Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з зазначеною позовною заявою 19.06.2013 року, в обґрунтування якої вказував, що 02.10.2007 року між Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та відповідачем [PERSON], був укладений кредитний договір № 0308/1007/98-434 , згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 40 000, 00 дол. США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 40000,00 доларів США. В свою чергу, відповідач, неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 01.04.2013 року, має прострочену заборгованість в розмірі 674 660, 43 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом - 35 658,00 доларів США, що за курсом НБУ складає - 285 014, 39 грн.; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 19 125, 86 доларів США, що за курсом НБУ складає 152 872,99 грн.; - пені - 29 622,55 доларів США, що за курсом НБУ складає - 236 773,05 грн. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором, 22.10.2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» та відповідач [PERSON], уклали Іпотечний договір № 0308/1007/98-434-Z-1, відповідно до якого відповідач передала Банку в іпотеку наступне майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки має загальну площу 97,5 кв.м., житлову площу 29,9 кв.м., що належить відповідачу на праві власності. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 252 500,00 гривень, що за курсом НБУ на день укладення Іпотечного договору становило 50 000,00 доларів США. 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу № 15, відповідно до п.2.1, 2.2. якого банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються переданими Фактору. Разом із тим, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 02.10.2007 року № 0308/1007/98-434 позичальником згідно якого є [PERSON] Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмового повідомлення про усунення порушень, чим порушується право позивача, тому представник позивача просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0308/1007/98-434 від 02.10.2007 року станом на 01.04.2013 року в розмірі 674 660,43 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки (на підставі договору іпотеки № 0308/1007/98-434-Z-1 від 02.10.2007 року): житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (житловий будинок загальною площею 97,5 кв.м, житловою площею 29,9 кв.м), що належить на праві власності [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів згідно із законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна та стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 3 441,00 грн. Представник позивача Курдюмов М.М., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволені. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, не заперечував факт того, що дійсно між відповідачем [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 40 000, 00 доларів США, однак заперечував проти звернення стягнення на предмет іпотеки зазначаючи, що відповідач [PERSON] не володіє іншим майном, крім домоволодіння яке є предметом іпотеки, а тому на зазначене домоволодіння не може бути звернуто стягнення. Також вважає, що позивач не набув права вимоги за іпотечним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого згідно статуту є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (а.с. 23), та відповідачем - [PERSON] був укладений кредитний договір № 0308/1007/98-434, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 40 000, 00 дол. США з розрахунку 11,99 % річних за користування кредитом на строк до 01 жовтня 2017 року включно (а.с. 7-11). Згідно умов договору позичальник зобов'язаний повертати суми заборгованості з 01 по 10 число кожного місяця за попередній місяць, в розмірі відповідно до додатку № 1 до кредитного договору (а.с. 12-13). Відповідно до п.3.4. кредитного договору проценти за користування кредитом повинні сплачуватися позичальником щомісячно, в період з 01 по 10 число кожного місяця, за попередній місяць. Проценти нараховані за останній календарний місяць фактичного користування кредитом, сплачуються позичальником одночасно з погашенням кредиту. Згідно п. 5.1 кредитного договору у випадку ненадходження на рахунок банку суми кредиту та/або процентів за користування ним, в строки, визначені у п.п. 1.3., та/або 3.1, та/або 3.4, та/або 3.5, та/або 3.5, та/або 7.1, та/або 7.2 цього договору, позичальник незалежно від наявності його вини у невиконанні чи неналежному виконанні зобов'язань за цим договором, сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором, 22.10.2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» та відповідач [PERSON], уклали Іпотечний договір № 0308/1007/98-434-Z-1, відповідно до якого відповідач передала Банку в іпотеку наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки має загальну площу 97,5 кв.м., житлову площу 29,9 кв.м., що належить відповідачу на праві власності. Відповідно до п. 5 іпотечного договору за згодою сторін предмет іпотеки оцінено в 252 500,00 гривень, що за курсом НБУ на день укладення Іпотечного договору становило 50 000,00 доларів США (а.с. 15-16). 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу № 15, відповідно до п.2.1, 2.2. якого банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються переданими Фактору (а.с. 23-29). Разом із тим, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів (а.с. 30-34). Статтею 1077 ЦК України дано визначення поняттю договору факторинту, згідно якого за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 02.10.2007 року № 0308/1007/98-434, позичальником згідно якого є [PERSON] (а.с. 35). Крім того 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами , згідно умов якого сторони домовилися, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу №15 від 28.11.2012 року, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором (а.с. 133). В подальшому 28.11.2014 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, в якому сторони домовилися про передачу прав за іпотечними договорами , згідно умов якого сторони домовилися, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28.11.2012 року, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором (а.с. 133). Отже, внаслідок укладення вказаних договорів ТОВ «Кредитні ініціативи» набув право вимоги за іпотечним договором № 0308/1007/98-434-Z-1 від 02.10.2007 року, іпотекодавцем згідно якого є [PERSON] (а.с. 37). Відповідач, неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 01.04.2013 року, має прострочену заборгованість в розмірі 674 660, 43 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом - 35 658,00 доларів США, що за курсом НБУ складає - 285 014, 39 грн.; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 19 125, 86 доларів США, що за курсом НБУ складає 152 872,99 грн.; - пені - 29 622,55 доларів США, що за курсом НБУ складає - 236 773,05 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 19-20). Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, однак, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за кредитним договором згідно якого курс гривні до долара США, станом на 01.04.2013 року за курсом НБУ становить, 1 долар США 7,9930 грн. (а. с. 93-94), однак, суд вважає за можливе також визнати цей факт загальновідомим та, відповідно, таким, що не підлягає доказуванню згідно ч. 2 ст. 61 ЦК України, оскільки щоденно курс НБУ транслюється по телебаченню та доступний в мережі «Інтернет» на офіційному сайті Національного банку України. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Крім того, відповідно до ст. 549 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, він повинен передати кредиторові неустойку (штраф, пеню), під якою розуміється грошова сума або інше майно. Статтею 546 ЦК України визначені види забезпечення виконання зобов'язання, серед яких: неустойка, порука, гарантія, застава, притримання та завдаток. До окремого виду застави закон відносить іпотеку тобто заставу нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, 10.06.2013 року позивачем на адресу [PERSON] направлялося письмове повідомлення про усунення порушень, яка підлягала виконанню, з попередженням про намір звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання нею кредитних зобов'язань (а.с. 21), однак до теперішнього часу [PERSON] покладені на неї зобов'язання згідно кредитного та іпотечного договорів не виконала, заборгованість за кредитом продовжує зростати, чим порушуються права позивача. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві, що також встановлюється ст. 20 ЦК України та ст.ст.3,4 ЦПК України. Пунктом 10.3 Іпотечного договору сторони передбачили, що у разі невиконання позичальником умов основного зобов'язання та/або іпотекодавцем умов цього договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі, включаючи суму кредиту та будь-яке збільшення цієї суми відповідно до умов основного зобов'язання, процентів за користування кредитом, пеню та інші платежі і санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також всі витрати, пов'язанні із зверненням стягнення на предмет іпотеки… Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно з ч.1 ст.7 цього ж Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Право Іпотекодержателя на звернення стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, закріплене Іпотечним договором. Згідно з ч.3 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року №5, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Визначаючи спосіб реалізації предмета іпотеки, суд виходить з наступного. До способів реалізації предмета іпотеки за рішенням суду віднесено такі, як: шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві (ст.39 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто нормами чинного законодавства сторонам договору надано право самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Аналогічної думки притримується і Верховний Суд України у своїй постанові від 6 березня 2013 р. справа № 6-10цс13. Вищенаведене дає підстави для висновку про те, що обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, такого як проведення прилюдних торгів згідно із законом України «Про виконавче провадження», не суперечить вимогам чинного законодавства України. Початкову ціну предмету іпотеки - домоволодіння, яке складається з: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (житловий будинок загальною площею 97,5 кв.м, житловою площею 29,9 кв.м), що належить на праві власності [PERSON], встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем [PERSON] допущено порушення умов кредитного договору № 0308/1007/98-434 від 02.10.2007 року, в результаті чого станом на 01.04.2013 року виникла кредитна заборгованість у загальній сумі 674 660,43 грн. яка до теперішнього часу відповідачем не погашена, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0308/1007/98-434 від 02.10.2007 року необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (житловий будинок загальною площею 97,5 кв.м, житловою площею 29,9 кв.м), що належить на праві власності [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів згідно із законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна. Що стосується виконання рішення суду в частині звернення стягнення на спірний предмет іпотеки, суд не вбачає перешкод для цього, виходячи з наступного. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року. Статтею 1 даного Закону визначено, що протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Тобто, як вбачається, законодавець імперативно встановив, що застосування мораторію на примусове стягнення нерухомого житлового майна, що є предметом іпотеки, можливе лише при дотриманні усіх без винятку перелічених вище умов. Судом достовірно встановлено, що згідно умов кредитного договору № 0308/1007/98-434 від 02.10.2007 року позивач надав відповідачу споживчий кредит (на споживчі потреби) в іноземній валюті (а.с.10,11). На забезпечення виконання кредитних зобов'язань відповідач передав у іпотеку банку домоволодіння, до складу якого входить житловий будинок за адресою: [ADDRESS], загальною площею 97,5 кв.м., тобто загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 250 кв. м., що відповідає умовам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з цим, суду не надані відомості, що спірне домоволодіння використовується відповідачем [PERSON] як місце постійного проживання. З відомостей наданих відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції про об'єкти нерухомого майна вбачається, що у власності [PERSON] є інше нерухоме майно, а саме житловий будинок з по господарчими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 121-122), на яке хоча і звернуто стягнення відповідно до рішення суду, що вбачається з доданих представником відповідача копій судових рішень (а.с. 125-131), однак згідно з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 29288865 від 11.111.2014 року рішення суду не виконано, право власності на зазначене домоволодіння до цих пір зареєстровано за відповідачем (а.с. 123-124). Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Дана обставина спростовує можливість застосування до правовідносин, які виникли між сторонами, дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, у зв'язку з чим, перешкоди для виконання рішення суду в частині звернення стягнення на спірний предмет іпотеки відсутні. Згідно вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім та підтверджені витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 441,00 грн. (а.с. 6). На підставі викладеного і

Outcome: approved