Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, вказуючи, що 10 листопада 2014 року, за результатами проведеного аукціону, ним було укладено договір про відступлення права вимоги підприємства-банкрута КП "Орбіта", що виникло за надані підприємством-банкрутом житлово-комунальні послуги на загальну суму 401 432, 11 грн., в тому числі і заборгованість [PERSON] перед КП "Орбіта" в сумі 3400,86 грн. Оскільки відповідач зареєстрований та проживає в квартирі № 27 багатоквартирного будинку № 9А по вул. Орбіти в с. Вітове Чигиринського району Черкаської області, вказаний багатоквартирний будинок обслуговувався КП "Орбіта" як виконавцем житлово-комунальних послуг, тому, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово- комунальні послуги у розмірі 3400,86 гривень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та прохала їх задовольнити, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов"язані із явкою представника позивача до суду, в розмірі 125,38 грн. Відповідач у судове засідання не з"явився, надавши суду заяви про застосування до даних правовідносин строку позовної давності, не визнаючи при цьому позов, та про розгляд справи за його відсутності. З"ясувавши обставини справи, дослідивши доводи та докази сторін, на які вони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця. Судом встановлено, що КП "Орбіта" фактично надавало житлово-комунальні послуги по обслуговуванню багатоквартирних будинків по вул. Орбіти в с. Вітове Чигиринського району та є споживачем комунальних послуг в розумінні ч.1 ст.1 Закону України ""Про житлово-комунальні послуги. Відповідач зареєстрований і проживає в [INFO], а значить фактично отримував житлово-комунальні послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, теплопостачання, централізованого постачання холодної води і водовідведення та є споживачем комунальних послуг в розумінні ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". З наведеного вбачається, що між позивачем та відповідачами склалися правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які регулюються ЦК України, ЖК України та Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Разом з тим, судом встановлено з пояснень відповідача, що він частково сплачував плату за користування комунальними послугами, що спростовує його посилання на відсутність правовідносин з комунальним підприємством та не визнання ним нарахованих за житлово-комунальні послуги сум. Таке відношення до виконання зобов'язань щодо оплати за надані послуги не в повній мірі узгоджується із нормами ЖК України, зокрема ст.ст. 9,10,66-68 ЖК України, які визначають права та обов'язки сторін щодо оплати комунальних послуг та встановлених і затверджених тарифів. При цьому, суд зазначає, що своєчасна та в повному обсязі оплата комунальних послуг це не право, а обов'язок громадян, які проживають в будинку та\~ користуються послугами відповідних служб. Як встановлено судом і випливає з протоколу № 111640 від 07 листопада 2014 року про проведення аукціону [PERSON] придбав дебіторську заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг по КП "Орбіта" в сумі 402 195, 09 грн. За результатами проведеного аукціону, 10.11.2014 року було укладено Договір про відступлення права вимоги підприємства-банкрута КП "Орбіта" з додатками та складено [PERSON] про передання права вимоги від 10.11.2014 року. Згідно додатку № 1 до вказаного договору до списку дебіторської заборгованості по житлово-комунальних послугах входить в тому числі і заборгованість [PERSON] перед КП "Орбіта" в сумі 3400,86 грн. Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Так, позивачем надано розрахунок \~вартості наданих житлово-комунальних послуг, яка припадає на долю квартири № 27, щодо послуг за спірний період помісячно та по всіх позиціях, і яка за період з січня 2010 року по жовтень(тобто, по вересень включно) 2013 року складає 3400 грн. 86 коп. В наданих позивачем письмових доказах також вказані правові підстави щодо нарахування даної заборгованості [PERSON], зокрема книги особових рахунків квартиронаймачів будинку № 9а по вул. Орбіта в с. Вітове Чигиринського району за 2010-2013 роки. З пояснень сторін та вищевказаних книг особових рахунків встановлено, що нарахування [PERSON] плати за спожиті комунальні послуги проводилося із розмежуванням кількості і вартості наданих послуг, а саме: нараховувалася щомісячна плата за утримання будинку і прибудинкової території, опалення, водопостачання і водовідведення, антену. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно з частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Враховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Відповідний висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 21 січня 2015 року (справа № 6-214цс14), який згідно з ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи положення ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. До пред'явлення вимог про стягнення заборгованості в порядку позовного провадження позивач 29 березня 2016 року звертався до суду із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення заборгованості за теплову енергію з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, що є підставою для переривання перебігу позовної давності, відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України. 11.07.2016 року відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності. Отже, враховуючи фактичні обставини справи, а саме: звернення позивача до суду за захистом порушеного права 29 березня 2016 року в порядку наказного провадження і заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне стягнути заборгованість у межах строку позовної давності. Так, стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості в розмірі 234 гривні за період з квітня 2013 року по жовтень (тобто, по вересень включно) 2013 року. А тому позов підлягає задоволенню частково. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При визначенні розміру судових витрат, а саме судового збору, суд застосовує роз'яснення, викладені у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», з яких вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Тому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача підтверджені у судовому засіданні судові витрати, пов"язані із явкою представника позивача до суду в сумі 8,63 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 37,93 грн.- пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 256-264 ЦК України, ст.ст. 11, 88, 213-215 ЦПК України,

Outcome: partial