Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] матеріальні збитки, заподіяні діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, у загальному розмірі 27\~906.71 грн. В обґрунтування позову зазначав, що відповідач перебувала в трудових відносинах з АТ "Ощадбанк", з 26 вересня 2006 року була переведена на посаду юриста 2 категорії Кривоозерського відділення №3161 ВАТ "Державний ощадний банк України". Перебуваючи на вказаній посаді згідно посадової інструкції юриста, мала обов"язок, зокрема, брати участь у підготовці та контролі виконання договорів, що укладаються структурними підрозділами Ощадбанку. Займаючи вказану посаду, вступила в злочинну змову з керуючим філією, отримавши від останнього злочинний наказ, не маючи підстав, умисно виготовила кредитний договір №528 від 22 червня 2007 року, до якого занесла завідомо неправдиві відомості щодо надання кредиту [PERSON], в якому власноручно виконала підписи від імені позичальника, а також поручителів [PERSON] та [PERSON]. Крім того, продовжуючи виконувати явно злочинний усний наказ керуючого, виготовила заяву індивідуального позичальника, анкету індивідуального позичальника, кредитну заявку, в яких виконала підписи від імені Позичальника, а також Поручителів [PERSON] та [PERSON] від 22 червня 2007 року кожен, у яких від їх імені також власноручно виконала підписи, після чого передала їх керуючому відділенням банку. Позивач посилається, що про скоєння [PERSON] кримінального злочину Банку стало відомо 24 січня 2017 року згідно постанови Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2012 року у справі №1415/869/12. Відповідно до вказаної постанови 12 жовтня 2012 року Кривоозерський районний суд Миколаївської області постановив звільнити [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.27 ч.1 ст.366 КК України, у зв"язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, провадження відносно [PERSON] було закрито. Позивач вказує, що звільнення від призначеного покарання у зв"язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою та не доказує відсутність вини у скоєнні кримінального правопорушення. Матеріальні наслідки, які полягають у заволодінні невстановленими особами коштами Банку, перебувають у причинному зв"язку з вищенаведенними діями, що мають ознаки кримінального правопорушення. Станом на 11 жовтня 2017 року борг за незаконно виготовленим відповідачем [PERSON] кредитним договором становить 27\~906.71 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить визначити причини пропуску строків звернення до суду з даним позовом поважними та поновити їх, оскільки документально підтверджені відомості про скоєння злочину [PERSON] надійшли до Банку лише 24 січня 2017 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив стягнути з [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 27\~906.71 грн.. Наполягав на тому, що оскільки Банк отримав постанову Кривоозерського районного суду від 12 жовтня 2012 року про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв"язку з закінченням строків давності в січні місяці 2017 року, тому суд має врахувати обгрунтованість причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом. Згідно відзиву відповідача [PERSON] на позовну заяву, остання просить суд врахувати, що позивач вводить суд в оману відносно обізнаності щодо закриття кримінальної справи відносно неї за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.27 ч.1 ст.366 КК України. Постанова Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2012 року у справі №1415/869/12 знаходиться у позивача як мінімум з 2013 року. Відповідач стверджує, що позивач вже звертався до неї з позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості, проте в судовому засіданні до початку судового розгляду звернувся з заявою про залишення позову без розгляду, в зв"язку з чим позовну заяву ПАТ "Державний ощадний банк України" до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості ухвалою суду від 31 травня 2017 року залишено без розгляду. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні та застосувати строки позовної давності, оскільки відповідно до ст.233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлено строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Представник відповідача наголосив, що позивач в позовній заяві вказує на те, що ним пропущений строк, протягом якого він міг звернутися до суду про захистом свого права, при цьому не заперечує про те, що йому було відомо про постанову Кривоозерського районного суду від 12 жовтня 2012 року ще в 2012 році, проте позивач звернувся до суду з даним позовом лише в жовтні місяці 2017 року. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Відповідно до положень ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. За положеннями ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Визначення способів відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди регламентовані положеннями ст.22 ЦК України, якою встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Судом встановлено, що відповідач перебувала в трудових відносинах з АТ "Ощадбанк" з 18 червня 2011 року. 26 вересня 2006 року наказом №52-К [PERSON] була переведена з посади економіста 1 категорії по кредитуванню по посаду юриста 2 категорії Кривоозерського відділення №3161 ВАТ «Державний ощадний банк Україна». Наказом начальника філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" №148-к від 09 квітня 2014 року [PERSON] було звільнено з посади економіста 1 категорії операційного відділу за згодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України з 11 квітня 2014 року. Отже, у період з 18 червня 2011 року по 11 квітня 2014 року [PERSON] працювала у ВАТ "Державний ощадний банк Україна", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк Україна". Постановою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2012 року (справа №1415/869/12; провадження №1/1415/72/12) [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.27 ч.1 ст.366 КК України у зв"язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. В мотивувальній частині постанови суду зазначено, що [PERSON] вступила в злочинну змову з керуючим філією банку, отримавши від останнього злочинний наказ, не маючи підстав, умисно виготовила кредитний договір №528 від 22 червня 2007 року, до якого занесла завідомо неправдиві відомості щодо надання кредиту [PERSON], в якому власноручно виконала підписи від імені позичальника, а також поручителів [PERSON] та [PERSON]. Крім того, продовжуючи виконувати явно злочинний усний наказ керуючого, виготовила заяву індивідуального позичальника, анкету індивідуального позичальника, кредитну заявку, в яких виконала підписи від імені Позичальника, два договори від імені поручителів, у яких від їх імені також власноручно виконала підписи. Після чого, [PERSON] зазначені документи про надання кредиту [PERSON] в сумі 15000 грн. були передані керуючому відділенням банку. У позовній заяві позивач посилається на те, що про повну матеріальну відповідальність відповідача свідчить постанова Кривоозерського районного суду Миколаївської області по кримінальній справі від 12 жовтня 2012 року. Суд вважає, що вищевказана постанова при розгляді справи про цивільно-правові наслідки має оцінюватись з урахуванням положень ст.89 ЦПК України та у сукупності з іншими доказами. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України \~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Пленум Верховного Суду України в постанові №14 від 29 грудня 1992 року "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками"\~роз'яснив, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення\~\~або\~\~зниження\~\~цінності\~\~майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести\~\~затрати\~\~на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Згідно зі ст.130 КЗпП України\~не одержані\~\~або\~\~списані в доход держави прибутки з підстав, пов'язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов'язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Позивач ставить перед відповідачем [PERSON] вимоги про стягнення матеріальних збитків, які Банк розрахував у виді заборгованості за кредитним договором №528 від 22 червня 2007 року, яка станом на 11 жовтня 2017 року становить 27\~906.71 грн, а саме заборгованість за кредитом 5798.41 грн., заборгованість за відсотками -654.6 грн., комісія -111.23 грн., пеня -12\~862.77 грн, інфляційні витрати 7278.52 грн., 3% річних 1201.18 грн.. Позивач вказує, що за вказаним кредитним договором здійснювалось часткове фактичне погашення кредиту, та підтверджує відповідним розрахунком. Позивачем доведений факт неправомірних винних дій відповідача, наявність шкоди для Банку, однак не доведений\~розмір\~завданої шкоди та прямий причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та шкодою. Позивач помилково ототожнює розмір заборгованості по договору з розмірами збитків, завданих злочином. Позивачем не доведено, що службове підроблення [PERSON] завдало шкоди Банку у розмірі 27\~906.71 грн., тобто у розмірі заборгованості по кредиту №528 від 22 червня 2007 року. До розміру матеріальних збитків Банк включив як заборгованість за кредитом, за відсотками, так і заборгованість з комісії та пені, які є заходами цивільно-правової відповідальності за невиконання боржником грошового зобов'язання. \~ З огляду на наведене суд приходить до висновку, що розмір заборгованості за кредитним договором не можна вважати прямою дійсною шкодою, завданою [PERSON]. За таких обставин, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачем в результаті її протиправних дій було завдано позивачу матеріальних збитків у розмірі 27 906.71 грн. Оцінюючи посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності суд виходить з того, що за положеннями ч.3 ст.233 КЗпП України визначено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Згідно доказів, які містяться в матеріалах кримінальної справи відносно [PERSON] (справа №1415/869/12, провадження №1/1415/72/12) ВАТ "Державний ощадний банк України" у кримінальному провадженні потерпілим не визнавалось, провадження по ставі закрито 12 жовтня 2012 року, тому за результатами розгляду кримінальної справи відповідні процесуальні документи на адресу Банку не направлялись. Встановлено, що відповідач [PERSON] перебувала в трудових відносинах з Банком по квітень місяць 2014 року, кримінальна справа була порушена 24 травня 2012 року, в якості обвинуваченої [PERSON] визнана 23 червня 2012 року, матеріали справи містять письмові клопотання керівництва Ощадбанку прокурору про притягнення винних службових осіб до кримінальної відповідальності при оформленні споживчих кредитів, датовані 2012 роком, що спростовує твердження представника позивача про необізнаність відносно вчинення [PERSON] злочину та результатів розгляду кримінального провадження відносно неї. Разом з тим, постанова Кривоозерського районного суду від 12 жовтня 2012 року направлена судом Банку за його письмовим запитом від 28 грудня 2016 року та отримана Банком 24 січня 2017 року, тому суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду в межах встановленого строку. Таким чином, з'ясувавши обставини, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії-Миколаївське обласне управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків від злочину необхідно відмовити за недоведеністю. Оскільки суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії-Миколаївське обласне управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", заява представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності до уваги не береться. Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Таким чином, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed