Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути солідарно із відповідачів [PERSON] та [PERSON] на його користь майнову шкоду в розмірі 65474 грн. 62 коп. та моральну шкоду в розмірі 100000 грн. В обґрунтування позову зазначав, що 06 липня 2012 року близько 09.30 год. у садовому товаристві "Волна", що знаходиться у селі Пухівка Броварського району Київської області, на набережній річки Десна навпроти вулиці Степової на нього, відірвавшись від прив'язі, напав собака породи "Алабай" по кличці "Габо", який стрибнув на нього і вдарив його передніми лапами в ліву сторону тулуба, внаслідок чого він (позивач) упав спиною на бетонну плиту та отримав тілесні ушкодження у вигляді вивиху ребра зліва, закритого осколкового перелому поперекового хребця, у результаті чого переніс дві складні операції на хребті. Власниками цього собаки є відповідачі [PERSON] і [PERSON], собака належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Згідно із Актом судово-медичного дослідження № 129 від 10 вересня 2012 року внаслідок нападу на нього собаки відповідачів він отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я строком більш як 21 день. У результаті нападу на нього собаки породи "Алабай" по кличці "Габо", який належить [PERSON] і [PERSON], йому було завдано майнової шкоди на загальну суму 65474 грн. 62 коп., що полягає у понесених ним витратах на лікування, включаючи медичне обстеження, хірургічне втручання, післяопераційну реабілітацію, придбання ліків і медичних препаратів. Крім майнової шкоди, йому завдано також моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю і стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Через пошкодження хребта він тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні, переніс дві складні операції, самостійно пересуватися не міг, тому змушений був користуватися сторонньою допомогою. На даний час він постійно відчуває слабкість і втомленість. У нього порушилися звичні життєві зв'язки, для відновлення яких потрібні значні додаткові зусилля. Отримане внаслідок нападу собаки відповідачів каліцтво позбавило його можливості працювати, виконувати роботу по господарству, допомагати своїй родині. Розмір завданої йому моральної шкоди він оцінює в 100000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з утриманням службових собак та собак бійцівських порід, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Вівчарка середньоазіатська (алабай) є собакою бійцівської породи, відноситься до переліку собак, відповідальність власників яких підлягає обов'язковому страхуванню, тому вона (собака) є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] є подружжям, собакою бійцівської породи "Алабай" по кличці "Габо" вони володіють на праві спільної сумісної власності, тому за завдану йому майнову та моральну шкоду повинні нести солідарну відповідальність. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення аналогічні викладеному вище, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їхній представник [PERSON] у суді позов не визнали, проти його задоволення заперечували. Вважають заявлені [PERSON] вимоги надуманими і безпідставними. Доказів належності їм на праві власності собаки породи "Алабай" по кличці "Габо" немає, тому покладення на них відповідальності за завдану шкоду є неможливим. Отримання позивачем внаслідок нападу даного собаки тілесних ушкоджень не доведено та жодним документом це не підтверджується. Встановити причину отримання [PERSON] пошкодження хребта і хірургічного втручання теж неможливо. Надані позивачем чеки, квитанції, рахунки, видаткові накладні належним чином не оформлені, особи платника та призначення лікаря вони не містять. Просили суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2013 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] встановлено, що 06 липня 2012 року близько 09.30 год. вона у селі Пухівка Броварського району Київської області у садовому товаристві "Волна" на набережній річки Десна, що поблизу вулиці Степової, прив'язала до вбетанованого металевого штиря собаку породи "Алабай". Неочікувано з'явився [PERSON], собака, відірвавшись від прив'язі, побігла в його бік, від чого той злякався і впав на землю, отримавши тілесні ушкодження. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги правил тримання собак та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 154 КУпАП, за що її притягнуто до адміністративної відповідальності в розмірі 80 грн. без конфіскації тварини (а. с. 11). Вина [PERSON] у вчиненні зазначеного правопорушення, тобто у вигулюванні собак без намордника та у невідведеному для цього місці, що спричинило заподіяння шкоди здоров'ю людини, доведена сукупністю зібраних у вказаній справі доказів: протоколом про адміністративне правопорушення серії КХ № 0012822 від 06 серпня 2013 року, постановою про закриття кримінального провадження від 29 липня 2013 року, протоколом усної заяви (повідомлення) про злочин від 10 липня 2012 року, письмовими поясненнями і протоколами допиту свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та потерпілого [PERSON] Із пояснень [PERSON], наданих під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, видно, що документів, які б підтверджували, що собака породи "Алабай" по кличці "Габо" перебуває в її приватній власності, немає. Однак у їхній сім'ї прийнято вважати, що собака належить її чоловікові [PERSON] Суд визнав ці пояснення [PERSON] у суді такими, що не відповідають дійсним обставинам вчиненого нею правопорушення, що мало місце 06 липня 2012 року, так як вони направлені на уникнення відповідальності за вчинене і спростовуються іншими дослідженими в суді доказами, які узгоджуються між собою. У ч. 4 ст. 61 ЦПК України визначено, що постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Із міжнародного ветеринарного паспорта № 01214061 вбачається, що власником собаки породи "середньоазіатська вівчарка", кличка "Габо", яка народилася у січні 2009 року, масть біла, стать "кобель" є відповідач [PERSON] (а. с. 66). Із відміток у паспортах відповідачів видно, що [PERSON] і [PERSON] з 22 липня 2005 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Пухівською сільською радою Броварського району Київської області (а. с. 38, 45). За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Свідки [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні показали, що вони 06 липня 2012 року, перебуваючи на березі річки Десна, бачили як велика біла собака породи "Алабай" штовхнула [PERSON], від чого той упав на бетон і почав кричати, намагаючись звільнитися від собаки, який знаходився біля позивача до того часу, поки власниця собаки [PERSON] не взяла собаку за нашийник та не відвела додому до вольєру. У цей час власник собаки відповідач [PERSON] допоміг позивачу [PERSON] піднятися та пройти до відповідачів на подвір'я. Відповідач [PERSON] у суді підтвердила той факт, що 06 липня 2012 року після інциденту з [PERSON] собаку по кличці "Габо", який знаходився біля позивача, до вольєру, що розташований у них (відповідачів) на подвір'ї, заводила саме вона. Виходячи з наведених вище обставин, враховуючи, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] перебувають у шлюбі, суд вважає, що собакою породи "середньоазіатська вівчарка" по кличці "Габо", 2009 року народження, вони володіли на праві спільної сумісної власності подружжя. Доводи відповідачів про те, що цей собака їм не належить, дійсності не відповідають та спростовуються іншими дослідженими в суді доказами. Відповідно до Акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 129 від 20 вересня 2012 року, проведеного по медичній документації судово-медичним експертом Покладій Є.В., у позивача [PERSON] виявлено закритий неускладнений компресійно-осколковий перелом 1-го поперекового хребця. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета, можливо за обставин і в термін 06 липня 2012 року, та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я строком більш як 21 день (а. с. 6-10). Також з цього Акту видно, що в період з 09 по 31 липня 2012 року позивач [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології Головного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь". Позивачу проведено дві операції - 13 і 19 липня 2012 року, зокрема транспедикулярну стабілізацію хребта: скелетовано задній відділ хребта, у тіла 11 і 12 грудних хребців та 2 і 3 поперекових хребців введено гвинти, на які вмонтовано систему із поздовжніх стержнів, та виконано корекцію осі хребта. Після операцій [PERSON] міг пересуватися лише за допомогою ходунків. Свідок [PERSON], лікар військового клінічного госпіталю, у суді показав, що після обстеження у [PERSON] було встановлено діагноз: закритий компресійно-осколковий перелом 1-го поперекового хребця, що є наслідком травми. 13 і 19 липня 2012 року йому проведено дві складні операції, під час яких хворому встановлено металеві імпланти, які є відносно дорогими. Проводити лікування без постановки цих імплантів було неможливо. Також свідок [PERSON], оглянувши надані йому чеки та квитанції на придбання позивачем ліків, пояснив, що зазначені у чеках медичні препарати відображені у листку призначень лікаря, який знаходиться в медичній картці стаціонарного хворого [PERSON] Вказані медпрепарати безпосередньо пов'язані з лікуванням позивача. За змістом ст. 4 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" одним із принципів поводження з тваринами є утримання і поводження з домашніми тваринами без мети заподіяння шкоди як оточуючим, так і самій тварині. Відповідно до вимог ч. ч. 5, 6 ст. 9 цього Закону особа, яка супроводжує тварину, зобов'язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. При супроводженні домашніх тварин залишати їх без нагляду не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 зазначеного вище Закону шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. У ст. 22 вказаного Закону встановлено, що при поводженні з домашньою твариною особа, яка її утримує, зобов'язана забезпечити наявність намордника, повідка, що необхідні для здійснення вигулу домашньої тварини поза місцем її постійного утримання. За змістом п. 2 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР від 17 червня 1980 року, затверджених Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством сільського господарства УРСР та Міністерством охорони здоров'я УРСР, підприємства, установи, організації і громадяни - власники собак, котів і хижих тварин зобов'язані суворо дотримуватися санітарно-гігієнічних норм і правил їх тримання при умові обов'язкового забезпечення безпеки людей. Суд встановив, що 06 липня 2012 року близько 09.30 год. [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] вигулювали собаку породи "Алабай" по кличці "Габо" на набережній річки Десна у садовому товаристві "Волна", що розташоване у селі Пухівка Броварського району Київської області, без намордника та у невідведеному для цього місці, що спричинило заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що потягло тривалий розлад здоров'я, у зв'язку з чим позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у період з 09 по 31 липня 2012 року та йому зроблено дві складні операції. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач [PERSON] тривалий час знаходився на платному стаціонарному лікуванні, витрачав власні кошти на оплату лікування, придбання ліків, препаратів та медикаментів. Всього заявлена позивачем [PERSON] сума відшкодування йому майнової шкоди становить 65474 грн. 62 коп. У ч. 1 ст. 180 ЦК України встановлено, що тварини є особливим об'єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. За змістом норми ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно із ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У ч. 1 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. За змістом положень п. 1 Порядку і правил проведення обов'язкового страхування відповідальності власників собак за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 липня 2002 року № 944, власником собаки відповідно до цих Порядку і правил вважається юридична чи фізична особа, яка здійснює догляд за собакою, що належить їй на праві власності або на інших підставах, які не суперечать законодавству (договір оренди, доручення тощо). Відповідно до переліку, що міститься у Додатку № 1 до вказаних Порядку і правил, порода собак вівчарка середньоазіатська (алабай, вовкодав середньоазіатський) підлягає обов'язковому страхуванню за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Входячи з наведеного, суд вважає, що відповідачі як особи, які є володільцями собаки породи "Алабай" по кличці "Габо", є суб'єктами відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У ч. 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обставин щодо отримання [PERSON] тілесних ушкоджень внаслідок непереборної сили чи умислу позивача, судом у ході розгляду даної справи не встановлено, тому підстав для звільнення відповідачів від відповідальності за шкоду, завдану належним їм джерелом підвищеної небезпеки - собакою по кличці "Габо", судом не вбачається. Згідно із п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відшкодовується вона незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані на підтвердження відшкодування майнової шкоди чеки, квитанції, рахунки-фактури, видаткові накладні (а. с. 12-24, 225, 226), суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про відшкодування майнової шкоди - понесених витрат на оплату стаціонарного лікування, придбання ліків та медичних препаратів підлягають задоволенню лише на загальну суму 63337 грн. 80 коп., оскільки інші витрати, зокрема витрати на бензин, із лікуванням позивача не пов'язані. За змістом ч. 1 ст. 1190 ЦК України о соби, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Зазначений розмір майнової шкоди підлягає стягненню на користь позивача солідарно із відповідачів, оскільки собака породи "Алабай" по кличці "Габо" є їхнім спільним майном на підставі положень ч. 1 ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України. Вирішуючи вимогу [PERSON] про відшкодування йому солідарно відповідачами завданої моральної шкоди, суд враховує біль і страждання, яких зазнав позивач у зв'язку з ушкодженням здоров'я, отримавши тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я, характер та обсяг душевних страждань і переживань, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, встановлення йому через отримане ушкодження здоров'я ІІ групи інвалідності, час і зусилля, необхідні позивачу для відновлення попереднього стану. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, моральну шкоду, що підлягає стягненню солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь позивача [PERSON], суд визначає в розмірі 30000 грн. Відповідно до вимог п. п. 2, 9 ч. 1 ст. 5, ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи; інваліди І та ІІ груп. За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи наведене, ставки судового збору, встановлені ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", із відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави в рівних частинах підлягає стягненню судовий збір у загальній сумі 876 грн. 98 коп. (633 грн. 38 коп. - 1 % від задоволеної частини вимог майнового характеру + 243 грн. 60 коп. - за вимоги немайнового характеру), так як позивач від сплати судового збору звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: partial