Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач 13.01.15 р. звернулась до суду з позовом про зміну розміру аліментів, мотивуючи тим, що 21.01.05 р. вона уклала шлюб з відповідачем. За час шлюбу у сторін народилась спільна дитина - дочка [PERSON], [INFO]. Після одруження вона навчалась у м. Львові, а відповідач проживав у м. Кузнецовську. У 2007 р вона прибула по місцю праці відповідача. Сторони проживали спільно не більше року, але так як відповідач оформив документи на виїзд за кордон, вона стала проживати у м. Ковелі. На протязі 4 р. роботи за кордоном відповідач не надавав допомоги по утриманню дитини, з нею стосунків також не підтримував. У 2012 р. відповідач повернувся у м. Кузнецовськ, та, оскільки шлюб сторін розпався фактично, вона звернулась до суду з позовом про його розірвання. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 28.09.12 р. шлюб між сторонами розірвано. 14.08.12 р. за рішенням того ж суду з відповідача було стягнуто аліменти на утримання вказаної вище дитини в розмірі по 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що з дня прийняття останнього судового рішення пройшов певний час, погіршилось її матеріальне становище та здоров"я. Сума аліментів не покриває витрат, необхідних для розвитку дитини. Дочка навчається у 4 кл. середньої школи № 3 м. Ковеля. З кожним роком збільшуються витрати на придбання шкільних приналежностей, одягу, взуття. З врахуванням інфляції на 100 % - сума аліментів є мізерною. В даний час вона не працює, не має інших джерел доходів, дачного масиву чи земельної ділянки. Середній заробіток відповідача 3 251 грн. 72 коп.. А тому вважає, що відповідач має змогу і обов"язок надавати допомогу у більшому розмірі. Відповідач працює, має набагато більший доход, ніж вона; має змогу сплачувати по 1 000 грн. аліментів щомісячно. Просить позов задовольнити, змінити розмір аліментів, визначений за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 14.08.12 р. та стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 грн. щомісячно на утримання вказаної неповнолітньої дитини, до досягнення останньою повноліття. В судовому засіданні 17.02.15 р. позивач змінила свої позовні вимоги, подавши суду заяву, мотивовану тим, що з часу ухвалення рішення Ковельського міськрайсуду від 28.09.12 р. пройшов певний проміжок часу. Розмір суми аліментів - 500 грн. - не покриває витрат на дитину, яка навчається і витрати на утримання якої зростають. Відповідач має стабільний доход, працює, а тому просить змінити розмір аліментів шляхом стягнення з нього аліментів у відсотках у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня її звернення з розглядуваним позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні 24.04.15 р. позивач свої змінені позовні вимоги підтримала повністю, обґрунтувавши їх вищенаведеними доводами. Суду додатково пояснила, що вона з 23.04.15 р працює, за станом на 2012 р. відповідач не працював. Спільна дитина сторін фактично проживає з нею; вважає, що хоча відповідач працевлаштований за строковим договором, однак, в інтересах дитини є зміна способу стягнення аліментів на її утримання з твердої грошової суми на частку. Просить змінені позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча належно оповіщений, причини неявки суду не повідомив, попередньо, будучи допитаним в судовому засіданні за окремим судовим дорученням, позовні вимоги позивача визнав частково, а саме: в частині наявності обов"язку утримання спільної дитини сторін, однак, заперечив щодо зміни способу стягнення аліментів, зазначивши, що він працює, має сталий доход, погоджується сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у більшому розмірі, ніж в даний час, а саме: в сумі 800 грн. щомісячно. Інших, крім дитини сторін, утриманців, він не має. Просив справу розглянути у його відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, врахувавши матеріали окремого судового доручення, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до часткового задоволення. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 22.07.05 р. відділом рагс по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області, вбачається що на даний час сторони мають спільну неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Як слідує з положень ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з пояснень позивача та стверджується копією виписки з рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 28.09.12 р. у справі № 0306/4 995/12 провадження № 2/0306/1 196/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON], між сторонами був укладений 21.01.05 р. та розірваний 28.09.12 р. шлюб. Відповідно до копії рішення Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 14.08.12 р. у справі № 0306/4 740/2012 провадження № 2/0306/1 131/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 17.07.12 р. і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як зазначено у ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення здоров"я. Як слідує з довідки № 9 028 від 08.12.14 р., виданої ВП Рівненської АЕС ДП "НАЕК "Енергоатом", листа цієї ж організації № 051/3 628 від 23.04.15 р., відповідач працевлаштований на посаду сторожа за строковим трудовим договором з 15.08.13 р., має сталий доход. Таким чином, судом встановлено, що у сторін на даний час є спільна неповнолітня дитина - дочка [PERSON], [INFO], аліменти на утримання якої з відповідача на користь позивача стягнуто в судовому порядку у 2012 р. та рішенням суду було визначено розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На даний час сторони працюють та мають доход, що отримує, зокрема, відповідач, у грошовому виразі, тобто, матеріальне становище обох сторін покращилось, порівняно з 2012 р.. Кількість утриманців у сторін, порівняно з 2012 р., не змінилась. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 р, що ратифікована за Постановою ВР України № 789 ХII (78912) від 27.02.91 р. і набула чинності для України 27.09.91 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивачем в судовому засіданні не доведено тієї обставини, що з часу присудження аліментів з відповідача на її користь на утримання спільної дитини сторін, відбулись такі зміни її матеріального стану у сторону погіршення, як і погіршення стану здоров"я, що зазначене нею у позовній заяві на обґрунтування позовних вимог. Зокрема, позивач працевлаштована, як вона сама пояснила, з 23.04.15 р.. Однак, відбулись зміни матеріального стану відповідача у сторону покращення - він працевлаштувався, має сталий доход. А тому, враховуючи найвищі інтереси дитини, доцільно позов задовольнити частково, змінивши спосіб стягнення аліментів, присудивши їх до стягнення у частці від доходу (заробітку) відповідача, що складає 1/4. Разом з тим, суд не вбачає підстав для присудження стягнення аліментів у частці з дня звернення позивача з розглядуваним позовом до суду та вважає, що доцільно стягувати аліменти у частці з дня набрання даним рішенням суду законної сили. З відповідача слід стягнути на доход держави судовий збір у повному обсязі.

Outcome: partial