Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі. [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Олешня Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Шевченка, буд. 25, в порядку набувальної давності. В обґрунтування позову зазначив, що договір купівлі-продажу на вказаний будинок між ним та [PERSON], від імені [PERSON] не був посвідчений та зареєстрований належним чином. В той же час, оскільки він відкрито, добросовісно і безперервно володіє більше ніж 10 років житловим будинком за адресою: с. Олешня Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Шевченка, буд. 25, вважає, що має право на набуття права власності на нього, в порядку набувальної давності. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, з підстав вказаних в ньому. Представник Олешнянської сільської ради Ріпкинського району в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, в поданій заяві просила розглядати справу у її відсутність. В той же час, оскільки визнання позову відповідачем викладається в такій заяві по суті справи, як відзив на позовну заяву, що випливає зі ст.ст. 174, 178 ЦК України, а в даному випадку [PERSON] та Олешнянська сільська рада Ріпкинського району Чернігівської області виклали визнання позову в заявах з процесуальних питань, тому судом не вирішується питання про прийняття визнання позову відповідачами. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що: - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Олешня Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Шевченка, буд. 25 належить на праві власності, яке зареєстроване в КП "Чернігівське МБТІ", [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка сталась 19 січня 1995 року, яке видане 30.07.1996 року державним нотаріусом Ріпкинської районної державної нотаріальної контори, що доводиться копією відповідного свідоцтва та Інформаційної довідкою КП "Чернігівське МБТІ" від 05.07.2017 р.; - [PERSON], від імені [PERSON], продаж житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Олешня Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Шевченка, буд. 25 [PERSON] оформив розпискою від 5 вересня 2001 р. та письмовим (нотаріально не посвідченим) договором від 7 березня 2002 р.; - [PERSON] з 26 квітня 2004 р. зареєстрований за адресою: [INFO]; - на ім'я [PERSON] Олешнянською сільською радою Ріпкинського району Чернігівської області видано Державний акт на право на земельну ділянку (Серія ЯБ № 622154), розміром 0,2123 га, яка розташована за адресою: с. Олешня Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Шевченка, буд. 25, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7424486300:04:001:0004. Мотивована оцінка аргументів сторін, встановлення порушень прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, норми права, які застосовує (не застосовує) суд, та мотиви їх застосування (не застосування). За приписами ст.ст. 224, 225 ЦК УРСР, положення яких діяли на момент виникнення правовідносин, належним документом переходу жилого будинку з власності продавця у власність покупця є договір купівлі-продажу жилого будинку, який повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За таких обставин, договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Олешня Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Шевченка, буд. 25 оформлений між [PERSON], від імені [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], з іншої сторони розпискою від 5 вересня 2001 р. та письмовим (нотаріально не посвідченим) договором від 7 березня 2002 р. є не укладеним і не породжує для сторін правових наслідків. У ЦК України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Особу, яка заволоділа майном, слід вважати добросовісною, якщо на момент заволодіння майном вона мала всі підстави вважати, що законний власник у майна відсутній, або якщо власник у майна є, то він втратив інтерес до цього майна. Добросовісність володільця такого майна у даному випадку обумовлена відсутністю або власника взагалі, або будь-яких претензій з боку попереднього його володільця. По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: - майно може бути обєктом набувальної давності; - добросовісність володіння; - відкритість володіння; - давність володіння та його безперервність; - відсутність інших осіб, які претендують на це майно; - відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК України для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна п'ять років. Слід зауважити, що, в розумінні пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якщо строк давністного володіння почався раніше 1 січня 2001 р., то в строк, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 1 січня 2001 р.. Положеннями ст. 5 ЦПК України, ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п. 45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії» (N 2), згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Враховуючи те, що по справі підтверджено, що [PERSON] без належних правових підстав володіє житловим будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Олешня Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Шевченка, буд. 25, але таке заволодіння, на думку суду, є добросовісним, так як таке заволодіння відбулось не шляхом викрадення чи шахрайства, а лише без укладення з [PERSON] договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями в належній формі, зважаючи на те, що [PERSON] належними та допустимими доказами довів, що він продовжує відкрито, тобто очевидно для всіх та безперервно користуватись цим будинком з 26 квітня 2004 р. і по даний час та відноситись до вказаного обєкта, як до свого, оформив під вказаним будинком землю на себе, зважаючи на те, що [PERSON] жодним чином не претендує на вказаний будинок про, що свідчить визнання нею позову в заяві про розгляд справи у її відсутність, виходячи з загального принципу цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований, суд вважає за необхідне захистити права [PERSON] в спосіб, який відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, а саме шляхом визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Олешня Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Шевченка, буд. 25, в порядку набувальної давності, задовольнивши позовні вимоги саме до відповідача [PERSON]. В той же час, оскільки відповідно до роз'яснень, викладених в п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник, а у разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, а в даному випадку попередній власник будинку [PERSON] відома [PERSON], то в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Олешнянської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved