Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись, що 29.08.2006 між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та відповідачем було укладено договір № 42.06-07/328 за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику кредит у сумі 26 698 доларів США, а позичальник зобовязався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, з врахуванням відсотків за користування ним в строк до 28.08.2021 року включно. Зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором мід ПАТ "Укрсоцбанк" та відповідачем був укладений іпотечний договір № 42.02-11/509 від 29.08.2006 року. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачеві кредитні кошти. На разі, відповідач належним чином умови укладеного договору не виконує, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом станом на 28.02.2018 у сумі 25 606.07 доларів США, що еквівалентно 690 037.11 грн (за курсом НБУ на 28.02.2018 1 долар США = 26.948185 грн.). Вказана сума заборгованості складається із простроченої суми заборгованості розміром 492 127.75 грн. та простроченої заборгованості по нарахованих відсотках в сумі 197 909.36 грн.. Просить стягнути на свою користь з відповідача вказану загальну суму заборгованості, а також понесені судові витрати по оплаті судових витрат в сумі 10 350.56 грн.. Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, позивач свого представника у судове засідання не направив, натомість надіслав заяву, якою просить розглянути справу у відсутності свого представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач, будучи повторно належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи через оголошення на Веб-сайті, в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у своїй відсутності та відзив на позов до суду не подала. За викладеного, суд ухвалює рішення у відсутності сторін спору на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ч. 3 ст. 223 ЦПК України та за вимогами частини другої статті 247 цього Кодексу не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що у задоволенні позову належить відмовити, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що 29.08.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 42.06-07/328. За умовами п. 1.1 договору банк зобов'язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 26 698.00 доларів США зі сплатою 10.50 процентів річних та погашення суми основної заборгованості до 25-го числа кожного місяця за встановленим у договорі графіком. Кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту до 28.08.2021 року (п.1.1.2). Кредит надається позичальнику на наступні цілі: придбання іменних безпроцентних облігацій у бездокументарній формі та у кількості, що становить 4 7163 штук, що емітовані ТОВ "Градострой", які дають право на отримання у власність однокімнатної квартири № 216, що знаходиться на 9 поверсі, загальною площею 47.16 метрів квадратних та будується за адресою: [ADDRESS], що у Дарницькому районі міста Києва, згідно договору купівлі-продажу облігацій ТОВ "Градострой" № К-125 від 01.08.2006 року (п. 1.2 кредитного договору). Відповідно до п. 1.1 іпотечного договору № 42.02-11/209 від 29.08.2006 року укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) остання передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором 42.06-07/328 від 29.08.2006 року майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну квартиру № 216, що знаходиться на 9 поверсі, загальною площею 47.16 метрів квадратних та будується за адресою: [ADDRESS]. Викладене підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими матеріалами справи, якими є: копія договору кредиту № 42.05-07/328 від 29.08.2006 року; копія іпотечного договору № 42.05-07/328 від 29.08.2006 року; розрахунок кредитної заборгованості за кредитним договором станом на 28.02.2018. Судом встановлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, які регулюються ст.ст. 526, 530, 610-612, 624, 625, 631,638, 1050, 1054 ЦК України. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов'язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обовязок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Будучи неодноразово викликаним до суду, представник позивача в судове засідання жодного разу не зявлявся та подавав заяви про розгляд справи за його відсутності. Спір таким чином суд вирішує на підставі тих доказів позивача, які містяться у матеріалах справи. Позаяк, стверджуючи про факт виконання ним умов кредитного договору шяхом надання відповідачу кредитних коштів, позивач не надав до суду жодного доказу з цього приводу. Не містить жодного посилання на це і жодний з наданих до суду документів як і не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачем. Самі по собі надані позивачем копії Договору кредиту № 42.06-07/328 від 29.08.2006, а також розрахунок вимог банку щодо кредиторської заборгованості за вказаним договором на переконання суду не є належним та допустимим доказом такої обставини. Будь-яких інших доказів з цього приводу матеріали справи не містять. За викладеного суд приходить до висновку про недоведеність обставини отримання відповідачем кредитних коштів з огляду на названі позивачем обставини, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Тобто, у задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в сумі 10 350.56 грн. відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed