Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про витребування від останнього та зобов'язання його повернути належний йому на праві приватної власності транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ, модель 21099, колір FE879423-Чорна північ, д.н.з. [NUMBER], виробник ЗАТ "ЗАЗ", свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 28.07.2007 року. Позов мотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу № 13/В від 23 січня 2007 року позивач придбав у кредит у ТОВ "Авто-Технологія" вищевказаний легковий автомобіль за ціною 39 450 (тридцять дев'ять тисяч чотириста п'ятдесят) грн. Того ж дня він отримав свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб. Однак, в подальшому за його власною ініціативою, 28 липня 2007 року, дане свідоцтво було замінено і вписано до нього його дочку та колишнього зятя - відповідача [PERSON] Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 12.05.2014 року шлюб між його дочкою та відповідачем було розірвано, але після розлучення вони ще декілька разів спілкувалися по телефону і в кінці листопада 2014 року відповідач, відвідавши квартиру його дочки, образивши її, самовільно відібрав ключі від його автомобіля і виїхав у невідомому напрямку. Після цього, [PERSON] в телефонній розмові сказав дочці, що незабаром поверне автомобіль, у зв'язку з чим за проханням дочки він не звертався до правоохоронних органів. Проте, станом на грудень 2014 року відповідач автомобіль не повернув і повідомив дочку, що не збирається це робити. Саме тому, він, як законний власник автомобіля, змушений був звернутися до Перечинського РВ (з обслуговування Перечинського та Великоберезнянського районів) УМВС України в Закарпатській області з заявою про угон автомобіля. У висновку міліції про результати проведення перевірки його заяви чітко зазначено, що в ході телефонної розмови з відповідачем по мобільному телефону № [NUMBER], останній визнав ту обставину, що вищевказаний автомобіль знаходиться у нього, але від надання письмового пояснення відповідач категорично відмовився. Останній вписаний у свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу як такий, що має право на керування ним, яке на момент угону знаходилося в автомобілі, а тому звернутися в МРЕО й зняти автомобіль з обліку не має можливості. - 2 - За таких обставин, позивач з посиланням на ст. 387 ЦК України просив позов задовольнити. У подальшому, у відповідності до ст. 31 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті, позивач шляхом подання письмової заяви змінив підставу позову, а саме посилаючись на ст. 391 ЦК України, просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження його майном шляхом зобов'язання відповідача повернути належний йому на праві приватної власності згадуваний вище транспортний засіб. У судове засідання позивач не з'явився, подав заяву, в якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився без поважних причин, хоча належним чином, відповідно до ст. 74 ч.9 ЦПК України, був повідомлений про час і місце розгляду справи, тому суд розглянув справу без його участі в порядку заочного провадження, на підставі доказів, що є в ній. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, виходить з наступного. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ, модель 21099, колір FE879423-Чорна північ, д.н.з. [NUMBER], виробник ЗАТ "ЗАЗ", який він придбав у кредит у ТОВ "Авто-Технологія" на підставі договору купівлі-продажу № 13/В від 23 січня 2007 року за ціною 39 450 (тридцять дев'ять тисяч чотириста п'ятдесят) грн. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 28.07.2007 року було видане на його ім'я. З висновку ДІМ Великоберезнянського відділення міліції Перечинського РВ (з обслуговування Перечинського та Великоберезнянського районів) УМВС України в Закарпатській області ст. лейтенанта міліції [PERSON] від 30.12.2014 року про результати проведення перевірки по заяві [PERSON] щодо відібрання належного йому автомобіля колишнім зятем [PERSON] вбачається, що під час розгляду матеріалів було неодноразово здійснено телефонні дзвінки на мобільні номера, якими користується громадянин [PERSON] з метою вияснення всіх обставин справи. В ході телефонної розмови [PERSON] повідомив, що він поверне громадянину [PERSON] вищевказаний автомобіль, однак лише після того, як останній поверне йому гроші, які він виплачував за кредит. Приймаючи до уваги, що в матеріалах перевірки відсутні ознаки злочинів, передбачених КК України, та адміністративного правопорушення, вважав би подальший розгляд повідомлення припиненим. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] відібрав належний позивачеві [PERSON] на праві приватної власності зазначений вище автомобіль, користується ним і повертати його відмовляється. Усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні позивачем належним йому на праві приватної власності автомобілем у добровільному порядку відповідач не бажає, посилаючись на те, що позивач не повертає йому гроші, які він виплачував за кредит, як зазначено у висновку ДІМ Великоберезнянського відділення міліції Перечинського РВ (з обслуговування Перечинського та Великоберезнянського районів) УМВС України в Закарпатській області ст. лейтенанта міліції [PERSON] від 30.12.2014 року. Однак, внаслідок таких дій відповідача, позивач не може на власний розсуд користуватися й розпоряджатися своєю власністю на вищевказаний автомобіль. Тобто відповідачем чиняться перешкоди позивачеві у здійсненні його прав власника, які полягають у праві користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Позивачем вживалися заходи щодо врегулювання спору з відповідачем у досудовому порядку, зокрема, шляхом звернення до правоохоронних органів, проте відповідач добровільно вимоги позивача не виконав. - 3 - Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу., зокрема, з позовом про припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення права. Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Главою 29 ЦК України передбачено способи захисту права власності. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, є те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Згідно з керівними роз'ясненнями, що містяться в п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів дає підстави для висновку, що право позивача на користування та розпоряджання власним майном - легковим автомобілем порушено відповідачем і підлягає судовому захисту. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. - 4 - Згідно з положеннями ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 цієї статті, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Суд бере до уваги, що ч.2 ст. 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності. Тому, на думку суду, усунення перешкод у здійсненні права позивача на користування та розпоряджання своїм майном шляхом зобов'язання відповідача повернути позивачеві належний йому на праві приватної власності згадуваний автомобіль відповідає вимогам законності та є необхідним з метою захисту права власності позивача, а відтак уточнені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved