Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Направленою заявою позивачі ([PERSON] - позивач 1 та [PERSON] - позивач 2) ставлять вимоги про визнання припиненими договорів оренди земельних ділянок укладених між позивачами та Житомирською районною державною адміністрацією Житомирської області (далі за текстом скорочено відповідач 1). Заявлені вимоги позивачі підтверджували матеріалами доданими до позову і обґрунтовували тим, що з часу укладення договору оренди землі стали власниками орендованих земельних ділянок і є всі підстави для задоволення позову. Інших доказів позивачами, які і іншими учасниками розгляду справи, в ході розгляду справи, не надавалось. Відповідачі заявлені вимоги не визнали. Представник відповідача 1 зазначав про відсутність підстав для визнання припиненими договорів оренди землі. Представник управління держземагенства у Житомирському районі Житомирської області (далі за текстом скорочено відповідач 2) заявлені вимоги до нього - про зобов'язання внести записи про припинення договорів оренди не визнав та зазначив, що не є належним відповідачем адже такі функції не входять до кола повноважень відповідача 2. Після пояснень представника відповідача 2, представник позивачів не зверталась до суду із відповідними клопотаннями. Заслухав пояснення учасників розгляду, проаналізував докази наявні у справі, суд встановив наступні фактичні обставини справи. 17 липня 2012 року між позивачами та відповідачем 1 були укладені договори оренди земельних ділянок по 15 га з кожним, що на території Троянівської сільської ради Житомирського району Житомирської області за межами населеного пункту (а.с.8-11,29-32). За розпорядженнями № 892 від 24 жовтня 2012 року та № 946 від 8 листопада 2012 року було надано згоду на безоплатну приватизацію земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) [PERSON], [PERSON], [PERSON] та, відповідно, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В подальшому, зазначені особи зареєстрували права власності: [PERSON] на 2,3818 га, [PERSON] на 4,4865 га, [PERSON] на 2,4685 га (а.с.17-23). 9 серпня 2013 року [PERSON] та [PERSON] подарували отримані у власність земельні ділянки позивачу 1 (а.с.25-28). Таким чином, позивач 1, за наданими суду документами та зазначеним вище, має у власності земельних ділянок на загальну площу 9,6065 (3,3454 га, 1,1411 га - приватизовані; 2,5373 га, 2,3127 га - подаровані). Свідоцтва про право власності на земельні ділянки отримали також зазначені громадяни - [PERSON] на 2,4395 га [PERSON] на 2,8553 га, [PERSON] на 2,4139 га та [PERSON] на 3,8193 га (а.с.38 - 45). Представником позивачів, в судовому засіданні, не було подано доказів, які б підтверджували про отримання у власність згаданих земельних ділянок саме на підставі зазначеного розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації (скорочено рда) і про те, що приватизовані земельні ділянки знаходяться саме в межах орендованих позивачами земельних ділянок. Мало того, суду не були надані відомості про реєстрацію прав власності за [PERSON], натомість, непоясненим було надання відомостей про реєстрацію прав власності на земельну ділянку за [PERSON] та [PERSON], які не згадуються у наголошеному розпорядженні голови рда. Правовими підставами заявленого позову, виходячи із змісту позовної заяви та пояснень представника позивачів висловлених в судовому засіданні є положення ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України, ст. ст. 19, 152 ЗК України, ст. ст. 15, 17, 31 Закону України "Про оренду землі" ст. ст. 1, 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Проаналізував встановлені фактичні обставини справи та правові підстави заявленого позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення виходячи з наступного. Судом наголошується, що суд розглядає справи лише за зверненням громадян (принцип диспозитивності ст. 11 ЦПК України) в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Встановлені фактичні обставини справи, за доказами поданими позивачами, не дають достатніх підстав вважати про приватизацію позивачами саме орендованих земельних ділянок, як і приватизацію земельних ділянок саме на підставі наявного у справі розпорядження голови рда. Саме за таких обставин, суд вважає, що не має підстав застосовувати задекларовані заявниками правові підстави позову і визначені абзацом третім ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" як спеціальної норми по відношенню до інших і загальних норм та перелічених у позові. Разом з тим, деякі і зазначені правові підстави заявленого позову не мають відношення до справи, як то визнання правочину недійсним і т.п. З іншого боку, зазначена норма матеріального закону - ч. 1 ст 31 Закону України "Про оренду землі" передбачає випадок коли орендар і власник землі поєднані в одній особі. В даній справі, орендарі та одночасно позивачі не володіють усією орендованою земельною ділянкою при умові, що приватизована земельна ділянка дійсно в межах орендованої. Інші і наведені позивачами особи, які приватизували земельні ділянки, не можуть вважатись такими, що стали власниками орендованої земельної ділянки та поєднали у собі орендаря та власника, адже не є орендарями і знову ж таки при умові, що приватизовані земельні ділянки дійсно знаходяться в масиві орендованих. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд вирішує стягнути з позивачів на користь держави недоплачений ними при зверненні до суду судовий збір в розмірі 243,60 гривень з кожного за позовну вимогу немайнового характеру про зобов'язання вчинити дії. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved