Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 16.10.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір №DN81AR03110031, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 55\~624,40 грн. на термін до 15.10.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Заочним рішенням суду від 19.05.2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 89986,76 грн. та судовий збір у розмірі 1378,00 грн. 05.02.2019 року відповідач подала заяву про оскарження заочного рішення, покликаючись на те, що спір між тими ж сторонами про стягнення заборгованості уже розглядався у суді неодноразово. Перше рішення Трускавецького міського суду було 16.01.2009 року по справі, яким стягнуто заборгованість у розмірі 42516,73 грн. та виконано 29.12.2009 року, виконавче провадження закінчено зі сплатою заборгованості. Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 12.04.2011 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до неї про стягнення боргу задоволено частково та стягнуто 25926,46 грн. заборгованості і судові витрати у розмірі 259,29 грн. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16.01.2012 року на підставі того самого кредитного договору було вирішено стягнути з неї в користь ПАТ КБ «Приват банк» заборгованість в загальному розмірі 36825,85 грн. Дане рішення суду виконане повністю, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження відділу державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції. Починаючи з 2012 року, після погашення нею заборгованості, жодної вимоги щодо існування будь-якої заборгованості по даному кредиту від позивача вона не отримувала. Вимога про стягнення заборгованості на даний час, по своїй суті є стягненням в подвійному розмірі. Строк дії кредитного договору закінчився з моменту пред`явлення вимоги позивача до неї про його погашення 19.08.2008 року. Позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності. В частині стягнення тіла кредиту вже є рішення суду, що набрало законної сили, та з часу набуття ним законної сили підлягають стягненню лише відсотки та пеня за прострочення сплати як тіла кредиту, так і відсотків, на стягнення яких застосовується позовна давність. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Позивач зазначив, що станом на 10.03.2016 року у відповідача перед банком наявна заборгованість, яка підлягає до стягнення у загальному розмірі 89986,76 грн., з яких 5000,37 гри. заборгованості за кредитом, 12644,47 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 7441,92 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 64900,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Не враховано співмірність суми боргу по кредиту, яка становить 5000,37 грн. та нараховані на них відсотки разом з штрафам у розмірі 84986,39 грн. Не відповідають кредитному договору суми нарахованих відсотків та суми нарахованої пені. Вона не була повідомлена про виникнення заборгованості. Позивач доказів шодо направлення їй повідомлень про заборгованість суду не надав. Ухвалою суду від 25.02.2019 року задоволено заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.05.2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", яке з 21.05.2018 року змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", до [PERSON] про стягнення заборгованості, скасовано заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.05.2016 року, а цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", яке з 21.05.2018 року змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", до [PERSON] про стягнення заборгованості призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 29.03.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на заяву, у якій вказує на те, що рішення Трускавецького міського суду від 2009 року відповідач виконав, однак рішення Апеляційного суду Львівської області від 2012 року не виконане, доказів виконання не надано. Правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті, а тому банк продовжує здійснювати нарахування пені, відсотків. З метою недопущення подальшого зростання заборгованості за кредитом, банк вирішив звернутися з позовом про стягнення заборгованості на суму різниці між поточною заборгованістю та суму заборгованості, яку було стягнуто за рішенням суду. До стягнення у даному судовому процесі, з врахуванням попереднього рішення суду від 2012 року належить заборгованість у розмірі 89986,76 грн., яка складається з 5000,37 грн. заборгованість за кредитом, 12644,47 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 7441,92 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 64900,00 грн. пеня за несвоєчасність виконння зобов`язань за договором. Раніше прийняте рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору і не тягне за собою припинення договору. Щодо строків позовної давності, то згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 15.10.2014 року, позивач звернувся до суду з позовом 26.03.2016 року. Протокольною ухвалою від 09.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з"явився, не повідомив суд про причини неявки, хоча про час і місце судового розгляду був належним чином повідомлений. Відповідач в судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена шляхом поміщення оголошення на сайт суду. Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання суду не надав, в силу положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. З письмової згоди представника позивача суд постановляє ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з п. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 16.10.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № DN81AR03110031 на строк до 15.10.2014 року включно, у вигляді непоновлювальної лінії на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,80 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної винагороди у розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту. Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 16.01.2009 року позов ЗАТ комерційний банк «Приватбанк» задоволено, стягнуто з [PERSON] 42516,73 грн. заборгованості, 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 425,17 грн. судового збору. Згідно постанови відділу Державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції боржником сплачено борг згідно виконавчого листа №2-61/09 від 23.09.2009 року про стягнення з [PERSON] 42516,73 грн. боргу, 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 425,17 грн. судового збору. Рішенням Трускавецького районного суду від 12.04.2011 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 25926 грн. 46 коп. заборгованості за кредитним договором, 259,26 грн. судового збору та 84,48 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Як вбачається з рішення Трускавецького районного суду від 12.04.2011 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» звернувся до суду, покликаючись на укладений між сторонами договір кредиту від 16.10.2007 року №DN81AR03110031. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16.01.2012 року рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 12 квітня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ „Приватбанк заборгованість за кредитним договором від 16.10.2007 року в сумі 36825 грн. 85 коп., 368 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Таким чином на час звернення позивача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до Пустомитівського районного суду Львівської області 04.04.2016 року двічі було ухвалено рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.10.2007 року №DN81AR03110031. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 зазначено, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Відступаючи від зазначеного правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла правового висновку про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України,\~яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 302/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). ПАТ КБ «ПриватБанк» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також процентів, належних до сплати відповідно до статті 1048 ЦК України, та неустойки за порушення умов договору, звернувшись до Трускавецького міського суду Львівської області із позовом про примусове стягнення цих коштів з [PERSON] у судовому порядку (рішення від 12.04.2011 року). Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом. У такому випадку право банку нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове погашення заборгованості згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Дана правова позиція викладена у постанові\~від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18)\~Великої Палати Верховного Суду, яка розглянувши спір\~про стягнення заборгованості за кредитним договором (у тому числі й процентів за кредитом, нарахованих після спливу визначеного договором строку кредитування),\~дійшла висновків, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. В силу вимог ст.\~141\~ЦПК України судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed