнення незаконним, оскільки впродовж робочого дня 07.11.2019 р. він проводив уроки навчання та до нього не було жодних скарг щодо його стану. Акт про нетверезий стан був складений без участі позивача та поза робочий час. В період з 08.11.2019 р. по 13.11.2019 р. [PERSON] хворів, про що свідчить довідка ЦЛКК № 636 від 08.11.2019 р. Подання роботодавця про звільнення було розглянуто профспілковим комітетом без участі [PERSON] . За таких підстав, позивач просить: - визнати незаконним його звільнення з роботи, що здійснене наказом № 67-к від 08 листопада 2019 року, - поновити його на посаді , що була на дату звільнення, - стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. (а.с. 22) 03 січня 2020 року відповідач Школа І-ІІІ ступенів № 37 міста Києва надіслав до суду відзив на дану позовну заяву. (а.с. 29) Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки 07 листопада 2019 року позивач знаходився на роботі у нетверезому стані, у зв"язу з чим інспектор сектору ЮПВП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Кисличук В.В. склав постанову серїі [NUMBER] про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 179 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді 85 грн. Наказом № 149 від 07.11.2019 р. позивач був відсторонений від роботи з 13 год. 45 хв. 08.11.2019 р. профспілковий комітет школи надав згоду на його звільнення за п. 3 ст. 41 КЗпП України. Наказом № 67-к від 08.11.2019 р. [PERSON] був звільнений з посади. 11.11.2019 р. отримав трудову книжку. На думку відповідача, довідка Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги№ 2" Голосіївського району м. Києва ЦЛКК № 636 від 08.11.2019 р. про перебування [PERSON] на амбулаторному лікуванні з 08.11.2019 р. по 15.11.2019 р. не може бути прийнята до уваги, оскільки тимчасова непрацездатність засвідчується листком непрацездатності. 17 січня 2020 року позивач [PERSON] надіслав до суду відповідь на відзив. (а.с. 105) Просить задовольнити позов, зазначивши, що постанову від 07.11.2019 р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності останній оскаржив в судовому порядку, а 08 січня 2020 року позивачем здійснено обмін довідки ЦЛКК № 636 від 08.11.2019 р. на лист непрацездатності, яким також підтверджено його перебування на амбулаторному лікуванні в період з 08.11.2019 р. по 16.11.2019 р. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 р. закрито підготовче провадження та дана справа призначена до судового розгляду по суті. (а.с. 125) В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Представники відповідача Школи І-ІІІ ступенів № 37 міста Києва в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та просили суд відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників судовому розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Наказом № 105-к від 08.02.1982 р. Московського районного відділу народної освіти міста Києва Булаєнко В.Д. був призначений на посаду вчителя фізичної культури в школу № 37, правонаступником якої з 2012 року є школа І-ІІІ ступенів № 37 міста Києва. (а.с. 94) Наказом № 149 від 07.11.2019 р. вчитель фізичної культури [PERSON] був відсторонений від роботи з 13 год. 45 хв. 08.11.2019 р. у зв"язку з перебуванням у стані алкогольного сп"яніння та виявлення факту аморального проступку. (а.с. 66) Наказом № 67-к від 08.11.2019 р. [PERSON] був звільнений з роботи в нетверезому стані на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 52) Зі змісту наказу про звільнення вбачається, що наказ був прийнятий на підставі протоколу від 08.11.2019 р. № 5 засідання профспілкового комітету працівників школи І-ІІІ ступенів № 37 м. Києва та акту фіксації перебування на роботі у нетверезому стані від 07.11.2019 р. З акту фіксації вбачається, що 07 листопада 2019 року о 13 год. 00 хв. вчитель фізкультури [PERSON] перебував на роботі у нетверезому стані, що виражалося в тому, що вічувався запах алкоголю та він погано вимовляв слова. (а.с. 69) 08.11.2019 р. відбулося засідання профспілкового комітету Школи І-ІІІ ступенів № 37 м. Києва, про що був складений протокол № 5, згідно якого була надана згода на звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України та п.7 ст. 40 КЗпП України. Також з матеріалів справи вбачається, що 07 листопада 2019 року інспектор сектору ЮПВП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Кисличук В.В. склав постанову серїі АА № 000503 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 179 КУпАП (розпивання пива. алкогольних, слабоалкогольних напоїв на виробництві) та накладення адміністративного стягнення у вигляді 85 грн. (а.с. 8) При цьому, інспектор провів тестування на алкоголь 07.11.2019 р. на приладі "Drager" ARHK 0571, відповідно до результатів якого виявлено 0,64%. (а.с. 68) Опитані в судовому засіданні свідки - заступник директора з навчально-виховної роботи школи Погодічева Г.С. та заступник директора з виховної роботи коли [PERSON] пояснили, що позивач відмовився надати письмові пояснення з приводу перебування на робочомі місці у нетверезому стані, у зв"язку з чим був складений акт про відмову від надання письмових пояснень. (а.с. 67) В той же день адміністрація школи направила голові профспілкового комітету школи [PERSON] подання № 482 від 07.11.2019 р. про надання згоди на звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП та п. 7 ст. 40 КЗпП. Опитана в судовому засіданні як свідок - голова профспілкового комітету школи [PERSON] підтвердила, що позивач запрошувався на засідання профспілки о 18 год. 00 хв. 07 листопада 2019 р., після чого - повторно об 11 год. 15 хв. 08.11.2019 р., проте [PERSON] відмовився від отримання запрошень та не з"явився на відповідне засідання. Свідки - заступник директора школи [PERSON] . та заступник директора з навчально-виховної роботи шкоди [PERSON] також підтвердили перебування на робочому місці [PERSON] у нетверезому стані. Відповідно до Витягу з книги обліку руху трудових книжок [PERSON] отримав трудову книжку 11.11.2019 року, про що в книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них поставив свій підпис. Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] посилався на те, що він незаконно звільнений, оскільки впродовж робочого дня 07.11.2019 р. він проводив уроки навчання та до нього не було жодних скарг щодо його стану. Акт про нетверезий стан був складений без участі позивача та поза робочий час. В період з 08.11.2019 р. по 13.11.2019 р. [PERSON] хворів, про що свідчить довідка ЦЛКК № 636 від 08.11.2019 р. Подання роботодавця про звільнення було розглянуто профспілковим комітетом без участі [PERSON] . Згідно з п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння. Тобто, з аналізу вищенаведеної статті, можна прийти до висновку, що власник може розірвати трудовий договір у разі появи працівника на роботі у нетверезому стані. Підставою для звільнення працівника є сам факт появи на робочому місці і у робочий час у нетверезому стані. Такий факт може встановлюватися не лише спеціальним обстеженням з використанням відповідних технічних засобів, а й будь-якими іншими доказами, допустимими з точки зору процесуального права. Між тим, обов`язок доведення факту появи працівника на роботі у нетверезому стані лежить на власнику. Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 ст. 40, п.п. 2,3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Згідно із ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до положень ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В судовому засіданя факт перебування на робочому місці [PERSON] в нетверезому стані 07.11.2019 р., на думку суду, знайшов своє підтверження з наведених вище обставин, а тому доводи позивача в цій частині не можуть бути прийняті судом до уваги. Як вказав Верховний Суд у Постанові від 23 січня 2018 року №640/17224/15-ц нетверезий стан працівника може бути підтверджений, як медичним висновком так і іншими видами доказів. А отже, враховуючи, що факт перебування позивача у нетверезому стані зафіксований, як внутрішніми документами відповідача, так і правоохоронними органами, що не спростовані в ході розгляду справи іншими належними та допустимими доказами, дану обставину слід визнати доведеною. При цьому, судом встановлено, що відповідно до ст. 149 КЗпП України адміністрація школи пропонувала позивачу надати письмові пояснення з даного факту, проте позивач відмовився, про що був складений акт, який також не спростований стороною позивача. Щодо звільнення позивача бех дотримання вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України, суд вважає зазначити наступне. Відповідно до вимог ч.3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом п`ятим цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в період з 08 листопада 2019 року по 13 листопада 2019 р. перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії [NUMBER] 257542 від 08 січня 2020 року. (а.с. 112) Наказ № 67 про звільнення [PERSON] з роботи був виданий 08 листопада 2019 року, тобто в період тимчасової непрацездатності позивача, що суперечить вимогам закону. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність визнання незаконним наказу № 67-к від 08 листопада 2019 р. про звільнення [PERSON] , у зв`язку з появою на роботі в нетверезому стані і його поновлення на роботі з 08 листопада 2019 р. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п.3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. [PERSON] , якого звільнено з 08 листопада 2019 року, поновлено даним судовим рішенням від 01 червня 2020 року, тобто вимушений прогул складає 140 робочих днів. Двома останніми повними календарними місяцями роботи є жовтень 2019 року, в якому було 22 робочих днів, та вересень 2019 року, в якому було 21 робочих днів. З довідки про заробітну плату вбачається, що за жовтень 2019 року та вересень 2019 року [PERSON] було нараховано заробітну плату в розмірі 21 540,97 грн. та 24 446,97 грн. відповідно (а.с. 16). Таким чином, середньоденна заробітна плата становить (21540,97 грн. + 24446,97 грн. )/(22+21)= 1 069,48 грн. Отже, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу становить 149 727,20 грн., тобто 1 069,48 грн. (середньоденна заробітна плата) * 140 (кількість днів затримки на час ухвалення рішення). Сторонами у справі не надано власного розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу з обґрунтуванням його правильності та повноти. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 149 727,20 грн. Також суд вважає за необхідне у відповідності до пунктів 2,4 ч.1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 498 грн.

Outcome: approved