Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач 12 березня 2018 року звернулася до суду з цим позовом, в якому просила позбавити батьківських прав її дочку [PERSON] по відношенню до її сина [PERSON], [INFO], від виховання якого вона самоусунулась. Дитина проживає біля позивачки, перебуває на її повному утриманні. Мати дитини не цікавиться її життям, не приділяє належної материнської турботи (а.с.2-4). Судом в порядку підготовки справи до розгляду перевірено місце реєстрації відповідача [PERSON], яким виявилось м.Жмеринка, [ADDRESS] (а.с.25). Ухвалою суду від 23 березня 2018 року прийнята позовна заява до розгляду та відкрите провадження у справі (а.с.26). Ухвалами суду від 25 квітня 2018 року відмовлено у клопотанні третьої особи щодо її заміни та зобов'язано орган опіки і піклування Жмеринської міської ради розглянути питання та надати висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.36-37). Ухвалою суду від 24 липня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Жмеринської районної державної адміністрації та зобов'язано розглянути питання та надати висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.48). Висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав надійшов до суду 9 жовтня 2018 року (а.с.51). Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року закрите підготовче провадження і призначена справа до судового розгляду на 15 січня 2019 року з викликом відповідача в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України (а.с.68). Ухвалою суду від 15 січня 2019 року вирішено провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача (а.с.74). У судовому засіданні представник позивача, який взяв вступне слово за клопотанням позивача, підтримує позов і пояснює, що син відповідачки з малку живе з бабусею - позивачкою по справі в с.Малі Коростівці Жмеринського району. Ходить до школи, забезпечує його всім необхідним позивачка. Мати дитини останній раз навідувалась до нього на день народження у [INFO], дала йому 500 грн. З того часу зв'язку з відповідачкою немає. В цьому році вона не приїздила на день народження сина та не телефонувала йому. Просить позбавити відповідачку батьківських прав по відношенню до сина [PERSON]. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки висновком від 4 жовтня 2018 році позбавлення батьківських прав відповідача недоцільно. Пояснює, що на засідання комісії відповідач не з'явилась, її мобільний телефон не відповідав. Представник Жмеринського відділку поліції, який приймав участь у засіданні комісії, пояснив, що він розмовляв з відповідачкою по телефону, яка проти позбавлення її батьківських прав, і яка пообіцяла на протязі місяця приїхати у м.Жмеринку для вирішення питань щодо виховання сина. Пройшло вже три з половиною місяці, відповідачка так і не приїхала. Висновок комісії про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав ґрунтувався фактично на заяві цього представника Жмеринського ВП. Відповідач ні в підготовчі, ні в судове засідання не з'явилась. Суд надсилав їй повістки по зареєстрованому місцю проживання, які поверталися до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання", а також по місцю фактичного проживання, яке було встановлене працівниками Жмеринського ВП, які також поверталися до суду з такою ж відміткою. У судове засідання відповідач була викликана повісткою, а також в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом розміщення на офіційному веб-сайті "Судова влада України" оголошення про її виклик. Отже, відповідач вважається повідомленою належним чином про день, час та місце судового засідання, однак не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Суд у відповідності із статтями 223, 280 ЦПК України виніс ухвалу про заочний розгляд справи. У судовому засіданні установлені такі обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Згідно з ксерокопією свідоцтва про народження, відповідачка [PERSON] народилася [INFO] у м.Жмеринка, матір'ю її є позивачка [PERSON] (а.с.7). Згідно з ксерокопією свідоцтва про народження, [PERSON] на- родився [INFO], матір'ю його є відповідачка [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ксерокопії довідки № 52 Коростівецької сільської ради Жмеринського району від 29 січня 2018 року позивачка проживає у [INFO], до складу її сім'ї входять, зокрема, онук [PERSON], [INFO] (а.с.9). З ксерокопії психологічно-педагогічної характеристики учня 3-го класу Коростівецької ЗОШ І-ІІ ступенів Іщука Владислава видно, що він навчається у школі з першого класу, має хороший фізичний та розумовий розвиток, достатній рівень навчальних досягнень. Вихованням дитини займаються дідусь з бабусею (позивачкою по справі) (а.с.10-11). Начальник Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради своїм листом № 530 від 2 березня 2018 року повідомляє, що [PERSON] Начальник Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради своїм листом № 530 від 2 березня 2018 року повідомляє, що [PERSON] перебуває на обліку як одержувач державної допомоги одиноким матерям з 1 лютого 2009 року, допомога виплачена по 30 червня 2017 року (а.с.12). З ксерокопії листа т.в.о. начальника Жмеринського ВП № 1372/212/01-17 від 21 грудня 2017 року видно, що встановлене місце перебування відповідачки : [ADDRESS] (а.с.13). Згідно з ксерокопією довідки завідуючої фельдшерсько-акушерським пунктом с.