Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 39363,59 грн. та судовий збір, мотивуючи тим, що 24.03.2016 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк „Приват Банк" та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 6800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з 01 вересня 2014 року у розмірі 34,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з 01 квітня 2015 року - 43,2% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого і виникла вищевказана заборгованість. Ухвалою судді від 05.03.2020 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з"явилася, направивши до суду заяву про розгляд справи без її участі, в позові просить відмовити, оскільки кредит виплатила. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 24.03.2016 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк „Приват Банк" та [PERSON] було укладено договір на отримання кредиту у розмірі 6800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, про що свідчать копії заяви, витягу з Умов та правил надання банківських послуг (надалі-Умови). З копії статуту Акціонерного товариства Комерційний Банк „Приват Банк", погодженого Національним Банком України 06.09.2019 року вбачається, що згідно рішення Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року №519 було змінено тип банку з публічного та приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний Банк „Приват Банк", яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного Акціонерного товариства Комерційний Банк „Приват Банк". У розрахунку заборгованості за договором позивач зазначив, що заборгованість відповідача на 20 січня 2020 року становить 39363,59 грн., в тому числі: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 23141,43 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн.- заборгованість за відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 5961,57 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625, 7909,94 грн. - нарахована пеня, 0,00 грн. - нарахована комісія, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1850,65 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач посилався на копію заяви відповідача та витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Оскільки надані позивачем Умови не підписані відповідачем, з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), суд не вважає їх складовою Договору, а тому, дійшов переконання, що посилання відповідача на Умови, як на обґрунтування своїх вимог, є безпідставним. Враховуючи те, що позивачем не зазначено норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення цієї складової частини заборгованості, слід відмовити за безпідставністю. Крім того, враховуючи те, що заява відповідача не містить інформації про те, який вид картки було отримано останнім, а також не містить обов`язку відповідача сплатити пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафів за порушення строків платежів, суд приходить до висновку, що вона не може бути належним та допустимим доказом існування заборгованості відповідача за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, а також нарахування відповідачу пені та штрафів. Отже, суд дійшов переконання що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed