Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (далі - АТ КБ "ПРИВАТБАНК") звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачка звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 13 червня 2015 року. Відповідачка своїм підписом у заяві підтвердила, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування у АТ КБ "ПРИВАТБАНК", які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 6000 грн. Відповідачка порушила зобов`язання за кредитним договором станом на 31 серпня 2015 року має заборгованість в сумі 388,04 з яких: 373,69 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 14,35 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості за кредитним договором та сплачений судовий збір в сумі 2102 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву у якій просила справу розглядати без її участі та просила застосувати строк позовної даності, порушений позивачем. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов наступного. 13 червня 2015 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з одного боку, та [PERSON] з другого боку, був укладений кредитний договір, що складається з заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват-Банку (а.с. 9). За змістом цієї заяви, відповідачка погодилася на те, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг а також тарифами складають укладений між сторонами Договір про надання банківських послуг. До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна 55 днів пільгового періоду", "Універсальна CONTRACT", "Універсальна COLD", а також Умови та правила надання банківських. (а.с.10, 11-52). З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 31 серпня 2015 року відповідачка має заборгованість в сумі 388,04 грн., з яких: 373,69 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14,35 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Погашення заборгованості у період з 13.06.2015 року по 31.08.2015 року відповідачкою не здійснювалося. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідачки. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. У своїй заяві відповідачка заявила про застосування позовної давності. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли 13 червня 2015 року, платежі на погашення боргу відповідачкою не внесено, з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду лише 14.12.2020 року та просить стягнути заборгованість з відповідачки станом на 31.08.2015 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Суд не приймає до уваги п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських, оскільки зміна строку позовної давності погоджується між кредитором і позичальником та укладається в письмовій формі, яка підписується сторонами договору. Умови відповідачкою не підписані, а отже, суд приходить до висновку, що сторони не погодили зміну строку позовної давності відповідно до ст. 259 ЦК України строком на 50 років у відповідності до вимог закону. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, строк позовної давності починає відлік з 01.09.2015 року і відповідно закінчується 01.09.2018 року. Позивач з вимогами про стягнення боргу звернувся до суду більше ніж через два роки після спливу позовної давності. Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Відповідачка у своїй заяві порушила питання про застосування строків позовної давності у даному, при цьому позивач не надав доказів про причини пропуску строку звернення до суду і не клопотав про поновлення такого строку. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність застосування у справі строків позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в зв`язку з пропуском ним строків позовної давності звернення до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, сплачений судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed