Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги при звільненні, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, інфляційних витрат (індексації) та моральної шкоди. Вказала, що з відповідачем перебувала у трудових відносинах з 18.02.1991 року по 17.08.2009 року. Після отримання травми на виробництві 17 грудня 2008 року [PERSON] була направлена на проходження лікарської комісії Новоукраїнської центральної районної лікарні, за висновком якої від 17.03.2009 р. позивачці протипоказана робота з навантаженням на ліву руку терміном на три місяці. За письмовою згодою позивачки, згідно наказу № 96 від 18.03.2009 року вона була переведена на посаду прибиральниці території дільниці № 1 на період з 17.03.2009 року по 17.06.2009 року. З 01.06.2009 року по 02.07.2009 року [PERSON] перебувала у відпустці, з 03.07.2009 року по 07.07.2009 року - на лікарняному. Після проходження МСЕК Кіровоградської обласної лікарні [PERSON] видана довідка № 003283 від 10.06.2009 року, в якій зазначено 20% втрати працездатності з 28.05.2009 року (трудове каліцтво). За висновком JIKK Новоукраїнської центральної районної лікарні (від 21.07.2009 р. № 150) [PERSON] протипоказані роботи з навантаженням на ліву руку на безстроковий термін. Після виходу з лікарняного 08.07.2009 року [PERSON] написала першу заяву про звільнення її з роботи за станом здоров»я, на яку отримала резолюцію начальника виробництва [PERSON], який не заперечив проти її звільнення, проте директор КХП не погодився з формулюванням причини звільнення, та наполягав, щоб причина звільнення була «за власним бажанням». Позивачкою неодноразово направлялись поштою заяви про звільнення за станом здоров»я, оскільки вона не мала змоги виконувати запропоновану їй роботу у зв»язку із станом здоров»я. Такі заяви були отримані на підприємстві 11.07.2009 p., 16. 07.2009 p., 25.07.2009 p., 05.08.2009 року. Таким чином позивачка вважає, що повідомила підприємство про неможливість виконання покладеної на неї роботи у зв'язку із станом здоров»я. Однак, відповідачем її заяви належним чином не розглядались, та [PERSON] була повторно запропонована робота прибиральниці, від якої вона вимушена була відмовитись в зв»язку з неможливістю її виконувати за станом здоров»я. Оскільки [PERSON] не змогла за станом здоров»я приступити до виконання обов'язків прибиральниці та її не було забезпечено роботою, яка їй не протипоказана, вона не мала можливості працювати на запропонованій роботі. Однак, така ситуація роботодавцем розтлумачена як прогул з боку [PERSON], внаслідок чого її звільнено на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Позивачка вважає, що після того, як роботодавцю стало відомо із довідки МСЕК Кіровоградської обласної лікарні від 10.06.2009 року та висновку JIKK від 21.07.2009 року що вона за станом здоров»я не може виконувати запропоновану роботу, відповідач зобов»язаний був звільнити її з власної ініціативи за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку із виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі за станом здоров»я. Вважає, що дії адміністрації підприємства в особі директора товариства є незаконними, так як вона не приступила до роботи були з вини адміністрації, тому просить суд змінити формулювання звільнення, звільнивши по ст.40 ч.2 КЗпП України за станом здоров »я. Позивачка вважає, що період, коли вона з відома роботодавця не виконувала за станом здоров»я покладену на неї роботу з 08.07.2009 року до 17.08.2009 року є періодом вимушеного простою. В зв»язку з чим просить стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за період простою в сумі 1346,18 грн. та компенсацію за несвоєчасну виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного простою з 08.07.09 по 17.08.09 р. (за період з вересня 2009 р. по вересень 2010 р. включно) в сумі 176,14 грн. Крім того, позивачка просить виплатити вихідну допомогу у розмірі, встановленому ст. 44 КЗпП України, у розмірі середнього заробітку в сумі 905,19 грн., компенсацію за несвоєчасну виплату вихідної допомоги при звільненні (за період з вересня 2009 р. по вересень 2010 р. включно) в сумі 118,44 грн. А також просить згідно ст. 235 КзпП України стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.08.09 р. по 01.10.10 р. (з вираховуванням виплат, отриманих позивачкою із Новоукраїнського РЦЗ по обліку як безробітньої 3275,18) в сумі 9768,84 грн. та компенсацію за несвоєчасну виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 18.08.09 по 01.10.10 р. в сумі 619,59 грн. Крім того позивачка вважає, що грубе порушення трудових прав, а саме звільнення її за п. 4 ст. 40 КЗпП України тобто за прогул, влинуло на її душевний стан, оскільки вона після отриманого трудового каліцтва виявила бажання звільнитись тільки тому, що її роботодавцем не було забезпечено роботою, яку вона може виконувати за станом здоров»я, а також спричинило подальшу неможливість працевлаштуватись із записом в трудовій книжці щодо скоєного прогулу. Все це принижує її самоповагу, грубо порушує її конституційні, трудові права та призводить до постійних душевних страждань, які вона оцінює у грошовому виразі у розмірі 20000 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в уточнених позовних вимогах. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що не визнає позовні вимоги в повному обсязі, оскільки позивачка [PERSON] перебувала у трудових відносинах з дочірнім підприємством ДАК «Хліб України» «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів» з 18.02.1991 року по 17.08.2009 року. Після отримання травми на виробництві 17 грудня 2008 року [PERSON] була направлена на проходження лікарської комісії Новоукраїнської центральної районної лікарні, за висновком якої (від 17.03.2009 р. №31) позивачці протипоказана робота з навантаженням на ліву руку терміном на три місяці. За письмовою згодою позивачки, згідно наказу № 96 від 18.03.2009 року вона була переведена на посаду прибиральниці території дільниці № 1 на період з 17.03.2009 року по 17.06.2009 року. З 01.06.2009 року по 02.07.2009 року [PERSON] перебувала у відпустці, з 03.07.2009 року по 07.07.2009 року - на лікарняному. Крім того зазначив, що начальником виробництва [PERSON] 15.07.2009 року директору дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів» подана доповідна щодо відсутності на роботі [PERSON] з 04.07.2009 року по 15.07.2009 року (а.с. 186). Згідно актів, складених комісією у складі чотирьох працівників дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів», [PERSON] з 08.07.2009 року по 31.07.2009 року та з 01.08.2009 року по 13.08.2009 року була відсутня на роботі без поважних причин (а.с. 187,188). Про факт відмови [PERSON] від надання письмового пояснення про її відсутність на роботі без поважних причин у термін з 08.07.2009 року по 15.07.2009 року складено акт від 20.07.2009 року (а.с. 83). 23.07.2009 року [PERSON] адміністрацією дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів» було запропановано переведення її з посади апаратника оброблення зерна 3-го розряду на посаду прибиральниці території, проте позивачка відмовилась в зв»язку з виробничею травмою і за станом здоров»я, додавши медичну довідку та висновок JTKK (а.с. 81). Листом від 27.07.2009 року дирекцією дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів» позивачці було запропоновано переведення її на легшу роботу, з урахуванням вказаних протипоказань, на посаду прибиральниці території дільниці № 1 та зазначено, що у разі відмови від даної пропозиції дирекція залишає за собою право звільнити позивачку за п.2 ст. 40 КЗпП України, як таку, що не відповідає займаній посаді внаслідок стану здоров»я. 12.08.2009 року директор дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів» письмово звернувся до профспілкового комітету Новоукраїнського комбінату хлібопродуктів щодо надання згоди на звільнення [PERSON] за прогули згідно п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 78). 13.08.2009 року профспілковий комітет Новоукраїнського комбінату хлібопродуктів надав згоду адміністрації на звільнення [PERSON] за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 79). Наказом № 23-к від 17.08.2009 року [PERSON] було звільнено з посади машиніста автомобілерозвантажувача 3-го розряду дільниці № 1 за прогули, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України з 17.08.2009 року (а.с. 74). Представник відповідача зазначив про необґрунтованість позовних вимог [PERSON], оскільки дочірнім підприємством ДАК «Хліб України» «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів» вжито всих можливих заходів щодо забезпечення [PERSON] роботою, з врахуванням стану її здоров»я, проте до роботи вона не приступила з 08.07.2009 року по 17.08.2009 року, в зв»язку з чим звільнена за прогули, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він являється начальником відділу кадрів дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів», та йому відомо, що позивачка своєчасно із відпустки не вийшла, тому за вказівкою керівництва була складена комісія, якою зафіксовано факт відсутності на роботі без поважних причин [PERSON] з 08.07.2009 року по 31.07.2009 року та з 01.08.2009 року по 13.08.2009 року. Наказ про затвердження складу комісії не видавався. Чому три заяви [PERSON] про звільнення: від 08.07.2009 року, подана особисто позивачкою у відділ кадрів (а.с. 183), від 16.07.2009 року, що надійшла поштою, вхідний № 1134 (а.с. 184), від 27.07.2009 року, що надійшла поштою, вхідний № 1199 (а.с. 185), залишились без реагування пояснити не зміг. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є старшим інспектором відділу кадрів дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів», та їй відомо, що заяви про звільнення [PERSON] перша - від 08.07.2009 року, друга - від 16.07.2009 року (вх № 1134), третя - від 27.07.2009 року (вх № 1199), до відділу кадрів не передавались. Резолюцію на заяві [PERSON] про звільнення від 08.07.2009 року (а.с.184) поставив заступник директора, який на той час перебував у відпустці. Крім того, свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони входили до складу комісії, яка 17.08.2009 року засвідчили те, що [PERSON] категорично відмовилась письмово ознайомлюватись з наказом № 23-к від 17.08.2009 року про звільнення її за прогули згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України та підтвердили цей факт у судовому засіданні. Заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка з 18.02.1991 року по 17.08.2009 року працювала на дочірньому підприємстві ДАК «Хліб України» «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів». Після отримання травми на виробництві 17 грудня 2008 року, що підтверджується актом про нещасний випадок (а.с. 17-19), [PERSON] була направлена на проходження лікарської комісії Новоукраїнської центральної районної лікарні, за висновком якої (від 17.03.2009 р. № 31) позивачці протипоказана робота з навантаженням на ліву руку терміном на три місяці (а.с. 168). Згідно наказу № 96 від 18.03.2009 року [PERSON], за письмовою згодою, переведена на посаду прибиральниці території дільниці № 1 на період з 17.03.2009 року по 17.06.2009 року. З 01.06.2009 року по 02.07.2009 року [PERSON] перебувала у відпустці, з 03.07.2009 року по 07.07.2009 року - на лікарняному (а.с.10), що підтверджується табелем обліку робочого часу (а.с.145-147). Після проходження МСЕК Кіровоградської обласної лікарні [PERSON] видана довідка № 003283 від 10.06.2009 року, в якій зазначено 20% втрати працездатності з 28.05.2009 року трудове каліцтво (а.с. 9). За висновком JIKK Новоукраїнської центральної районної лікарні (від 21.07.2009 р. № 150) [PERSON] протипоказані роботи з навантаженням на ліву руку на безстроковий термін (а.с 14). 08.07.2009 року [PERSON] написала першу заяву про звільнення її з роботи за станом здоров»я, на якій отримала резолюцію начальника виробництва [PERSON], який не заперечив проти її звільнення (а.с. 184). Вдруге заяву про звільнення за станом здоров»я позивачкою було направлено до відповідача поштою 11.07.2009 року, третю - 16.07.2009 року, четверту - 25.07.2009 року (а.с.12,13). Достовірно встановлено, що заяви [PERSON] про звільнення зареєстровані відповідачем 16.07.2009 року вхідний № 1134 (а.с. 184), а також 27.07.2009 року, вхідний № 1199 (а.с. 185). На зазначені заяви дочірнє підприємство ДАК «Хліб України» «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів» належним чином не відреагувало. 15.07.2009 року начальником виробництва [PERSON] директору дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів» подана доповідна щодо відсутності на роботі [PERSON] з 04.07.2009 року по 15.07.2009 року (а.с. 186). Згідно актів, складених комісією у складі чотирьох працівників дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів», [PERSON] з 08.07.2009 року по 31.07.2009 року та з 01.08.2009 року по 13.08.2009 року була відсутня на роботі без поважних причин (а.с. 187,188). Про факт відмови [PERSON] від надання письмового пояснення про її відсутність на роботі без поважних причин у термін з 08.07.2009 року по 15.07.2009 року складено акт від 20.07.2009 року (а.с. 83). 23.07.2009 року адміністрацією дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів» було запропановано [PERSON] переведення її з посади апаратника оброблення зерна 3-го розряду на посаду прибиральниці території, проте позивачка відмовилась в зв»язку з виробничею травмою і за станом здоров»я, додавши медичну довідку та висновок (а.с. 81), що достовірно підтверджує той факт, що позивачка надала відповідачу документальні докази того, що існують медичні протипоказання для виконання запропонованої роботи. Проте листом від 27.07.2009 року дирекцією дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів» позивачці було вдруге запропоновано переведення її на легшу роботу, з урахуванням вказаних протипоказань, на посаду прибиральниці території дільниці № 1 та зазначено, що у разі відмови від даної пропозиції дирекція залишає за собою право звільнити позивачку за п.2 ст. 40 КЗпП України, як таку, що не відповідає займаній посаді внаслідок стану здоров»я (а.с 15). Судом взято до уваги робочу інструкцію прибиральника території (а.с. 171, 172), де зазначено, що для допуску до виконання роботи в якості прибиральника необхідним є проходження медогляду відповідного працівника, тобто працівник має бути здоровим, та функціональні обов»язки прибиральника потребують навантаження на обидві руки працівника. 12.08.2009 року директор дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів» письмово звернувся до профспілкового комітету Новоукраїнського комбінату хлібопродуктів щодо надання згоди на звільнення [PERSON] за прогули згідно п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 78). 13.08.2009 року профспілковий комітет Новоукраїнського комбінату хлібопродуктів надав згоду адміністрації на звільнення [PERSON] за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 79). Наказом № 23-к від 17.08.2009 року [PERSON] було звільнено з посади машиніста автомобілерозвантажувача 3-го розряду дільниці № 1 за прогули, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України з 17.08.2009 року (а.с. 74). Приймаючи до уваги вищевикладене суд приходить до висновку, що [PERSON] належним чином довела до відома адміністрації дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів» про неможливість виконувати запропоновану їй роботу за станом здоров»я, тому наказ № 23-к від 17.08.2009 року слід визнати недійсним, змінивши формулювання звільнення на п.2 ст.40 КЗпП України, за станом здоров»я, що відповідає фактичним обставинам справи. При припиненні трудового договору з підстав, передбачених п.2 ст 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога, згідно ст. 44 КЗпП України, у розмірі середньомісячного заробітку заробітку. Згідно п. 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р. середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана дана виплата. За нормами абз. 4 п.2 вказаного Порядку - якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислються виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Оскільки звільнення з роботи [PERSON] проведено 17.08.2009 р. виходячи з довідки підприємства від 10.11.2010 р. № 2252 (а.с. 197), то останні два повністю відпрацьовані позивачкою місяці роботи - це квітень та травень 2009 року. Тому, згідно розрахунку (а.с.230,231,232) підлягає стягненню з відповідача вихідна допомога в розмірі середньомісячної заробітної плати [PERSON], яка складає 905,19 грн. Відповідно до ч. З ст. 6 Закону України «Про охорону праці» за період простою, який виник у зв»язку із відмовою працівника виконувати роботу, яка небезпечна для його здоров»я, за працівником зберігається середній заробіток. Так як з 08.07.2009 року до 17.08.2009 року позивачка, з в відома роботодавця, за станом здоров»я не виконувала покладену на неї роботу, цей період необхідно вважати вимушеним простоєм, тому підлягає задоволенню судом вимога позивача про стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за період простою в сумі 1346,18 грн. Як вбачається з ч.З, 4 ст. 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.08.09 р. по 01.10.10 р. (з вираховуванням виплат, отриманих позивачкою із Новоукраїнського РЦЗ по обліку як безробітньої з вересня 2009 року по вересень 2010 року на суму 3275,18 (а.с. 196)) в сумі 9768,84 грн. Оскільки згідно ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних витрат (індексації) за несвоєчасну виплату вихідної допомоги, за несвоєчасну виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного простою, за несвоєчасну виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає за необхідне позивачці відмовити. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою ПВС України № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз"яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, ревиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов"язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним органом незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Приймаючи до уваги те, що ДП ДАК «Хліб України» «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів» грубо порушило трудові права [PERSON], які полягали в неправильному формулюванні причини її звільнення, а саме звільнили за прогул, не врахувавши, що внаслідок отриманного трудового каліцтва, вона не мала фізичної можливості виконувати роботу, яка їй була запропонована, не виплатило належних грошових сум, незважаючи на те, що з 1991 року позивачка працювала на цьому підприємстві, під час роботи частково втратила професійну працездатність внаслідок трудового каліцтва та за станом здоров»я не мала змоги виконувати запропоновану роботу, тому вимушеним кроком позивачки було бажання звільнитись, подальша неможливість працевлаштуватись після запису в трудовій книжці щодо скоєного прогулу, суд вважає, що позивачці [PERSON] нанесена моральна шкода, розмір якої слід визначити в сумі 2500 грн. з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивачка внаслідок неправомірних дій з боку відповідача, тому ця сума підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial