Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON]М звернулася в суд з вищезазначеним позовом. Позов мотивувала тим, що 18.12.2012 року помер її чоловік [PERSON], і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на земельні ділянки в ур."Підобіч" площею 0,11 га та ур. "Нива" площею 0,065 га на території [PERSON] сільської ради Воловецького району. За життя чоловік не оформив належним чином право власності на дане нерухоме майно, у зв"язку з чим позивачка не може оформити спадщину за померлим [PERSON] Просить суд визнати за нею в порядку спадкування право на завершення приватизації земельних ділянок на території [PERSON] сільської ради Воловецького району та право на одержання документів, що посвідчує право власності на вказані земельні ділянки на своє ім"я. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася, до початку засідання надала суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача [PERSON] сільської ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини його неявки суду невідомі. Представник третьої особи- відділу Держгеокадастру у Воловецькому районі Закарпатської області надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Випискою з рішення восьмої сесії четвертого скликання [PERSON] сільської ради Воловецького району від 17.07.2003 року підтверджено, що [PERSON] передано безоплатно в приватну власність земельні ділянки в урочищі "Підобіч" площею 0,11 га та в урочищі "Ниви"- 0,065 га (а.с.7). Згідно зі ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до п.3.5 листа Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Отже, лише у разі відмови спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, вони мають право звернутися до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. При цьому суд зазначає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, якщо спадкодавцем не було розпочато процедуру приватизації земельної ділянки. 18.12.2012 року [PERSON] помер, не отримавши правовстановлюючих документів на земельну ділянку на своє ім"я. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ФМ №270560 від 09.08.1972 року підтверджено, що позивачка є дружиною [PERSON], який помер 18.12.2012 року (а.с.8). Згідно з ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Частиною 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї. В позовній заяві позивачка [PERSON] стверджує, що після смерті чоловіка фактично прийняла спадщину та вступила в володіння спадковим майном, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявляла відмову від неї. Доказів на підтвердження даного факту позивачем суду не надано. Крім цього, позивачкою не доведено також ту обставину, що спадкодавець розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено їй, як спадкоємцю, у завершенні процедури приватизації. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed