Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач звернувся з вищезазначеною позовною заявою та просить суд достроково припинити дію свідоцтва [NUMBER] на знак для товарів та послуг «[INFO]», зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на опублікувати відповідні відомості в офіційному бюлетені «Промислова власність». Посилався в позові на те, що на сайті Державної служби інтелектуальної власності за електронною адресою: http://base.uipv.org/searchBul/search.php?dbname=reestrtm розміщений Державний реєстр свідоцтв на знаки для товарів та послуг. Зазначив, що в Державному реєстрі свідоцтв на знаки для товарів та послуг за електронною адресою:http://base.uipv.org/searchBul/search.php?action=viewdetails&dbname=tm&IdClaim=151304 розміщена інформація про те, що 25 червня 2009 року в Державному реєстрі свідоцтв на знаки для товарів та послуг зареєстроване Свідоцтво [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]». Власником свідоцтва є [PERSON]. Вказує, що [PERSON] не використовував знак для товарів і послуг «[INFO]» з самого початку і до теперішнього часу, тобто більше трьох років стосовно послуг, що віднесені до 5 класу МКТП. При цьому, посилається на інформацію з Державному реєстрі свідоцтв на знаки для товарів та послуг за електронною адресою: http: // base. uipv. Org / searchBul / search . php ? action = viewdetails&dbname =tm&IdClaim=151304, як на докази викладеного. Пояснив, що згідно ч.4 ст.18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. На підставі викладеного, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнала, заперечувала проти його задоволення посилаючись на те, що позивачем не надано будь- яких доказів на підтвердження того, що його права були порушені та вважає, що у нього відсутні підстави для звернення до суду, як того вимагає ст. 3 ЦПК України, а посилання на ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» для звернення до суду з даним позовом про дострокове припинення дії свідоцтва України на торговельну марку замало. Крім того, вказала, що у відповідності до положень ч.1 ст.18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг», власник свідоцтва в будь - який час може відмовитися від нього повністю або частково на підставі заяви, поданої до відповідної установи, чим він і скористався, подавши заву про відмову від свідоцтва до Державної служби від 17.06.2015 року. Представник Державної служби інтелектуальної власності України проти позову заперечував та пояснив, що положенням про Державну службу інтелектуальної власності України не передбачено здійснення контролю за використанням знаків для товарів і послуг їх власниками. В той же час, відповідно до Положення Державна служба здійснює державну реєстрацію та ведення державних реєстрів щодо об»єктів інтелектуальної власності та видає в установленому порядку охоронні документи на ці об»єкти. Таким чином, у разі припинення дії свідоцтва України [NUMBER] на спірний знак рішення суду може вплинути на обов»язок Державної служби стосовно внесення змін до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуги України та опублікування відповідних відомостей в офіційному бюлетені «Промислова вартість». Крім того, зазначив, що виходячи з норм чинного законодавства України, Державна служба вважає, що дострокове припинення дії свідоцтва України [NUMBER] на знак для товарів і послуги «[INFO]» можливе лише за умови якщо [PERSON], як власник вищевказаного знака не доведе факт використання зазначеного знака відносно товарів, а у разі відсутності такого використання, не надасть суду докази, що виправдовують причини невикористання зареєстрованого знака. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 червня 2009 року відповідач - Державна служба інтелектуальної власності України зареєстрував знак "[INFO]" для товарів 5 класу МКТП, про що видав свідоцтво України [NUMBER] на ім'я відповідача - [PERSON]. Наведене підтверджується випискою з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг станом на 07 травня 2015 року № 335,що міститься в матеріалах заявки (а.с. 33-45). Відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" [PERSON] належить право на використання торговельної марки за свідоцтвом України [NUMBER] та інші права, надані законом. Згідно ч. 4 ст. 18 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", якщо знак не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. У цьому разі дія свідоцтва може бути припинена повністю або частково лише за умови, що власник свідоцтва не зазначить поважні причини такого невикористання. Комплексний аналіз положень ч.4 ст.18 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" дозволяє стверджувати, що підставою для дострокового припинення дії свідоцтва України є невикористання торговельної марки в Україні протягом трьох років від дати її реєстрації або від іншої дати після такої реєстрації. Статтею 17 Закону встановлено, що власник свідоцтва повинен добросовісно користуватися правами, що випливають із свідоцтва. Отже, за змістом наведених норм підставою для дострокового припинення свідоцтва України на торговельну марку є відсутність на ринку України товарів та/або послуг, маркованих нею, невикористання зареєстрованої торговельної марки її власником або іншою особою, що здійснює таке використання під контролем з боку власника, протягом визначеного законом трирічного строку та відсутність поважних причин такого невикористання. При цьому обов'язок з доказування наявності поважних причин невикористання торговельної марки покладено на власника торговельної марки. Водночас, згідно з частиною 4 статті 18 Закону підставами для відмови в достроковому припиненні дії свідоцтва є: фактична наявність на ринку України спірних товарів і послуг; невикористання зареєстрованої торговельної марки менше визначеного законом трирічного строку; наявність поважних причин такого невикористання. У своєму позові позивач посилається, що відповідач [PERSON] без поважних причин не використовує торгівельну марку "[INFO]" за свідоцтвом України [NUMBER] у спосіб передбачений статтею 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» протягом останніх трьох років, оскільки на території України не виявлено жодних відомостей про використання торговельної марки "[INFO]" для товарів 5 класу МКТП його власником, тобто [PERSON] та/або особою, яка здійснює використання при умові контролю з боку власника. Таким чином, для правильного вирішення спору по суті в ході розгляду справи мав би бути доведений факт використання чи невикористання торговельної марки "[INFO]" за свідоцтвом України [NUMBER] протягом останніх 3-х років, що передує даті звернення до суду. Однак, слід звернути увагу на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18 - рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретними матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об»єктивного і прямо не опосередкований у суб»єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об»єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України , суспільними інтересам , справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об»єктом судового захисту иа інших засобів правової охорони. З точки зору п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України підставами позову є виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Тобто, при розгляді справи, суд застосовує той закон, який регулює спірні правовідносини. Аналізуючи вимоги діючого законодавства, суд вважає, що з позовом про дострокове припинення дії свідоцтва України на торговельну марку може звернутися лише особа, яка, подаючи такий позов, має намір захистити свої порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. Тобто, обов'язковою передумовою звернення до суду має бути наявність у особи порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу, яке (порушене право) вона намагається захистити у судовому порядку, та таке порушене право має бути наявне саме на момент звернення особи до суду. Встановлено, що позивач не отримував попередню відмову в реєстрації знаків для товарів і послуг, словесних позначень, т.я. не звертався до Державної служби інтелектуальної власності України за реєстрацією будь - яких знаків для товарів та послуг та взагалі з будь - якого питання. Крім того, як слідує з пояснень представника позивача, будь - яких порушень прав його довірителя взагалі не було, а позиція, щодо дострокового припинення дії свідоцтва [NUMBER] на знак для товарів і послуг "[INFO]" від 25.06.2009 року ґрунтується лише на положення ч.4 ст. 18 Закону Україну "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" згідно якої, з його точки зору, до суду може звернутися будь- яка особа незалежно від того порушені чи ні його права. Згідно зі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов'язок доказування обставин сторонами, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. В п.27 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що зважаючи на принцип процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши заявлені вимоги на відповідність їх нормам матеріального права, суд вважає, що звернення до суду з даним позовом не містить в собі невизнаних чи оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed