Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач за первісним позовом (далі - позивач за первісним позовом, КС, спілка, кредитор) 31.08.15 р. звернулась до суду з вказаним вище первісним позовом, мотивуючи тим, що 22.09.08 р. між нею в особі її Ковельського відділення та відповідачем за первісним позовом - [PERSON] (далі - відповідач [PERSON], позичальник) було укладено кредитний договір № 135 - 09/08ККв (далі - кредитний договір) у розмірі 7 000 грн.. Тоді ж - на забезпечення виконання зобов»язання - було укладено договір поруки № 135 - 09/08ККв із відповідачем за первісним позовом - [PERSON] (далі - відповідач [PERSON], поручитель), який взяв на себе обов»язок відповідати за зобов»язаннями позичальника. За умовами кредитного договору вона виконала свої зобов»язання з надання кредиту позичальникові на засадах строковості, зворотності та платності. Згідно п. 3.3 кредитного договору, позичальник зобов»язувалась сплачувати кредит і проценти за користування ним щомісячно до 20 числа, що, однак, не виконує. Тому за станом на 14.08.15 р. виникла заборгованість в сумі 24 324 грн. 71 коп., у т. ч. - 11 952 грн. 18 коп. пені. Зазначає, що позичальникові та поручителеві надсилалась вимога про погашення заборгованості, що не виконана. Вона вважає, що позичальник не зможе вчасно сплачувати кошти, або і розрахуватись взагалі, порушує вимоги чинного законодавства. Зазначає, що згідно з п. п. 6.1, 9.5 кредитного договору, за порушення терміну повернення кредиту і прострочення сплати суми процентів за користування ним, до 30 календарних днів, позичальник має сплатити їй пеню у розмірі 1 % від загальної суми неповернутого кредиту за кожен день прострочення; до правовідносин, пов»язаних з укладанням та виконанням кредитного договору, сторони погодили застосування строку позовної давності у 5 р. згідно із ст. 259 ЦК України; згідно з п. 3.2 договору поруки, поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед нею як кредитором. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідачів суму боргу за кредитним договором, що складається із суми 3 274 грн. 57 коп. неповернутого тіла кредиту; суми 9 097 грн. 96 коп. процентів за користування кредитом; суми 11 952 грн. 18 коп. пені, у солідарному порядку, а також - судові витрати у справі. 29.09.15 р. до суду надійшов зустрічний позов відповідача за первісним позовом [PERSON] до позивача за первісним позовом про визнання кредитного договору частково недійсним, обґрунтований тим, що вимога про стягнення з неї та поручителя процентів є несправедливою і кредитний договір у цій частині є невідповідним положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Покликається на зміст п. «д» ч. 2 ст. 11 цього ж Закону і вказує, що сума процентів є непропорційною сумі кредиту, а тому просить її зустрічний позов задовольнити та визнати кредитний договір у частині його п. п. 3.1, 6.1 недійсним. За ухвалою суду від 16.10.15 р. обидва позови були об»єднані в одне провадження. 29.09.15 р. відповідач за первісним позовом - [PERSON] - подав до суду письмове заперечення проти первісного позову, вмотивоване тим, що хоча він, дійсно, виступив поручителем позичальника за кредитним договором відповідно до договору поруки, однак, останній набрав чинності з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами його умов. П. 2.1 кредитного договору встановлено, що кредит надається строком на 36 міс., а за змістом п. 2.3 кредитного договору позичальник зобов»язувалась повернути кредит та проценти за користування ним до 22.09.11 р., а тому вважає, що позивач за первісним позовом мав би звернутись з позовом до нього до 22.03.12 р., чого не зробив, пропустивши встановлений законодавчо строк для реалізації такого свого права. А тому просить, з огляду на наведене вище, у задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом щодо нього відмовити. Тоді ж і відповідачем за первісним позовом - [PERSON] (вона ж - позивач за зустрічним позовом) - було подано суду письмове заперечення проти позву, обґрунтоване тим, що вона заборгованості перед позивачем не має, тому просить у задоволенні позову відмовити. 29.10.15 р. до суду надійшло письмове заперечення позивача за первісним позовом проти зустрічного позову, мотивоване тим, що у п. 9.4 кредитного договору зазначено, що зміст ч. 2 ст. 11 Закону України» позичальникові відомий, кредитор її повідомив письмово про інформацію, що міститься у згаданій нормі Закону. Стосовно п. 3.1 кредитного договору, то згідно з п. 2 ст. 21 Закону України «Про кредитні спілки», вона має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів) та користування наданими нею кредитами. Встановлені нею проценти зазначені у п. 3.1 кредитного договору, що є законним; на час укладення кредитного договору позичальник погоджувалась з відсотковою ставкою. Розмір суми заборгованості по процентах виник у зв»язку з невиконанням самою позичальником умов договору по поверненню частин тіла кредиту. Щодо п. 6.1 кредитного договору, то ним встановлено відповідальність позичальника за порушення умов договору. Умови договору сторонами було погоджено та позичальником вони не оспорювались. Вважає умови договору відповідними законодавству. Зазначає, що позивач за зустрічним позовом пропустила строк загальної позовної даності для звернення з такою вимогою. Просить суд застосувати до вимоги за зустрічним позовом строк позовної даності та у задоволенні зустрічного позову відмовити. В судове засідання представник позивача за первісним позовом (він же - відповідач за зустрічним позовом) не з»явився, хоча - належно оповіщений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив. Попередньо - 12.10.15 р., 29.10.15 р., 06.11.15 р. - подано до суду заяви з проханням розглядати справу у відсутності представника позивача за первісним позовом, де зазначено, що первісний позов підтримується повністю, мається прохання первісний позов задовольнити; проти зустрічного позову висловлене заперечення, прохання у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач за первісним позовом (вона ж позивач - за зустрічним позовом) [PERSON] в судове засідання не з»явилась, хоча належно оповіщена. Про причини неявки суду не повідомила. Попередньо - 16.10.15 р. - подала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутності. Відповідач за первісним позовом - [PERSON] - в судове засідання не з»явився, хоча належно оповіщений. Про причини неявки суду не повідомив. Попередньо - 02.10.15 р. - подав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з»явились. Суд, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги як позивача за первісним так і позивача за зустрічним позовом безпідставні та не підлягають до задоволення. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За змістом ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» - кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. З огляду на зміст наданих суду позивачем за первісним позовом копій титульної, 2, 4, 5 сторінок Статуту, затвердженого рішенням загальних зборів 28.02.06 р., позивач за первісним позовом як кредитна спілка, діє на підставі, зокрема, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про кредитні спілки»; є неприбутковою організацією, заснованою фізособами на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об»єднаних грошових внесків її членів. Для реалізації такої своєї діяльності, спілка приймає внески від своїх членів; надає кредити своїм членам на умовах платності, строковості, забезпеченості. Як слідує із змісту п. 5 ч. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Як вбачається з копії витягу з протоколу засідання Правління КС «Альянс Україна» від 22.09.08 р., відповідача за первісним позовом [PERSON] було прийнято у члени спілки. Відповідно до матеріалів справи, а саме: копії кредитного договору, копії видаткового касового ордеру від 22.09.08 р., між позивачем за первісним позовом як кредитором, та відповідачем за первісним позовом - [PERSON] як позичальником - з 22.09.08 р. склались зобов"язальні правовідносини, за якими позивач надала вказаному вище відповідачеві кредит в сумі 7 000 грн., що відповідачами за первісним позовом не оспорюється. Умови отримання, повернення кредиту та сплати відсотків, інших платежів, вказані позивачем за первісним позовом, сторонами дійсно, було погоджено. Термін повернення кредиту та процентів за його користування сторонами кредитного договору погоджено - 22.09.11 р.. Щомісячний платіж складав суму 194 грн. 44 коп.. Із змісту ст. ст. 1 054, 1 055 ЦК України слідує, що за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, позивач за первісним позовом зобов"язався надати відповідачеві за первісним позовом [PERSON] як позичальникові кредитні грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, а остання як позичальник зобов"язувалась повернути кредит, сплачувати проценти та винагороду у розмірах та у строки, визначені договором. За змістом ст. 1 050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов"язаний сплатити неустойку, відповідно до ст. ст. 549 - 552 ЦК України, що нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1 048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1 048 ЦК України. Згідно із ст. ст. 549, 551 ЦК України, неустойка (пеня), що являє собою грошову суму, що встановлена договором, підлягає передачі боржником кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання. Позивачем за первісним позовом, дійсно, 20.03.15 р. за вих. №№ 128/ю, 129/ю було надіслано відповідачам за первісним позовом (кожному зокрема) письмові вимоги про погашення боргу, що були отримані адресатами та залишені без реагування. Згідно з даними картки платежів по гривневому кредиту, наданого відповідачеві за первісним позовом - [PERSON] - загальна сума заборгованості за кредитом за станом на 14.08.15 р. складає 24 324 грн. 71 коп.. Сума боргу зазначена з врахуванням збільшення відсоткової ставки з 01.02.09 р., що було погоджено сторонами кредитного договору. Сума 3 274 грн. 57 коп. - це сума неповернутого тіла кредиту; сума 9 097 грн. 96 коп. - це сума процентів за користування кредитом; сума 11 952 грн. 18 коп. - це сума пені за несвоєчасне виконання зобов»язання по сплаті боргу. Кредитором зазначені суми платежів на погашення кредиту, суми нарахованої пені, процентів, без зазначення, яка саме частина платежу була віднесена на рахунок погашення за кредитним договором на погашення тіла кредиту, процентів, з яких сум нарахована пеня та за який саме місяць, з врахуванням того, що сторонами кредитного договору погоджено сталу суму щомісячного платежу. Згідно ст. 22. Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка зобов'язана вести оперативний і бухгалтерський облік результатів своєї діяльності відповідно до законодавства України. Таким чином, доказами, що підтверджували б наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали б розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" (далі - Закон). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Однак, позивачем за первісним позовом не додано до позовної заяви розрахунку заборгованості по кредитному договору, докази проведення погашення кредиту відповідачем за первісним позовом [PERSON], первинні документи, а саме квитанції, виписки з особового рахунку тощо, у зв'язку з чим суду унеможливлено перевірити правильність нарахування заборгованості по кредиту, процентах та пені та встановити, чи, дійсно, при сплаті позичальником сум на погашення кредиту, заборгованість таки існує. А відповідач за первісним позовом [PERSON] оспорює існування заборгованості взагалі. Так, судом надавалась позивачеві за первісним позовом можливість подати такі докази, для чого оголошувалась перерва в судовому засіданні та надсилалась на адресу позивача за первісним позовом відповідна вимога. Однак, вищевказаних доказів суду надано не було. Надана позивачем карточка платежів, розрахунок у формі довідки, на переконання суду, не підтверджують в повній мірі розміру заборгованості за кредитом, та, відповідно, за відсотками, розмір пені. Остання є досить значною, порівняно із сумою заборгованості, зокрема, по тілу кредиту. Зокрема, відповідач за первісним позовом - [PERSON], - натомість надала суду копії квитанцій про погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 11 761 грн. 54 коп., остання з яких - на суму 200 грн. - датована 27.01.12 р., однак, не врахована та не вказана у наданій позивачем за первісним позовом картці платежів. З них позивачем у картку платежів не внесена також і сума 200 грн. 27.01.12 р., 47 грн. 27.11.08 р. (пеня), 245 грн.. Таким чином, у суду виникають сумніви у правильності проведених позивачем за первісним позовом обрахунків суми боргу. Суд вважає, що позивач не довів суду наявності по кредитному договору саме такої суми заборгованості, що вказана ним і не подав належних та допустимих доказів на її підтвердження. А тому у задоволенні первісного позову в частині вимог до відповідача за первісним позовом - [PERSON] - слід відмовити у повному обсязі. 22.09.08 р. між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом -[PERSON] - було укладено договір поруки, за яким відповідач за первісним позовом - [PERSON] - зобов»язався нести солідарну з позичальником відповідальність за невиконання останньою умов кредитного договору, в повному обсязі, що стверджується копією договору поруки № 135 - 09/08 ККв. Згідно з вимогами статей 526, 527, 530, 554 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений строк, згідно умов договору та вимог закону, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно ж до вимог ст. 554 ЦК України, в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Однак, суд враховує, що крім зазначеного вище кредитного договору, 29.01.09 р. позивачем за первісним позовом та відповідачем [PERSON] було укладено додатковий договір до кредитного договору, за яким з 01.02.09 р. збільшено процентну ставку за користування кредитом. Відомостей про те, що відповідач за первісним позовом [PERSON] був поінформований про зміну такої істотної умови кредитного договору його сторонами, у розпорядженні суду немає. Такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, на переконання суду, призвели, чи можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки нарахування заборгованості мало місце із врахуванням збільшеної процентної ставки за основним зобов»язанням за користування відповідачем за первісним позовом - [PERSON] - кредитом як позичальником, без відома відповідача за первісним позовом - [PERSON] як поручителя. Тому суд вважає, що підстав для покладення на поручителя обов»язку відповідальності на умовах кредитного договору, що ним погоджені не були, до його відома доведені попередньо не були, немає. