Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

В січні 2021р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Качай Гроші», у якому просить визнати недійсним договір позики між останнім та нею, який вмотивовано тим, що між нею та ТОВ "Качай гроші", було укладено зазначений договір, відповідно до якого нею було отримано позику, та вважає цей договір недійсним, оскільки такий договір укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, але підписаний нею особисто не був, крім цього посилається на те, що цей договір містить ознаки кредитного договору, який можуть укладати лише фінансові установи, які мають відповідну ліцензію, та суму заборгованості, яка зазначена на час звернення до суду не містить жодних обґрунтувань щодо її нарахування, тому вважає що такий договір має бути визнаний недійсним, оскільки укладений з порушенням норм законодавства. До суду позивачка не з`явилася, надала заяву, якою підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, та просить провести розгляд справи без її участі в судовому засіданні. Представник відповідача надав відзив у якому позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову, надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що ТОВ "Качай Гроші" є фінансовою установою, та отримало ліцензію на провадження господарської діяльності за наданням фінансових послуг від 11.04.2018 року. 03.05.2019 року між сторонами був укладений договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, який укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, в наслідок чого, відповідно до норам чинного законодавства, у сторін виникли права та обов`язки майнового характеру, оскільки позивачем особисто, з використанням ідентифікатора, на сайті відповідача здійснено чіткий алгоритм дій для проходження всіх етапів отриманням кредиту відповідної суми на відповідних умовах, тобто позивачу була відкрита уся інформація та умови надання такого кредиту, тому відсутні жодні належні докази обставинам зазначеним позивачем у позові. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 03.05.2019 року між сторонами було укладено договір № 00-251710 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. В матеріалах справи наявне повідомлення про транзакцію 59131570 щодо видачі кредиту позивачу на суму 3000 грн. Суд зазначає, що позивач не стверджує того, що нею не було отримано зазначеної суми. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як вбачається зі змісту ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Зі змісту ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. В позові позивачка зазначає, що підставою визнання такого договору є порушення порядку укладання між сторонами договору, при цьому не наводить які саме порушення, а лише перелічує перелік статей Закону України "Про електронну комерцію" та Закону України "Про електронний цифровий підпис" та «Про захист прав споживачів» з посиланням на пенні статті ЦПК України. Але відповідачем до відзиву на позов додано усі докази щодо шляху домовленості та підписання з позивачем договору, а саме копію кредитного договору, розрахунок суми заборгованості, роздрукований лог-файл порядку укладення договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № 00-251710 від 03.05.2019 року, з якого вбачається час та дата і опис дії в особистому електронному кабінеті позивача на офіційному веб-порталі товариства https://kachay.com.ua, починаючи зі входу в особистого кабінету до повідомлення про укладання договору, його розміщення в особистому кабінету та відправка на електронну пошту позичальника. Також додано паспорт споживчого кредиту, оферта (пропозиція укласти договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту) та договір № 00-251710 від 03.05.2019 року, в якому міститься відмітка, що підписаний позичальником [PERSON] електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Посилання позивачки на відсутність у відповідача відповідної повноважень та ліцензії на надання відповідних послуг щодо надання грошових коштів у позику, спростовується наданими відповідачем свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ТОВ "Качай Гроші" від 28.12.2020, свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ТОВ "Качай Гроші" від 15.03.2018 року. Оцінюючи наявні у справі докази та враховуючи вимоги ст.81ч.1 ЦПК України суд вважає, що позивач під час укладання оспорюваного договору мала необхідну, повну та доступну інформацію, яка за своєю суттю не містила у собі нечіткий, незрозумілий або двозначний її зміст, необхідний для здійснення свідомого вибору, тобто що позивачем не доведено суду ті обставини, на які він посилається у позові як на підставу своїх вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed