Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, який 29 січня 2020 року уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 жовтня 2018 року о 15.30 годині на перехресті вулиці Ломоносова та вулиці Таганрозької в Лівобережному районі міста Маріуполя, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen Caddy, д/н [NUMBER] , виконуючи поворот ліворуч, не дав дороги автомобілю Toyota Landcruiser, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого скоїв зіткнення із ним. Винним у ДТП визнано відповідача [PERSON] , що підтверджується постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 жовтня 2018 року. У результаті ДТП автомобіль марки Toyota Landcruiser, д/н [NUMBER] , який належить позивачу, отримав технічні ушкодження, чим йому спричинено матеріальну шкоду. На час ДТП, цивільно-правова відповідальність [PERSON] , винного у ДТП, була застрахована у ПАТ «Просто-страхування». Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.12.2017 року, страхова сума за шкоду, заподіяну майну складає 100 000 гривен, розмір франшизи становить 1000 гривен. ПАТ «Просто-страхування» самостійно у суб`єкта оціночної діяльності ФОП-СОД « [PERSON] » провело оцінку матеріальних збитків, яких зазнав власник транспортного засобу Toyota Landcruiser, д/н [NUMBER] . За його зверненням ПАТ «Просто-страхування» двома платежами виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 77884,12 гривень, згідно зі звітом № 1100/18 про оцінку збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 13.10.2018 року. Проте, ним були понесені фактичні витрати на відновлювальний ремонт автомобіля, які відповідно до рахунку-фактурі № Ч-00000038 від 05.04.2019 року та Акту № Ч-00000004 від 05.04.2019 року складають 148000 гривень та 1480 гривень комісія АТ КБ ПриватБанку. З урахуванням, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 100000 гривень, позивачу відшкодована сума збитку в розмірі 77884,12 гривень, 1000 гривень франшиза, просить стягнути з ПАТ «Просто-страхування» 21115,88 гривень (залишок ліміту відповідальності страхової компанії). З відповідача [PERSON] , як винуватця ДТП, просить стягнути, франшизу в розмірі 1000 гривен, матеріальну шкоду на відновлювальний ремонт в розмірі 49000 гривень, комісію банку в розмірі 1480 гривень. Також просив стягнути з відповідачів судові витрати понесені на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 10000 гривень, та на сплату судового збору в сумі 801,40 гривень. 21 січня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому зазначено наступне. Між ним (страхувальником) та ПАТ «Просто-страхування» (страховиком) був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АМ/2113563), відповідно саме Страховик повинен, згідно зі ст.22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі- Закон) відшкодувати шкоду позивачу внаслідок ДТП (страхового випадку), що на його думку і було зроблено Страховиком на підставі експертного висновку № 1100/18 від 13.11.2018 року та підтверджується випискою з банківського рахунку позивача. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача складає 89174,91 гривень, висновок зроблений сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності у відповідності до встановлених законодавством норм, є єдиним належним доказом, що підтверджує об`єктивну вартість ремонту та зазначена у висновку сума не виходить за межі страхової суми, встановленої у Договорі. Щодо належності, достовірності та достатності доказів «реальних» витрат на ремонт автомобіля, на які посилається позивач, зазначає наступне. Так, Акт № Ч-00000004 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 05.04.2019 року та рахунок-фактура № Ч-00000038 від 05.04.2019 року не є офіційними документами, оскільки не мають необхідних реквізитів та ніким не засвідчені, тому не є доказами. Крім того, ФОП [PERSON] не є суб`єктом оціночної діяльності (експертом) у визначенні вартості відновлювального ремонту автомобілів, тому акти, кошториси, рахунки та інші припущення щодо ремонту автомобіля, складені не у відповідності до затверджених законодавством методик носять суто суб`єктивний характер. Щодо стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу, зазначав, що їх стягнення тільки з відповідача [PERSON] не відповідає усталеній судовій практиці, принципу розподілу судових витрат у цивільному процесі. Більш того, з боку позивача взагалі не підтверджені понесені витрати на правничу допомогу. Отже, у позивача відсутні будь-які підстави для стягнення з відповідача матеріальної шкоди. 03 лютого 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначено наступне. Так, з урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника наземного транспортного засобу та особи, винної в ДТП, була застрахована в ПАТ «Просто-страхування», тому питання щодо відшкодування шкоди, завданої ДТП, необхідно вирішувати саме зі Страховиком. Крім того, вважає, що витрати (збитки) позивача є недоведеними, а документи на які посилається останній викликають сумніви у правомірності їх складання та юридичній силі, оскільки не відповідають критеріям, встановленим законодавством України щодо обчислення витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Щодо стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу, зазначив, що акт прийому-передачі виконаних робіт (уточнений) складений 09.10.2020 року, тобто датою, яка не настала, в даний акт включені нові послуги, які не були у первісному, сума визначена в акті не відповідає зробленим ним розрахункам, тому на його думку даний акт є необґрунтованим та безпідставним. Просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , відмовити в повному обсязі. 25 лютого2020 року до суду надійшов відзив ПАТ «Просто-страхування» в особі представника адвоката Синюк С.Л., в якому зазначено наступне. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2113563, укладеним з ПАТ «Просто-страхування». Відповідно до Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі- Закон) на ПАТ «Просто-страхування» покладений обов`язок відшкодувати саме оцінену матеріальну шкоду з врахуванням зносу. Розмір матеріального збитку з урахуванням зносу завданого власнику транспортного засобу Toyota Landcruiser, д/н [NUMBER] , відповідно до Звіту № 1100/18 авто-товарознавчого дослідження автомобіля становить 89174,91 гривень ( в тому числі ПДВ 10290,75 гривень). Відповідно до ч.2 ст.36 Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Страховою компанією позивачу було роз`яснено, що доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, може бути здійснена за умови отримання ПАТ «Просто-страхування» документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту з ПДВ, а також пред`явлення замінених деталей транспортного засобу, як цього вимагає Закон. Відповідно до наданих з боку позивача документів вбачається, що ФОП [PERSON] , який визначив суму ремонту автомобіля та провів його без врахування ПДВ, не є платником ПДВ. На підставі положень п.п.34.4 ст.34 та п.п.36.2 ст.36 Закону, ПАТ «Просто-страхування» відповідно до заяви позивача провела виплату страхового відшкодування в розмірі 77 884,16 гривень. Отже, сума відшкодування, виплаченого ПАТ «Просто-страхування» позивачу у розмірі 77884,16 гривень, визначена із урахуванням фізичного зносу пошкодженого автомобіля, та з врахуванням вимог щодо ПДВ, а розмір реальних збитків, необхідних для відновлення пошкодженої речі, потерпілому, становить 148000 гривень, відтак різниця між цими сумами 70115,84 гривень, має бути відшкодована [PERSON] відповідно до правил ст.1194 ЦК України для повного відшкодування завданої ним шкоди. Окрім того, звернув увагу, що поняття страхової суми та ліміту відповідальності страховика не є тотожними. Отже, у позивача відсутні будь-які підстави для стягнення зі страховика матеріальної шкоди. 29 жовтня 2019 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову в порядку п.1 ч.2 ст.152 ЦПК України, яку він уточнив 06.11.2019 року. 05 листопада 2019 року від позивача [PERSON] надійшла заява про перенесення розгляду заяви про забезпечення позову, для долучення уточненої заяви та витягу щодо оцінки майна. 08 листопада 2019 року від позивача [PERSON] надійшла заява про долучення витягу щодо оцінки майна та розгляд заяви про забезпечення позову без його участі. 21 січня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні, та заява про визнання його, неналежним відповідачем по справі. 29 січня 2020 року позивачем надана уточнена позовна заява. 03 лютого 2020 року від представника ПАТ «Просто-страхування» надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. 07 лютого 2020 року від представника позивача адвоката Нолбан С.Л. надійшла заява (клопотання) про виправлення описки в акті виконаних робіт, в частині зазначеної в Акті дати. 24 лютого 2020 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 26 лютого 2020 року від відповідача [PERSON] надійшли пояснення на заперечення представника ПАТ «Просто-страхування». 30 березня та 01 квітня 2020 року від представника позивача адвоката Нолбан С.Л. надійшли заяви (клопотання) про відкладання розгляду справи, в зв`язку з карантином. 29 квітня 2020 року від представника ПАТ «Просто-страхування» надійшло клопотання про розгляд справи буз участі представника. 20 травня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 09 червня 2020 року від позивача [PERSON] надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів щодо діяльності ФОП [PERSON] 17 червня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення. Ухвалою суду від 11.11.2019 року , в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову, було відмовлено. Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року відкрите провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року було закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. Позивач та його представник адвокат Нолбан С.Л., діючий на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, надав пояснення аналогічні наданим письмовим поясненням та запереченням, просив в задоволенні позову щодо стягнення з нього матеріальної шкоди відмовити. Представник відповідача ПАТ «Просто-страхування» Синюк С.Л., який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника, в якій зазначив що ПАТ «Просто страхування» позовні вимоги щодо стягнення з них матеріальної шкоди, не визнає, повністю підтримав надані на адресу суду заперечення. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно з постановою Орджонікдзевського районного суду міста Маріуполя від 29 жовтня 2018 року, 18 жовтня 2018 року о 15.30 годині на перехресті вулиці Ломоносова та вулиці Таганрозької в Лівобережному районі міста Маріуполя, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen Caddy, д/н [NUMBER] , виконуючи поворот ліворуч, не дав дороги автомобілю Toyota Landcruiser, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого скоїв зіткнення із ним. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаною постановою [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладене адміністративне стягнення. Частина 6 ст. 82 ЦПК України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, позивачем доведено, що саме через дії відповідача [PERSON] сталася дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої йому була завдана матеріальна шкода. На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volkswagen Caddy, д/н [NUMBER] , була застрахована у ПАТ «Просто-страхування», згідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2113563 від 03.12.20017 року строком до 03.12.2018 року. Відповідно Полісу страхова сума за шкоду, заподіяну майну складає 100000 гривень, розмір франшизи становить 1000 гривень. Відповідно до вказаного договору (Полісу) страховик забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. За змістом пункту 2.1. статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталась за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та (або) майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з підпунктом 12.1. статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Разом з цим, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі Закон) встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1. статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4., 32.7 статті 32 Закону). Відповідно до ч.2 ст.34 Закону, - протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. П.34.4 Закону передбачено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що обсяг відповідальності відповідача - ПАТ «Просто страхування», як страховика винної у вчиненні ДТП особи, виник за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та є обмеженим лімітом відповідальності, розміром франшизи, зазначеними в полісі, і розраховується з урахуванням зносу деталей, замінених у процесі відновлення транспортного засобу, у зв`язку з чим під час визначення розміру матеріального збитку необхідно враховувати фізичний знос транспортного засобу, пошкодженого його страхувальником під час ДТП, визначений наявним у матеріалах справи звітом № 1100/8 авто-товарознавчого дослідження від 13 листопада 2018 року. 27 жовтня 2018 року був проведений огляд пошкодженого транспортного засобу Toyota Landcruiser, д/н [NUMBER] , в подальшому складений протокол огляду за підписами учасників огляду. Відповідно до Звіту № 1100/18 від 13.11.2018 року авто-товарознавчого дослідження автомобіля Toyota Landcruiser, д/н [NUMBER] , розмір матеріального збитку з урахуванням зносу завданого власнику зазначеного транспортного засобу, становить 89174,91 гривень ( в тому числі ПДВ 10290,75 гривень). При цьому, у звіті міститься акт технічного огляду колісного транспортного засобу, складений суб`єктом оціночної діяльності М.М.Горловим 27.10.2018 року, та підписаний позивачем [PERSON] . Суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] щодо визнання наданих з боку позивача документів, а саме акту виконаних робіт та рахунків про оплату відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу не належним доказом, оскільки на замовлення страховика була проведена оцінка колісного транспортного засобу позивача, визначена вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнту зносу, у ході якої оцінщиком [PERSON] використовувалася Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. (надалі Методика) Відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля був проведений СТО ФОП [PERSON] з урахуванням саме зазначеною у звіті найменуванням запчастин та ремонтної калькуляції. Окрім того, під час розгляду справи [PERSON] не надав суду не яких доказів на підтвердження своїх заперечень в цій частині. При таких обставинах, доводи відповідача є хибними та такими що не відповідають дійсності, оскільки повністю спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, які відповідно до вимог ст.77, 78 ЦПК України є належними та допустимими. Згідно страхового акту ПАТ «Просто-страхування» від 06.12.2018 року за № 132072, подія (ДТП), яка сталася 13.10.2018 року за участю забезпеченого транспортного засобу Volkswagen Caddy, д/н [NUMBER] , визнана страховим випадком та сума страхового відшкодування визначена в розмірі 70339,92 гривень. 16 січня 2020 року за додатковим страховим актом № 132072/1 була визначена доплата суми страхового відшкодування в розмірі 7544,24 гривень. Як вбачається із виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 07.05.2019 року, ПАТ «Просто-страхування» перерахувало [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 70339,92 гривень, та згідно квитанції № 2924852706 від 20 січня 2020 року суму в розмірі 7544, 20 гривень. Отже, ПАТ «Просто-страхування» виплатило [PERSON] суму страхового відшкодування в загальному розмірі 77884,12 гривень, що позивач не заперечував у судовому засіданні. Відповідно до абзацу другому пункту 36.2 ст.36 Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. З огляду на положення пункту 36.2 статті 36 Закону, сума ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням податку на додану вартість має бути виплачена страховою компанією чи стягнута судом після надання документів про фактичне понесення таких витрат. Судам у таких випадках необхідно з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ. На підтвердження здійснення ремонту пошкодженого у ДТП автомобіля Toyota Landcruiser, д/н [NUMBER] за власний рахунок позивач [PERSON] надав Акт № Ч-00000004 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 05.04.2019 року та рахунок-фактура № Ч-00000038 від 05.04.2019 року, підписані між ним та ФОП [PERSON] , квитанції КБ «ПриватБанка» від 02.10.2019 року, згідно з якими [PERSON] сплатив на користь ФОП [PERSON] загальну суму 148000 гривень за ремонт автомобіля. При цьому сума ремонту автомобіля, в тому числі вартість запасних частин, необхідних при проведенні ремонтних робіт, були розраховані ремонтною організацією без врахування ПДВ, оскільки ФОП [PERSON] не є платником ПДВ, що вбачається з наданих суду документів та не спростовується сторонами. З огляду на викладені норми закону, ПАТ «Просто-страхування», як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу відшкодовує особа, яка завдала збитки, на підставі ст.1194 ЦК України (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі № 910/3650/16 та у справі № 910/32969/15). За таких обставин, оскільки ПАТ «Просто-страхування» виплатив позивачу [PERSON] суму страхового відшкодування з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством в розмірі 77884,6 гривень, таким чином, виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов Договору (поліс АМ/2113563 від 04.12.2017 року), тому підстави для стягнення зі страховика суми в розмірі 21115,88 гривень (залишок ліміту відповідальності, як зазначає позивач), відсутні. Щодо вимог позивача про відшкодування шкоди з відповідача [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України передбачає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до вимог ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець. З урахуванням, виплаченою ПАТ «Просто страхування» суми відшкодування у розмірі 77884,16 гривень та розміру реальних збитків, необхідних для відновлення пошкодженої речі, позивачу [PERSON] , які становлять 148000 гривень, різницю між цими сумами у розмірі 70115,84 гривень, має бути відшкодована відповідачем [PERSON] для повного відшкодування завданої останнім шкоди, оскільки позивач просить стягнути із відповідача, як винуватця ДТП, суму в розмірі 49000 гривень, суд задовольняє позовні вимоги в цій частині. Крім того, суд враховує, що відповідно до статі 12 Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якої відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту. Оскільки як встановлено судом, власник пошкодженого, внаслідок ДТП транспортного засобу, має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди, то розмір франшизи в сумі 1000 грн. також підлягає стягненню на користь позивача з відповідача [PERSON] . З огляду на наведе, суд дійшов висновку про відмову у стягнення з ПАТ «Просто страхування» на користь позивача залишок ліміту відповідальності страхової компанії в розмірі 21115,88 гривень, та стягнення з відповідача [PERSON] , як винуватця ДТП суму франшизи в розмірі 1000 гривен, матеріальної шкоди на відновлювальний ремонт в розмірі 49000 гривень. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 3 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно ч.4 цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що повноваження адвоката підтверджено договором від 09.10.2019 року, квитанцією від 09.10.2019 року про сплату з боку [PERSON] 10000 гривень, в якості оплати за договором про надання правової допомоги за позовом та акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) з детальним описом робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У зв`язку з викладеним, вимоги про стягнення витрат на оплату правничої допомоги підлягають задоволенню та стягненню із відповідача [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 662,35 ((801,40х60000): 72595,88) гривень. При цьому, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача [PERSON] комісії банку в розмірі 1480,00 гривень, оскільки це не є судовими витратами в розумінні ст.133 ЦПК України.

Outcome: partial