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії , що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання, перебіг позовної давності починається заново. Щодо вимоги позивача за первісним позовом до відповідача за первісним позовом - [PERSON], то суд враховує, що така вимога пред'явлена до поручителя поза межами встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. На відповідача за первісним позовом - [PERSON] як поручителя, в даному випадку, не може бути покладено обов'язок нести солідарну відповідальність із відповідачем за первісним позовом - [PERSON] - по кредитних зобов'язаннях останньої, оскільки строк виконання кредитного договору - 22.09.11 р., а з розглядуваним первісним позовом позивач звернувся до суду лише 28.08.15 р., тобто з пропуском встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таку заяву відповідач за первісним позовом - [PERSON] - зробив у своєму письмовому запереченні проти первісного позову. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд не має підстав вважати, що строк позовної давності позивачем за первісним позовом стосовно вимоги до відповідача за первісним позовом - [PERSON] - пропущено з поважних причин. А тому первісний позов до задоволення не підлягає і в частині вимог до відповідача за первісним позовом - [PERSON]. Щодо зустрічного позову, суд враховує, що, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину. У ст. 203 ЦК України визначено, зокрема, такі загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У кредитному договорі: - п. 3.1 визначено, що плата за користування кредитом (проценти) ставить 0,1918 % за день плюс 1 % від суми кредиту, який сплачується позичальником авансово в день отримання кредиту. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту; - п. 6.1 визначено, що за порушення терміну повернення отриманого кредиту та прострочення сплати суми процентів за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцеві пеню у розмірі 1 (одного) процента від загальної суми неповернутого кредиту за кожен день прострочення виконання. Позивач за зустрічним позовом при обґрунтування своїх вимог покликається на п. «д» ч. 2 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, вона жодним чином не довела суду того, що при укладенні кредитного договору позивачем за первісним позовом (він же - відповідач за зустрічним позовом) було порушено вимоги цього Закону, що порушували б її права чи законні інтереси. Так, сторони кредитного договору, укладаючи його, враховували положення Статуту КС, виходили з членства відповідача за первісним позовом - [PERSON] - у спілці; погодили умови кредитного договору письмово, при цьому позичальник письмово підтвердила, що зміст ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відомий, та як кредитор вказану інформацію їй надала у письмовому вигляді. Будь - яких оговорень (зауважень) з боку позичальника про неотримання такої інформації від кредитора, у договорі немає. Більше того, у подальшому - 29.01.09 р. - позичальник погодила з кредитором і збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, що, фактично, є припиненням з 29.01.09 р. положення кредитного договору про плату за користування кредитом, що оспорюється позивачем за зустрічним позовом, яка, однак, додаткового договору не оспорює. Крім того, суд враховує, що позивачем за первісним позовом (він же - відповідач за зустрічним позовом) подано суду заяву про застосування строку позовної давності що вимог зустрічного позивача, з огляду на те, що вже на момент укладення кредитного договору [PERSON] як позичальникові були відомі його умови, однак, вона їх не оспорювала, частково виконувала. Як розмір процентів за користування кредитом, так і періодичність платежів, сума щомісячного платежу, сторонами кредитного договору була погоджена, з врахування, зокрема, як слідує з копії анкети [PERSON] як позичальника від 22.09.08 р., де вона вказувала, що має щомісячний та сукупний сімейний щомісячний доход такий, що дозволяє їй внести щомісячний платіж в сумі, визначеній договором. Сама позичальник з 22.09.08 р. по день звернення із зустрічним позовом до суду, оспорювані умови кредитного несправедливими для себе не вважала і не оспорювала, частково - виконувала, що стверджується наданими нею суду копіями квитанцій за 2008 - 2012 р. р.. Наведене знайшло своє ствердження судовому засіданні. З посиланням на положення ст. ст. 256, 257 ЦК України, суд вважає, що позивач а зустрічним позовом, дійсно, з 22.09.08 р. знала про умови кредитного договору що в даний час оспорює, не оспорювала їй та пропустила встановлений ст. 257 ЦК України строк для звернення з розглядуваним зустрічним позовом до суду, що також є підставою для відмови у задоволенні позову. Суд не має підстав вважати, що строк позовної давності позивачем за зустрічним позовом пропущено з поважних причин. А тому суд вважає зустрічний позов таким, що до задоволення не підлягає. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що вони мають бути залишені за, відповідно, позивачем за первісним позовом, віднесені на рахунок держави стосовно зустрічного позову, з огляду на те, що первісний позов залишається без задоволення у повному обсязі, а позивач за зустрічним позовом звільнена від їх сплати згідно із Законом України «Про судовий збір». На підставі наведеного,

Outcome: dismissed