Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Представником позивача за довіреністю [PERSON] подав позов від імені своєї довірительки [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] від 13 травня 1996 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений Пятою Львівською державною нотаріальною конторою. Разом із позовними вимогами, позивач просить поновити процесуальний строк на звернення до суду. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], а 04 вересня 2007 року вона звернулася у П"яту Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. 14 березня 2008 року вона, позивач, отримала відповідь із нотаріальної контори про те, що нею було встановлено родинні зв"язки і вона має право на отримання ? частки спадкового майна матері, для чого їй слід було пред"явити документи на майно. В цей період, їй також стало відомо, що 13 травня 1996 року в П"ятій Львівській державній нотаріальній конторі було посвідчено договір дарування квартири [ADDRESS], що був укладений від імені [PERSON] на імя невістки - [PERSON]. Стверджує , що даний договір є підробленим, оскільки її мати наміру дарувати квартиру невістці не мала, так як перебувала з нею не в дуже хороших відносинах. Крім того, в тексті договору відсутні паспортні дані дарувальника, а також відомості про дату та місце народження. У зв"язку із тим, що вона, позивач, не знала і не могла знати про факт укладення договору дарування від 13 травня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] , то не могла звернутись до суду за захистом свого порушеного права раніше. Просить поновити строк позовної давності для звернення до суду із позовом про визнання договору дарування недійсним та визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], що укладений між [PERSON] та [PERSON] від 13 травня 1996 року, і посвідчений нотаріусом П"ятої Львівської державної нотаріальної контори. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним в позовній заяві, та додатково пояснила, що відповідач [PERSON] ніколи не опікувалась її матір"ю. Брат не надавав кошти на утримання матері, а всі матеріальні розрахунки здійснювала вона - позивач. Її брат, в ході досудового розглядування у кримінальній справі, давав свідчення в правоохоронних органах, де зізнався в тому, що домовився із [PERSON] , щоб спірна квартира не дісталась позивачеві із її братом. Про наявність договору дарування вона дізналась в 2007 році, проте звернулась до суду лише в 2012 році, оскільки не мала адвоката та надіялась, що все вирішиться в ході розгляду кримінальної справи. Вважає, що даний договір є недійсним, оскільки її матір не знала про його існування, так як пвідомила б їй про це. Крім того, вона була малограмотною людиною, мала лише два класи освіти, а наміру дарувати квартиру своїй четвертій невістці, не мала. Просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав та додатково пояснив, що позивач проживає закордоном та дізналась про договір дарування квартири лише в 2007 році. Вважає, що строк звернення до суду пропущений позивачем із поважних причин, так як остання не знала про факт укладення договору. Просить поновити пропущений строк звернення до суду за захистом своїх прав та визнати недійсним договір дарування із підстав недодержання вимог закону: відсутності волевиявлення дарувальника, а також відсутності в договорі паспортних даних дарувальника. Відповідач в судовому засідання позовні вимоги заперечила та пояснила, що позивачеві було відомо про укладення договору дарування та вона пропустила строк звернення до суду. Покійна [PERSON] мала добрі відносини із своїм сином , Юрієм - її чоловіком, він навідував її та допомагав, а позивач приїздила до матері лише раз на рік, так як проживає закордоном. В травні 1996 року [PERSON] виписалась із лікувального закладу та будучи психічно здоровою людиною, пішла до нотаріуса укладати договір дарування. Вважає, що вона не зобов"язана була повідомляти позивача про укладення даного договору , оскільки остання знала про його існування від своєї матері. Стверджує, що позивач знала про існування договору ще до 2006 року. Просить відмовити в поновленні строку та задовленні позову за відсутності на те підстав. В судовому засіданні представник відповідача, позовні вимоги заперечила, просить відмовити в задоволенні позову у зв"язку із пропуском строку давності звернення до суду. При цьому вважає, що позивачем не наведено жодних аргументованих доводів щодо об'єктивності пропуску процесуального строку звернення до суду. Більш того, звертає увагу суду на те, що як відповідач, так і її представник у позовній заяві та неодноразово в ході розгляду справи зазначали , що про існування договору дарування вона, [PERSON] дізналася ще у 2007 році. Заслухавши пояснення сторін, покази допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] , що підтвердили хороші взаємовідносини між покійною [PERSON] та її невісткою - відповідачем [PERSON], що остання повідомляла їм про договір дарування, покази догпитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з яких вбачається, що ті не були обізнані в обставинах укладення договору дарування, зазначивши, що їм відомо про те, що позивач [PERSON] піклувалась про свою матір, часто дзвонила, приїзжала до неї, допомагала матеріально, і зі слів [PERSON], квартиру вона планувала залишити саме їй, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Приймаючи дане рішення суд приходить до висновку, що позивач пропустила процесуальний строк для звернення до суду за захистом своїх прав і підстав для його поновлення як сама позивач, так і її представник в судовому засіданні, не навели. Так, судом встановлено, що про наявність спірного договору дарування позивачу [PERSON] було відомо з вересня 2007 року. З даного часу у позивача до відповідача не було жодних претензій щодо дійсності укладеного правочину, що й підтверджується змістом позовної заяви та поясненнями даними в судовому засіданні. Що стосується пояснень позивача та її представника про обставини пропуску строку з підстав звернення до правоохоронних органів, то суд відхиляє такі, оскільки позивач оскаржує договір з підстав недодержання в момент вчинення правочину вимог, передбачених частинами першою - третьою, п'ятою - шостою ст.. 203 ЦК України. За таких обставин, суд відхиляє твердження позивача та її представника про підставність пропуску процесуального строку, а будь яких - інших доказів поважності пропущення процесуального строку на звернення за захистом своїх прав, починаючи з вересня 2007 року по грудень 2012 року, позивач та її представник не надали. З листа Вищого спеціалізованого суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" №24/150/0/4-13 від 28.01.2013 року, вбачається, що заява про захист права приймається судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності, але сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Слід зазначити, що на відміну від імперативних правил про застосування позовної давності за ЦК УРСР, новий ЦК передбачає її застосування лише за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як встановлено судом, позивач без поважних причин пропустила трьохрічний строк позовної давності. Приймаючи дане рішення, суд також бере до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними " № 9 від 06.11.2009року, з якої слідує, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними, обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч.1 ст.261 ЦК Україна від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи не правильне його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним та підставою для поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України , якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Між тим, аналізуючи досліджені в судовому засіданні обставини та докази надані позивачем та її представником на підтвердження поважності пропуску строку позовної давності, суд не знаходить підстав для визнання поважними причин пропущення строку позовної давності. Так, згідно з частиною 3 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні сторона відповідача заявила клопотання про застосування судом строку позовної давності та у зв'язку з цим, відмовити у задоволенні позовних вимог. Враховуючи обставини викладені вище, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав спливу строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed