Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про визначення порядку користування та визнання права власності земельними ділянками, а саме просять: виділити в користування [PERSON] земельну ділянку площею 0,016 га та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,016 га по [ADDRESS] в м. Києві; виділити в користування [PERSON] земельну ділянку площею 0,014 га та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,014 га по [ADDRESS] в м. Києві та залишити у власності та користуванні [PERSON] земельну ділянку площею 0,070 га. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києві від 04 лютого 2015 року заявлені вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Головне управління Держземагенства у м. Києві про виділ у користування та визнання права власності на земельні ділянки на підставі поданої позивачем [PERSON] заяви залишено без розгляду, а [PERSON] залучено до участі у справі у якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 171-174). 04 лютого 2015 р. в судовому засіданні позивачем [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Київ, [ADDRESS] та виділити в натурі земельну ділянку згідно експертизи за І варіантом поділу, що складає 178 кв.м., і виділити її в користування та зобов'язати реєстраційну службу зареєструвати за нею дану земельну ділянку (а.с. 165, 166). Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 лютого 2008 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок під літерою "Г" (квартира № 2), загальною площею 167,3 кв.м., вольєр під літерою "В", загальною площею 8,9 кв.м., що становить 37/100 домоволодіння, з урахуванням, належної їй частки в літері "А", яке розташоване за адресою: м. Київ, [ADDRESS] у Дніпровському районі м. Києва. Відповідно до вказаного рішення за нею визнано право власності на житловий будинок під літерою "Г": квартиру № 3 загальною площею 160,4 кв.м., що становить 32/100 домоволодіння та квартиру № 4, загальною площею 160,3 кв.м., що становить 31/100 домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м. Київ, [ADDRESS] у Дніпровському районі м. Києва. Відповідно до затвердженої судом 31.05.2011 року мирової угоди сторони є співвласниками приватного домоволодіння по [ADDRESS] у м. Києві в наступних долях: [PERSON] належить 37/100 домоволодіння, [PERSON] належить 32/100 домоволодіння та [PERSON] належить 31/100 домоволодіння. У зв"язку з цим стала необхідність визначитися з розподілом земельної ділянки між власниками домоволодіння. В судовому засіданні позивач позов з уточненими вимогами та просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Київ, [ADDRESS] і виділити в натурі земельну ділянку згідно з першим варіантом за висновком судової експертизи. Відповідач в судовому засіданні позов з уточненими вимогами визнала. Представник третьої особи Головного управління Держземагенства у м. Києві в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала та пояснила, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Цим законом встановлено, що з 01.01.2013 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, тобто офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, в тому числі і на земельні ділянки, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснюється відповідними структурними підрозділами територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав. Тобто, внесення відомостей до бази Державного земельного кадастру щодо власника земельної ділянки здійснюється на підставі інформації наданої у порядку електронної інформаційної взаємодії відповідними органами Міністерства юстиції України, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Оскільки, реєстрація прав та їх припинення здійснюється територіальними органами Реєстраційної служби України, то територіальні органи Держземагенства на основі даних отриманих від Реєстраційної служби в порядку інформаційної взаємодії вносять відомості до Державного земельного кадастру про перехід права на земельну ділянку та інформації про власників. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Треті особи [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, суду подали заяви з проханням розглянути справу без їх участі (а.с. 168-170). Представник третьої особи Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, суду надала заяву з проханням розглянути справу у відсутності їхнього представника та просить прийняти рішення, згідно чинного законодавства (а.с. 90, 91). Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи Головного управління Держземагенства у м. Києві Шевчук О.П., дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 лютого 2008 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок під літерою "Г" (квартира № 2), загальною площею 167,3 кв.м., вольєр під літерою "В", загальною площею 8,9 кв.м., що становить 37/100 домоволодіння, з урахуванням, належної їй частки в літері "А", яке розташоване за адресою: м. Київ, [ADDRESS] у Дніпровському районі м. Києва. За [PERSON] відповідно до рішення суду визнано право власності у вказаному житловому будинку під літерою "Г" на квартиру № 3 загальною площею 160,4 кв.м., що становить 32/100 домоволодіння, та квартиру № 4, загальною площею 160,3 кв.м., що становить 31/100 домоволодіння (а.с. 6, 6 зв.). Згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого Київським міським управлінням земельних ресурсів та зареєстрованого 04 вересня 2000 року в реєстрі за № 66-2-02555, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою:м. Київ, [ADDRESS] у Дніпровському районі м. Києва (а.с.12). Згідно реєстраційного посвідчення № 014716 від 15 серпня 2008 року, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 63/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] у м. Києві зареєстровано за [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 8). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2011 року була визнана мирова угода, за якою [PERSON] визнає за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Частка даної квартири в домоволодінні становить 31/100. Сторони домовилися, що договірна ціна вказаної квартири становить 225 000 доларів США, з яких [PERSON] отримала 210 000 доларів США. Частину вартості квартири (15000 доларів США) сторони домовилися стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] з розстрочкою (а.с. 20). Право власності на 31/100 домоволодіння по [ADDRESS] в м. Києві належить [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення № 35155440 від 15 листопада 2011 року Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права приватної власності на об'єкти нерухомого майна, згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 31.05.2011 року (а.с. 7). Отже, сторони та третя особа [PERSON] є співвласниками приватного домоволодіння по [ADDRESS] у м. Києві в наступних долях: [PERSON] належить 37/100 домоволодіння, [PERSON] належить 32/100 домоволодіння та [PERSON] належить 31/100 домоволодіння. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2014 року по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення варіантів поділу земельної ділянки площею 0,1 га між трьома співвласниками відповідно до їхніх часток у власності, а також для визначення технічної можливості щодо виконання такого поділу спірної земельної ділянки (а.с. 112-114). Відповідно до висновку судового експерта Товариства з обмеженою відповідальністю "Судова незалежна експертиза України" № СЕ-1-1-275/14 від 03 жовтня 2014 року вказано, що встановлення меж між ділянками таким чином, щоб забезпечити окреме користування ними та інженерними комунікаціями кожного з співвласників (зокрема, виконання раціонального поділу та зручного користування кожним із співвласників будинку досліджуваною земельною ділянкою) є технічно можливим за умови перенесення (розгалуження) існуючих мереж інженерних комунікацій на відповідні частини земельної ділянки відповідних співвласників після встановлення порядку користування, а також запропоновано шість можливих варіантів поділу земельної ділянки площею 0,1 га, яка розташована у м. Києві, [ADDRESS], між трьома співвласниками розміщеного на ній житлового будинку (а.с. 121-137). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше майно. Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Положеннями ст. 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що з 01.01.2013 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, тобто офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно ( в тому числі і на земельні ділянки), обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснюється відповідними структурними підрозділами територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав. Ст. 30 Закону України "Про Державний земельний кадастр" та ст. 28-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що орган державної реєстрації прав одночасно з державною реєстрацією речового права на земельну ділянку надає органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформацію про: суб'єкта права власності; суб'єкта речового права на земельну ділянку; державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, права користування (сервітут) земельної ділянки, права постійного користування, права оренди (суборенди) земельною ділянкою; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб(емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій); дату державної реєстрації, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із зазначенням відомостей про її кадастровий номер та орган, що здійснив державну реєстрацію. Пунктами 113, 119 та 130 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 визначено, що відомості (зміни до них) про нового власника, користувача земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вносяться до Поземельної книги Державним кадастровим реєстратором після отримання від органу державної реєстрації прав інформації в порядку інформаційного обміну. Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить інформацію про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі. За заявленими вимогами позивач просить виділити їй в натурі та визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку площею 178 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Київ, [ADDRESS], згідно першого варіанту поділу земельної ділянки площею 0,1 га. між співвласниками будинку [ADDRESS] у м. Києві, відповідно до складеного висновку судової земельно-технічної експертизи від 03.10.2014 року, а саме: від початкової точки 1 на відстані 12,63 м до точки 2; далі з ухилом вправо на відстані 5,70 м. до точки 3; далі з незначним ухилом вправо по прямій лінії на відстані 2,19 м до точки 4; з наступним поворотом вправо по прямій відстані 0,25 м до точки 5; з наступним поворотом вліво по прямій на відстані 3,07 м до точки 6; далі з незначним ухилом вправо по прямій лінії на відстані 0,33 м до точки 7; далі з незначним ухилом вліво по прямій лінії (по внутрішній стіні житлового будинку між приміщеннями співвласників) на відстані 3,07 м до точки 8; з наступним поворотом вправо по прямій лінії (по внутрішній стіні житлового будинку між приміщеннями співвласників) на відстані 10,34 м до точки 9; далі по прямій лінії у тому ж напрямку на відстані 0,22 м до точки 10; з наступним поворотом вправо по прямій на відстані 13,77 м до точки 1. Зазначений варіант поділу зображений у додатку № 3 до висновку експертизи. При цьому, як пояснили суду сторони, такий варіант поділу відповідає фактичному користуванню земельною ділянкою, який вже склався та визначений між співвласниками і відповідає встановленим на спірній земельній ділянці межам. Отже, вимоги у цій частині підлягають задоволенню. У частині вимог щодо зобов"язання зареєструвати спірну земельну ділянку слід відмовити, оскільки відповідачем у справі являється фізична особа, а обов"язок реєстрації нерухомого майна покладено на органи державної реєстраційної служби.

Outcome: partial