Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, зазначивши, що 06.10.2014 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого Банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підписав заяву, відповідно до якої погодився з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. Також відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням банку. Однак, порушив умови договору та станом на 18.08.2019 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 31044,01 гривень. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати в розмірі 1921,00 гривень. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач позов не визнав, письмово клопотав про застосування строків позовної давності, наголосив про неможливість стягнення одночасно штрафу та пені, також зазначив, що кредит погасив, заборгованості не має, просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 06.10.2014 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого Банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк". Згідно проведеного позивачем розрахунку, станом на 18.08.2019 року відповідач має заборгованість в сумі 31044,01 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за пенею, штрафів. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Договором, на якому базуються правовідносини сторін є - заява-анкета відповідача про отримання кредитних коштів. У цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також в ній відсутні й домовленості сторін про сплату відповідачем процентів за користування кредитними коштами. Не містить заява і строку повернення кредиту (користування ним). Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Разом з тим, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного суду, що висловлені в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) за результами перегляду судових рішень у справі по аналогічному спору, про те, що підписана відповідачем анкета-заява не може вважатись договором, який підтверджує обов`язок відповідача сплатити позивачеві проценти за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, суд дійшов висновку про те, що оскільки укладений між сторонами спірний кредитний договір у виді заяви-анкети не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не зазначена в ньому процентна ставка за користування кредитними коштами, а також те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а тому позивач вправі вимагати лише виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої та не повернутої суми кредитних коштів. Вимоги позивача щодо стягнення іншої частини заборгованості є безпідставними, оскільки не грунтуються на умовах укладеного сторонами договору. При цьому, відповідач клопотав про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст.257 ЦК України). Згідно ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За приписами ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у п.11 постанови Пленуму №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі". З матеріалів справи слідує, що позовна заява надійшла до суду 20.09.2019 року, а відповідно до розрахунку заборгованості остання сплата за кредитом відповідачем була здійснена 26.04.2018 року, тобто в межах строків позовної давності. При цьому, відповідачем не подано жодних доказів на підтвердження повного погашення ним кредиту та розірвання укладеного кредитного договору. З урахуванням вище зазначеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial