Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернулась до Харківського районного суду Харківської області із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок «А-1», загальною площею 86,20 кв.м., житловою площею - 21,0 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], на праві спадщини за законом після смерті [PERSON], яким вказаний будинок було самочинно збудовано. В обґрунтування своїх позивач зазначає, що у 1999 році [PERSON], одержав в спадщину житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями: сарай «Б», льох «В», №1,3 огорожа, №2 колонка, в [ADDRESS], про що 28.01.1999 одержав свідоцтво на спадщину за законом та зареєстрував право власності на вказаний будинок в БТІ. [PERSON] 17 березня 2001 року Васищевською селищною радою було видано Державний акт на право користування землею на земельну ділянку загальною площею 0,1317 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель. У 2006 році після зносу будинку «А-1», отриманого у спадщину, на вказаній земельній ділянці [PERSON] збудував новий будинок «А-1», загальною площею 86,20 кв.м., житловою площею - 21,0 кв.м. Однак, [INFO] [PERSON] помирає і зареєструвати за собою право власності на збудований новий будинок «А-1» за життя не встигає. 16 грудня 2015 року позивач звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька - [PERSON]. 20 вересня 2016 року позивачем від ТОВ «ПРОМ-БУДКОНСТРУКЦІЯ» було отримано висновок про технічний стан будівельних конструкцій спірного житлового будинку у відповідності до якого: «Допускається подальша експлуатація будівлі жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]». Проте, не зважаючи на наявність вказаного вище висновку, через відсутність правовстановлюючого документа на самочинно збудований житловий будинок, позивачу нотаріусом було відмовлено в оформленні прав на спадщину, та запропоновано звернутися до суду. Відтак, позивач, з посилання на ч. 5 ст. 376 ЦК України, вважає, що має право на визнання за нею права власності на житловий будинок «А-1», загальною площею 86,20 кв.м., житловою площею - 21,0 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], на праві спадщини за законом після смерті [PERSON], яким вказаний будинок було самочинно збудовано. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача - Васищівської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява за підписом Васищівського селищного голови Двойнікова С.Л., в якій вказано, що відповідач не заперечує проти позову та просить суд розглядати справу у відсутність представника селищної ради. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 січня 1999 року, виданого державним нотаріусом Другої Харківського району державної нотаріальної контори Ніколенко Г.А., зареєстрованого в реєстрі за №1-91, номер спадкової справи - 597/98, [PERSON] успадкував після померлої [INFO] [PERSON], жилий будинок (літ. «А-1») з надвірними будівлями (сарай «Б», №1,3 огорожа, №2 колонка,), що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно з Державного акту на право постійного користування землею серії [NUMBER] від 17 березня 2001 року, на підставі рішення виконкому Васищівської селищної ради народних депутатів Харківського району Харківської області від 13.02.2001 №45, [PERSON] надано у постійне користування земельну ділянку загальною площею 0,1317 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №780. Як встановлено з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Васищівської селищної ради Харківського району Харківської області 14 грудня 2015 року на підставі актового запису №80, [PERSON] помер [INFO]. У відповідності до отриманої з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за вих.№193/01.16 від 26.01.2017, після померлого [INFO] [PERSON], який проживав в [ADDRESS], із заявою про прийняття спадщини на протязі шестимісячного строку звернулась дочка померлого [PERSON]. Так, 29 листопада 2016 року на ім'я [PERSON] було видано: -за реєстровим №3-1935, свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS]; -за реєстровим №3-1938, свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]; -за реєстровим №3-1941, свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль марки ВАЗ-21063, 1988 року випуску; -за реєстровим №3-1943, свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль марки ГАЗ-33021, 2000 року випуску; -за реєстровим №3-1945, свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з відсотками та компенсаціями. Проте, державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Кормілець Ю.М., [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON], на житловий будинок розташований [ADDRESS], було відмовлено, про що постановлена відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.11.2016, у зв'язку з відсутністю оформленого права власності на відповідний будинок у спадкодавця. Як вбачається з листа Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №269 від 31.09.2016, за архівними матеріалами бюро (станом на 31.12.2012) право власності на житловий будинок по [ADDRESS] було зареєстрована в цілому за гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 28.01.1999 р. р/№1-91. Цей житловий будинок знесено. На цій землі було самочинно збудовано новий житловий будинок, прав власності на який в бюро не було оформлено. Відповідно з копією технічного паспорту, виготовленого 25.07.2016 КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації), житловий будинок розташований [ADDRESS], складається з наступних об'єктів: житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 97,90 кв.м., 2006 року побудови; навіс літ. «Б», площею 32,0 кв.м.; погріб літ. «Б», площею 14,90кв.м.; ворота №1; хвіртка №2; забор №3; колонка №4. Згідно з висновком від 20 вересня 2016 року про технічний стан будівельних конструкцій будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], виготовленого ТОВ «ПРОМ-БУДКОНСТРУКЦІЯ»: «Допускається подальша експлуатація будівлі жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]». Таким чином, проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Главою 29 ЦК України визначенні положення захисту прав власності, а статтею 16 ЦК України способи захисту цивільних прав та інтересів, у тому числі і права власності, зокрема шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. В силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином, за загальним правилом особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на житловий будинок виникає лише після відповідної державної реєстрації. При цьому, законодавством встановлено спеціальний режим правового регулювання відносин у сфері набуття права власності на новостворене нерухоме майно. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів. Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» встановлено, що будівництво об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до Закону України «Про планування і забудову територій», будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 9 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт без відповідного документа, який дає право виконувати такі роботи, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація права власності, отримання дозвільних документів на самочинне збудоване нерухоме майно спадкодавцем не проводилась. Разом з тим, у відповідності зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 7 постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Так, згідно п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (частина шоста статті 376 ЦК України). Матеріали справи не містять відомостей про те, що померлий [PERSON] набув право власності на спірний будинок, здійснивши відповідний передбачений законом порядок набуття права власності на новостворене нерухоме майно. При цьому, позивач не зверталася до суду із вимогами про визнання за нею права власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на будівельні матеріали, використані у ході будівництва житлового будинку, що знаходиться в смт Васищеве, [ADDRESS]. Відтак, з огляну на вище приведені норми законодавства та враховуючи обставини справи, спірний житловий будинок не належав спадкодавцю на праві власності, а тому не входить до складу спадкового майна. За вказаних обставин, суд, не знаходить законних підстав для задоволення позову, тому повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування на самочинне будівництво і на підстав ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем відносить за її рахунок.

Outcome: dismissed