Коростівці № 2154 від 13 лютого 2018 року, позивачка [PERSON] здійснює догляд за своїм онуком [PERSON], відвідує щорічні лікарські профогляди, щеплення та медичні призначення. Мати дитини [PERSON] не цікавиться станом здоров'я своєї дитини (а.с.14). Відповідно до ксерокопії постанови від 8 червня 2012 року Староміського районного суду м.Вінниці [PERSON] звільнена від кримінальної відповідальності за частиною другою статті 302 КК України (створення або утримання місць розпусти, а також звідництво для розпусти, вчинені з метою наживи або особою, раніше судимою за цей злочин, або вчинені організованою групою) згідно з Законом України "Про амністію у 2011 році" як мати неповнолітньої дитини (а.с.15). Оцінивши вищевказані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд, відповідно до вимог статей 77, 78, 79, 80 ЦПК України, вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, отримані в порядку встановленому законом, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а в своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Водночас суд не приймає до уваги висновок органу опіки і піклування Жмеринської районної державної адміністрації від 4 жовтня 2018 року про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідачки з огляду на таке. У цьому висновку комісія констатує про винну поведінку відповідачки по відношенню до свого сина. Зокрема, "відповідно і будь-якої інформації, що свідчила б про стан виконання гр.[PERSON] батьківських обов'язків відносно сина [PERSON] за місцем фактичного проживання, службі у справах дітей Жмеринської райдержадміністрації не надано". "Під час проведення бесіди (з дитиною) з'ясовано, що він проживає з бабусею та дідусем, з ними ж готує домашні завдання. Маму бачить рідко, пам'ятає, що вона один раз приїжджала. Запитання щодо матері викликали у [PERSON] смуток, сльози, занепокоєння, а іноді мовчання у відповідь". "Питання доцільності позбавлення батьківських прав гр.[PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Жмеринської райдержадміністрації 03.10.2018 року. На даному засіданні була присутня бабуся [PERSON], яка є позивачем по даній справі. Члени комісії намагались поспілкуватись з матір'ю [PERSON] засобами телефонного зв'язку (за номером мобільного телефону, наданим [PERSON].), проте відбувалось переадресація дзвінків на автовідповідач. Під час розгляду вищезазначеного питання працівником Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, присутнім на засіданні, було зазначено, що під час розгляду звернення гр.[PERSON] щодо встановлення місця проживання доньки [PERSON], інспектор карного розшуку спілкувався місяць тому з [PERSON], яка повідомила, що в даний час проживає в Київській області, винаймаючи житло, працює та приїде з приводу вирішення порушеного питання, коли матиме змогу" (а.с.52-53). Отже, констатуючи недотримання відповідачкою своїх батьківських обов'язків, орган опіки і піклування водночас виносить, на думку суду, зовсім нелогічне, неправильне та неправомірне рішення про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. При цьому посилаючись лише на пояснення невідомої особи - працівника Жмеринського ВП - про наміри відповідачки приїхати "з приводу вирішення порушеного питання, коли матиме змогу". До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми глави 13 розділу ІІІ Сімейного кодексу України щодо особистих немайнових прав і обов'язків батьків та дітей. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з нормами статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частини першої та четвертої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. На підставі наданих доказів суд дійшов висновку, що відповідачка протягом тривалого часу ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку і не піклується про фізичний і духовний розвиток сина [PERSON], його навчання, підготовку до самостійного життя, оскільки не спілкується з сином, не виявляє турботи та інтересу до його життя, внутрішнього світу, не розуміє його потреб, не надає підтримки, в тому числі матеріальної. Таку поведінку матері суд розцінює як винну поведінку та свідоме нехтування своїми обов`язками по відношенню до дитини, байдужість до її долі. Такі обставини є підставою для позбавлення батьківських прав відповідачки відносно сина [PERSON], [INFO]. При ухваленні рішення суд керується також "Декларацією прав дитини", яка прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року та ратифікованаУкраїною 27 лютого 1991 року, у шостому Принципі якої зазначено, що Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Суд також керується статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, яка ратифікована Україною 3 серпня 2006 року, і вважає, що перед прийняттям рішення суд остаточно визначився, що має достатньо інформації для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав в найвищих інтересах дитини. Задовольняючи позов, суд вважає, що позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісну матір, виходячи з характеру такого засобу, слід застосувати до відповідачки по відношенню до її неповнолітнього сина, оскільки це викликано необхідністю. Окрім того, в силу статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача 704,80 грн судового збору, понесені позивачкою за звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved