Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

у лютому 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Літинського районного суду Вінницької області з позовом, в якому просила визнати договір позики, укладений між [PERSON] та ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ», недійсним. В обґрунтування позову зазначено про те, що між [PERSON] та ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» укладено договір, відповідно до якого [PERSON] було отримано позику. Позивач вважає вказаний договір недійсним, з наступних підстав. Позивач не підписувала вказаний договір. Відповідаче.м не було письмово повідомлено позивача та не надано всю необхідну інформацію щодо умов спірного договору, зокрема, щодо загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за кредитним договором. Умови спірного договору є несправедливими, оскільки передбачають вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним взятих на себе зобов?язань. Ухвалою судді Літинського районного суду Вінницької області від 25.02.2021 року цивільну справу передано до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.03.2021 року цивільну справу передано до Голосіївського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю. 24.09.2021 року матеріали цивільної справи надійшли в провадження Голосіївського районного суду м. Києва та в порядку автоматичного розподілу справ передано в провадження судді Шевченко Т.М. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.09.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 14 грудня 2021 рку відповідач ТОВ "Качай Гроші" надіслав до суду відзив на позовну заяву. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що 10.09.2019 року між ТОВ "Качай Гроші" та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту № 00-433982, відповідно до умов якого товариство зобов"язувалося надати позичальнику у власність кредит у національній валюті на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов"язувався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші зобов"язання, передбачені договором. Позичальник за допомогою інструменту ідентифікації пройшов автентифікацію, ідентифікацію та верифікацію як фізична особа відповідно до законодавства. Договір укладався дистанційно, а електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого відповідно до положень Закону України "Про електронну комерцію" у сторін такого договору виникли цивільні права та обов"язки майнового характеру. Відповідно до пункту 2.1 договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку в сумі 8 050 грн. на карту позичальника. Відповідно до пункту 2.2 за використання системи для дистанційного отримання кредиту позичальник доручає кредитодавцю утримати розмір зазначеної комісії з суми кредиту, що підлягає наданню позичальнику на платіжну карту в момент такого надання. Тобто на платіжну карту позичальника зараховується сума кредиту за вирахуванням зазначеної комісії, що становить 7 000 грн. Товариство належним чином виконало свої договірні зобов"язання, перерахувавши 10.09.2019 р. на вказаний позичальником рахунок кошти кредиту в сумі 7 000 грн. Крім того, позичальнику було надано пропозицію укласти договір (оферту) у вигляді інформації щодо договору з істотними умовами і реквізитами, що передбачені законодавством, для вивчення і прийняття позичальником рішення. Оферта містить в тому числі інфомацію щодо строку позики, суми позики, загальної вартості позики, річної процентної ставки, розміру процентів за користування позикою та графік платежів. Відповідно до пункту 1.4 договору тип процентної ставки за договором є фіксованим. Протягом строку дії договору процентна ставка не змінювалася та залишалася у погодженому сторонами розмірі, а саме - 1/62% в день з першого по 29 день та 2,70% з 29 дня за користування коштами кредиту. Будь-яких змін у витратах не відбулося. За невиконання зобов"язань передбачено, що з 4-го дня прострочення заборгованості кредитор визнає заборгованість за кредитом проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється з 1 (першого) дня виникнення прострочки, але не більше ніж 90 (дев"яностого) дня простроченя, пункт 6.3 договору. Відсотки нараховуються за неправильне користування коштами товариства згідно ст. 625 ЦК України. Жодних видів штрафних санкцій у вигляді неустойки чи іншої компенсації. не застосовувалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з договірних правовідносин (кредитного договору). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 20 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК Українидоговір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції Відповідно ст.642 ЦК України до відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Судом встановлено, що 10.09.2019 року між ТОВ "Качай Гроші" та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту № 00-433982, відповідно до умов якого товариство зобов"язувалося надати позичальнику у власність кредит у національній валюті на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов"язувався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші зобов"язання, передбачені договором. Позичальник за допомогою інструменту ідентифікації пройшов автентифікацію, ідентифікацію та верифікацію як фізична особа відповідно до законодавства. Договір укладався дистанційно, а електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи. В розділі 7 Договору позичальник підтвердила надання їй в чіткій і доступній формі інформації, вказаної в ч.2. ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг», ст.9 Закону України «Про споживче кредитування». Встановлено, що оспорюваний кредитний договір підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи позивача щодо неукладення договору. Зі змісту оспорюваного кредитного договору, який наданий відповідачем, встановлено, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, а позичальник в свою чергу погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до пункту 2.1 договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку в сумі 8 050 грн. на карту позичальника. Відповідно до пункту 2.2 за використання системи для дистанційного отримання кредиту позичальник доручає кредитодавцю утримати розмір зазначеної комісії з суми кредиту, що підлягає наданню позичальнику на платіжну карту в момент такого надання. Тобто на платіжну карту позичальника зараховується сума кредиту за вирахуванням зазначеної комісії, що становить 7 000 грн. Товариство належним чином виконало свої договірні зобов"язання, перерахувавши 10.09.2019 р. на вказаний позичальником рахунок кошти кредиту в сумі 7 000 грн. Крім того, позичальнику було надано пропозицію укласти договір (оферту) у вигляді інформації щодо договору з істотними умовами і реквізитами, що передбачені законодавством, для вивчення і прийняття позичальником рішення. Оферта містить в тому числі інфомацію щодо строку позики, суми позики, загальної вартості позики, річної процентної ставки, розміру процентів за користування позикою та графік платежів. Відповідно до пункту 1.4 договору тип процентної ставки за договором є фіксованим. Протягом строку дії договору процентна ставка не змінювалася та залишалася у погодженому сторонами розмірі, а саме - 1/62% в день з першого по 29 день та 2,70% з 29 дня за користування коштами кредиту. Будь-яких змін у витратах не відбулося. За невиконання зобов"язань передбачено, що з 4-го дня прострочення заборгованості кредитор визнає заборгованість за кредитом проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється з 1 (першого) дня виникнення прострочки, але не більше ніж 90 (дев"яностого) дня простроченя, пункт 6.3 договору. Відсотки нараховуються за неправильне користування коштами товариства згідно ст. 625 ЦК України. Жодних видів штрафних санкцій у вигляді неустойки чи іншої компенсації. не застосовувалося. Судом встановлено, що договір позики був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». З урахуванням викладеного, суд висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки договір № 00-433982, укладений між сторонами 10 вересня 2019 року в електронній формі, що містить електронний підпис одноразовим ідентифікатором позивача та представника товариства, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд також у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19.

Outcome: dismissed