Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «Центр Міста», ПП «Візит Дніпро», [PERSON], [PERSON], ТОВ «Дельма Арена», визначивши третіми особами - ПП «Созидатель 2000», Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та Дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, приватних нотаріусів Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON], [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18.08.2010 між ПП «Візит Дніпро» та ТОВ «Дельмар Арена» нерухомого майна - частини комерційно-торгівельного комплексу літ.А-8, розташованого за адресою: вул. Набережна Перемоги, 82-д у м. Дніпропетровську, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10.09.2012 між ТОВ «Дельмар Арена» та [PERSON] і [PERSON] нерухомого майна - частини комерційно- торгівельного комплексу літ.А-8, що розташованого за адресою вул. Набережна Перемоги, 82-д у м. Дніпропетровську, визнати за [PERSON] майнового права на нерухоме майно (обєкт інвестування) приміщення ІХ-7 площею 48,2 кв.м., розташованого у надбудові за адресою: вул. Набережна Перемоги, 82-д у м. Дніпро (з урахуванням уточнених вимог станом на 19.07.2016р.). В обґрунтування позову зазначив, що між ТОВ «Центр Міста» та ПП «Созидатель 2000» 09.03.2006 укладено договір №09/3 дольової участі у будівництві будівлі комерційний призначення, за умовами якого ПП «Созидатель 2000» прийняв ТОВ «Центр Міста» у дольову участь у будівництві будівлі комерційного призначення, розташованої за адресою - м. Дніпропетровськ. Набережна Перемоги, 82, з метою створення спільної дольової власності у вигляді готового об'єкта та його подальшого використання учасниками цього договору. ТОВ «Центр міста» виступало замовником-забудовником, генеральним проектувальником та генеральним підрядником будівництва. На підставі даного договору між ТОВ «Центр міста» та [PERSON] 20.01.2008 укладено договір про інвестування будівництва № 10, за умовами якого інвестор - [PERSON] зобов'язався прийняти участь в інвестуванні нежитлового будівництва адміністративного комерційного комплексу вказаного будинку, а забудовник ТОВ «Центр міста» - організувати його будівництво та передати інвестору у власність нежитлове приміщення загальною площею 46,0 кв.м (об'єкт інвестування), яке розташоване на технічному поверсі цього будинку. Згідно з п.1.2 договору № 10 про інвестування будівництва, вказані площі на момент укладення договору визначаються за будівельним кресленням у відповідності з планувальним рішенням (додаток № 2) та підлягають уточненню за результатами контрольних замірів в момент підписання [PERSON] приймання-передачі з відповідним коригуванням сумарної вартості площі та суми договору на підставі договірної вартості одиниці площі. [PERSON] умови договору про інвестування виконав повністю, фактично за його кошти збудоване приміщення надбудови ІХ-7 площею 48,2 кв.м., а ТОВ «Центр міста» не виконало умови договору та не передало йому обєкт інвестування. Позивач зазначає, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2016, якою справа повернута на новий розгляд, визначено обовязок судів під час повторного розгляду цієї справи зясувати обставини щодо присвоєння адреси спірному обєкту. Новобудові після завершення будівництва Розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 14.01.2009 №4-р надано нову адресу: м. Дніпропетровськ, Набережна Перемоги, б. 82-д, що підтверджено також листом Дніпропетровської міської ради. Невиконання ТОВ «Центр міста» своїх обов'язків щодо передання приміщення інвестору [PERSON] сталося у звязку із тим, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2009 у справі за позовом ПП «Візит-Дніпро» до ПП «Созидатель 2000» визнано право власності на низку приміщень у комерційно-торгівельному комплексі за ПП «Візит Дніпро», у т.ч. і на приміщення надбудови літ.АІ-1 - АЗ-1 (номери приміщень IX-1-ІХ-12) загальною площею 191,9 кв.м, до складу яких входило і приміщення надбудови ІХ-7 площею 48,2 кв.м., що є обєктом інвестування [PERSON] Це потім скасовано постановою Вищого господарського суду від 18.08.2010 та справу передано на новий розгляд. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2011 відмовлено ПП «Візит-Дніпро» у позові. Вказане рішення залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.06.2011. В свою чергу, ПП «Візит-Дніпро» 18.08.2010 (в один день із скасуванням рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2009) продало вже зареєстровані за ним (ПП «Візит-Дніпро») приміщення ТОВ «Дельмар Арена», а останнє 16.10.2012 продало їх [PERSON] та [PERSON] , які передали їх в іпотеку [PERSON] Позивач зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» у редакції станом на 10.01.2008, інвестори - це суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. За ч. 5 ст. 7 цього Закону інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Відповідно до статті 876 ЦК України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Таким чином, виконання зобов'язань за інвестиційною угодою свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт. Розпорядження цими правами будь-ким, крім особи інвестора або без його згоди порушує права інвестора [PERSON] та надає право заперечували дійсність правочину, вчиненого із порушенням його прав на об'єкт інвестування па підставі ч. 3 ст. 215 ЦК України. Окрім того, новозбудований комерційно-торгівельний комплекс не було завершено будівництвом та не введено в експлуатацію станом на час укладання договорів купівлі-продажу між ПП «Візит-Дніпро» та ТОВ «Дельмар Арена» (18.08.2010), між ТОВ «Дельмар Арена» та [PERSON] (16.10.2012). Цю обставину встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2013. У відповідності до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону (ст.31 Закону стосується особливостей державної реєстрації прав на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 05.08.1992 та немає відношення до нерухомості - об'єкту позову). Згідно із абз. 2 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно статей 1, 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» №687-XІV від 20.05.1999 для створення об'єкта архітектури виконується комплекс робіт, який включає, серед іншого, прийняття спорудженого об'єкта в експлуатацію. Як встановлено п.7 ч. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17.02.2011 управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом, зокрема, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів. У відповідності до п. 5 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у порядку, що передбачає прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів. Укладання та виконання договорів купівлі-продажу нерухомого майна між ПП «Візит-Дніпро» та ТОВ «Дельмар Арена», між останнім та [PERSON] здійснено до завершення будівництва та введення в експлуатацію нерухомості, що є порушенням ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», абз.2 ч.2 ст.331 ЦК України та може бути підставою для визнання цих договорів недійсними на підставі ч. 1 ст.203, ст. 215 ЦК України. Враховуючи викладене, просить позов задовольнити. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник в судове засідання не зявилися, про дату місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином. При первісному розгляді справи представник відповідачів надавав заперечення на позов (а.с. 51 61, т. 1), в яких відзначив, що відповідачі є власниками нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 82-д, що підтверджується свідоцтвом про право власності. Майно придбано на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 10.09.2012 в рівних частинах (по 1/2) за 7 755 000,00 грн., про що свідчать квитанції про сплату коштів на рахунок ТОВ «Дельмар Арена», відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк». Спірним майном є частина комерційно - торгівельного комплексу літ. А-8, що знаходиться у підвалі приміщення № 1001, X-1Х-5, загальною площею 358, 5 кв.м., вхід в підвал літ.1; на першому поверсі приміщення № 101,1-1-1-9, загальною площею 401,8 кв.м., ганок літ. А, пандус літ. А2; на другому поверсі приміщення № 102, 11-1-11-8, загальною площею 404,5 кв.м.; на третьому поверсі приміщення № 301, 111-1-111-8, загальною площею 402,4 кв.м.; на пятому поверсі приміщення № 501, загальною площею 536,1 кв.м.; надбудова літ.А1-1- 1А3-1 приміщення № 1Х-1Х-12 загальною площею 191,9 кв.м. Це майно належало продавцю - ТОВ «Дельмар Арена» на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 18.08.2010, зареєстрованого у КП «Дніпропетровське міжміське БТІ Дніпропетровської обласної ради 13.09.2010 за № 2067619. Про відсутність у ТОВ «Дельмар Арена» права власності на нерухоме майно їм не було відомо. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.09.2013 ТОВ «Центр міста» відмовлено повністю у задоволенні позову до ПП «Візит-Дніпро», ТОВ «Дельмар Арена», ТОВ «Земельна ініціатива» про витребування майна у вказаних юридичних осіб та визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва за ТОВ «Центр міста». Господарський суд при розгляді даної справи дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання права власності на спірний об'єкт незавершеного будівництва, посилаючись на невірний спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем - ст. 387 ЦК України, згідно якої власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, оскільки такий спосіб захисту застосовується, якщо власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, яка незаконно вибула з його володіння. Втім ТОВ «Центр міста» не довів, що воно є власником спірного майна, тому підстав витребування цього майна у ТОВ «Дельмар-Арена», [PERSON] та [PERSON] та інших юридичних осіб не вбачалося. Отже, господарський суд встановив, що власником приміщень були ПП «Візит-Дніпро», ТОВ «Дельмар Арена» та інші юридичні особи, а ТОВ «Центр-Міста» не могло бути і не є власником спірного майна, що не дає підстав позивачу стверджувати про наявність у нього права власності. Посилаючись на норми статей 181, 182, 190 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», зазначає, що позивач володіє майновим правом на спірний обєкт, яке можна визначити як «право очікування», і яке є складовою частиною і майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Тому вимоги інвестора [PERSON] до забудовника ТОВ «Центр Міста» мають гуртуватися виключно на вимогах договору інвестування (наприклад, зобовязати передати певне майно, ввести в експлуатацію будинок та ін.), і не можуть ґрунтуватися на визнанні майнових прав за інвесторами. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено таненням правочину. В обґрунтування порушеного права позивач посилається на договір про інвестування будівництва № 10 від 10.01.2008, яким передбачені права і обовязки сторін, зокрема, інвестування будівництва інвестором і організація будівництва забудовником ТОВ «Центр міста» з подальшим переданням інвестору у власність збудованого на технічному поверсі приміщення загальною площею 46,0 кв.м. У пункті 1.2. договору зазначені площі приміщень на момент його укладання по будівельним кресленням у відповідності з планувальним рішенням (додаток № 2). Відповідно до пункту 10.6. договору до нього додаються документи, які конкретизують обєкт інвестування. Проте позивачем не надано доказів, які характеризують обєкт інвестування, щодо якого ставиться вимога про вихання права власності. Відповідачі вказують, що на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2012 ними придбано частину комерційно-торгівельного комплексу літ.А-8, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, вул. Набережна Перемоги, 82-д. У технічному паспорті на будівлю взагалі відсутня така назва обєкта, як технічний поверх. Отже, твердження позивача про те, що йому повинно було передано у власність нежитлове приміщення на технічному поверсі є безпідставним. Враховуючи викладене, просив відмовити у позові. Представники відповідачів ТОВ «Дельмар-Арена» та ПП «Візіт-Дніпро» в судове засідання не зявилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином. При первісному розгляді справи надавали заперечення на позов (а.с. 195, 196, т. 1), в яких відзначили, що позивачем не надано доказів, що приміщення за інвестиційними договорами за адресою - вул. Набережна Перемоги, 82 є адресою по вул. Набережна Перемоги 82Д, а також доказів про те, що позивачу повинні передаватися у власність приміщення саме за адресою по вул. Набережна Перемоги, 82Д. Представник відповідача ТОВ «Центр Міста» в судове засідання не зявився, про дату, місце та час розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином. При первісному розгляді справи надавав заперечення на позов (а.с. 197, т. 1), в яких відзначив, що господарським судом ТОВ «Центр Міста» відмовлено у задоволенні позову про визнання власності на обєкт, який є предметом спору, тому ТОВ «Центр Міста» не є особою, яка мала б залучати від сторін кошти на будівництво обєкту по вул. Набережній Перемоги, 82д, і, як наслідок, передавати інвесторам майнові права на це майно. Такі права мало лише ПП «Созидатель 2000», як орендар земельної ділянки, на якій розташований обєкт нерухомості, про що позивач [PERSON] обізнаний. ТОВ «Центр міста» не має відомостей про [PERSON], як інвестора будівництва спірного обєкта нерухомості по вул. Набережній Перемоги, 82Д, оскільки ліквідатору товариства у ході процедури банкрутства не передавалися документи (договори, банківські документи), які б підтверджували укладання інвестиційних договорів із [PERSON], а також підтверджували факти сплати ним коштів за цими договорами. Тому просив відмовити у позові. Треті особи або їх представники - ПП «Созитатель 2000», приватні нотаріуси [PERSON], [PERSON], а також іпотекодержатель [PERSON], в судове засідання не зявився, про дату, місце та час розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), судом встановлено наступне. Між ТОВ «Центр Міста» та [PERSON] укладено договір про інвестування будівництва від 10.01.2008 № 10 (а.с. 10 13, т. 1), за яким [PERSON] виступає як інвестор будівництва адміністративно-комерційного комплексу за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 82, а ТОВ «Центр Міста» виступає як забудовник, який зобовязується організувати будівництво та передати інвестору нежитлові приміщення, площею 46,0 кв.м, розташовані на технічних поверхах. Загальна сума інвестицій 126\~250,00 грн. За даним договором ТОВ «Центр Міста», як забудовник, зобовязався виконати комплекс робіт з будівництва будівлі, з дотриманням вимог проектної документації та діючих ДБН, а в 4-му кварталі 2008 року підписати інвестору «Оглядовий ордер» на об'єкт в узгодженій сторонами базовій комплектації. Закінчити виконання загальнобудівельних робіт в 4-му кварталі 2008 року, ввести будівлю в експлуатацію у встановленому законом порядку протягом 90 днів з моменту закінчення загальнобудівельних робіт. Датою введення будинку в експлуатацію є дата прийняття виконкомом Дніпропетровської міської ради рішення про затвердження акту державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Забудовник залишив за собою право змінити строк введення в експлуатацію на термін до 90 днів від встановленого терміну, в зв'язку з затвердженням акта державної комісії про прийняття будинки в експлуатацію. Згідно п. 3.1.3. договору забудовник зобовязався підготувати та передати інвестору всі документи, в тому числі копію рішення виконкому, необхідні для отримання останнім в БТІ свідоцтва про право власності, витягу про реєстрацію права власності та технічного паспорта на обєкт інвестування, за умови, що інвестор проінвестував 100 % вартості об'єкта інвестування, підписав оглядовий ордер та прийняв об'єкт інвестування шляхом підписання [PERSON] приймання-передачі об'єкту інвестування. Оглядовий ордер видається забудовником інвестору до моменту введення будинку в експлуатацію, після завершення загальнобудівельних робіт. Забудовник також зобовязався повернути інвестору кошти внесені кошти у разі дострокового розірвання договору (п. 3.1.5). Згідно п. 3.4.4 договору інвестор має право отримати від забудовника документи, необхідні для замовлення і отримання в МБТІ свідоцтва про право власності, витяг про реєстрацію права власності та технічний паспорт на об'єкт інвестування, розірвати договір і відмовитися від об'єкту інвестування при порушенні забудовником терміну, зазначеного в п.п. 3.1.2, п.3.1. договору (термін введення в експлуатацію - 4-й квартал 2008 року або через 90 днів після спливу цього строку для затвердження акту введення в експлуатацію). У розділі 9 договору вказано, що забудовник підтверджує і гарантує, що ним отримані всі дозволи та погодження, передбачені законом для будівлі. Забудовник гарантує можливість безперешкодної експлуатації обєкта інвестування після введення його в експлуатацію протягом строків, встановлених ДБН. Як вбачається з матеріалів справи, між ПП «Созидатель 2000» та ТОВ «Центр Міста» 09.03.2006 так само був укладений договір №09/3 дольової участі у будівництві будівлі комерційний призначення, за умовами якого ПП «Созидатель 2000» прийняв ТОВ «Центр Міста» у дольову участь у будівництві будівлі комерційного призначення, розташованої за адресою - м. Дніпропетровськ. Набережна Перемоги, 82, з метою створення спільної дольової власності у вигляді готового об'єкта та його подальшого використання учасниками цього договору. ТОВ «Центр міста» виступало замовником -забудовником, генеральним проектувальником та генеральним підрядником будівництва. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2009 за ПП «Візит-Дніпро» визнано право власності на нежитлові приміщення у будинку по вул. Набережна Перемоги, 82-д, у тому числі й на надбудову літ. А1-1 - AM (номери приміщень IX-1- IX-12) загальною площею 191,9 кв.м (а.с. 16 19, т. 1). Позов задоволено виходячи із договору про пайову участь у будівництві обєкта № 24/01/06 від 24.01.2006, укладеного між ПП «Созидатель 2000» та ПП «Візит-Дніпро», який у зміненій 15.02.2006 редакції передбачав обовязок ПП «Візит-Дніпро» профінансувати частину будівництва обєкта та зустрічний обовязок ПП «Созидатель 2000» надати земельну ділянку для будівництва, що виконує функції замовника-забудовника та забезпечує передачу ПП «Візит-Дніпро» за завершенням будівництва його частку збудованого обєкта, а саме: 358, 5 кв.м підвалу будівлі літ. А-8, 401, 8 кв.м першого поверху будівлі літ. А-8, 404, 5 кв.м. другого поверху будівлі літ. А-8, 402, 4 кв.м третього поверху будівлі літ. А-8, 592, 7 кв.м пятого поверху будівлі літ. А-8, 593, 6 кв. м сьомого поверху будівлі літ. А-8, 543, 5 кв.м восьмого поверху будівлі літ. А-8, 191, 9 кв. м надбудови літ. AM - AM (номери приміщень IX-1- IX-12). За угодою про відчуження майнових прав за договором про пайову участь у будівництві обєкта № 24/01/06 від 24.01.2006 , що підписана 06.05.2009, ПП «Созидатель 2000» відступило свої права за вказаним договором ПП «Візит-Дніпро», на підставі якого господарський суд визнав право власності ПП «Візит-Дніпро» на наведені приміщення. В подальшому за договором купівлі-продажу від 18.08.2010 ПП «Візит-Дніпро» продало приміщення по вул. Набережна Перемоги, 82-д м. Дніпропетровська ТОВ «Дельмар Арена», у тому числі й надбудову літ. AM - AM (номери приміщень IX-1-IX-12) загальною площею 191,9 кв.м, а за договором купівлі-продажу від 10.02.2012 право власності на надбудову перейшло до [PERSON] та [PERSON] по ? частці до кожної (а. с. 20, 21, т. 1). Постановою Вищого господарського суду від 18.08.2010 скасовано рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2009, справу передано на новий розгляд. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2011 відмовлено ПП «Візит-Дніпро» у позові. Вказане рішення залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.06.2011 (а. с. 184 190, т. 1). Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2013, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.09.2013, відмовлено у позові ТОВ «Центр міста» у тому числі і до ПП «Візит-Дніпро» про визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва - комерційно-торгівельного комплексу літ. А-8, надбудови літ. AM-AM по вул. Набережна Перемоги, 82-д м. Дніпропетровська у звязку з тим, що вказаний обєкт не завершено будівництвом та не введено в експлуатацію (а. с. 62 - 92, т. 1). У вказаному судовому провадженні ТОВ «Центр міста» захищало свої права й інтереси, які виникли із договору № 09/3 від 09.03.2006 дольової участі у будівництві будівлі комерційного призначення по вул. Набережна Перемоги, 82 у м. Дніпропетровську, який укладено із ПП «Созидатель 2000». Договір укладено з метою створення спільної дольової власності у вигляду готового обєкта та його подальшого використання учасниками договору, де ТОВ «Центр міста» виступав як замовник-забудовник, генеральний проектувальник та генеральний підрядник. Підстави позову обґрунтовано, зокрема, і рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.012011 про відмову ПП «Візит-Дніпро» у визнанні права власності на спірні приміщення. Як встановлено судами в даній справі, позивач - ТОВ «Центр міста» просив суд визнати за ним право власності на обєкт незавершеного будівництва комерційно-торгівельний комплекс та витребувати це майно у відповідачів, як осіб, що безпідставно заволоділи ним. Господарський суд, застосовуючи до спірних правовідносин норми статей 316, 317, 319, 328, 392, 331 ЦК України, які регулюють підстави набуття права власності на обєкт незавершеного будівництва, дійшов висновку про наступне. Право особи зареєструвати право власності на обєкт незавершеного будівництва виникає за наявності документу, який підтверджує право власності або право користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна; дозволу на виконання будівельних робіт; проектно-кошторисної документації; документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Але позивачем ТОВ «Центр-Міста» не надано жодних з цих документів (крім дозволів на виконання будівельних робіт зі строком дії до 31.12.2006 та 31.12.2007). Разом із тим, позивачем у якості доказів надано було ряд документів, які підтверджують виконання підрядних будівельних робіт на спірному об'єкті незавершеного будівництва, що підтверджують виконання будівельних робіт чисельним колом підрядних організацій. Отже, позивачем було підтверджено виконання певного переліку робіт у відповідності до вимог укладених ним, як забудовником, договорів з виконавцями цих робіт. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державний реєстрації. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання, тощо, які були використані в процесі будівництва. Як встановив господарський суд у вказаній справі, станом на час розгляду справи будівництво спірного об'єкта не завершено, в експлуатацію не введено. Отже, позивач вважається власником лише матеріалів, які були використані в процесі будівництва. Право власності у позивача на спірний об'єкт у відповідності не виникло. Крім того, позивач у даній справі просив визнати за ним право власності на обєкт незавершеного будівництва комерційно-торгівельного комплексу літ.А-8, який складається, у т.ч. і з восьмого поверху літ. А-8 (номери приміщень: 801, балкони літ. І-ІV), приміщення № VIII-І-VIII-8, загальною площею 543,5 кв. м. та надбудови літ. А1-1-А3-1 (номери приміщень IX-1 - ІХ-12) загальною площею 191,9 кв.м, спірного об'єкту нерухомості. Між тим, за змістом п.6.1.1. договору № 09/3 дольової участі у будівництві від 09.03.2006, укладеного з ПП «Созидатель 2000», у власність ТОВ «Центр міста» переходять усі приміщення, розташовані на 7-ми поверхах об'єкта, за виключенням приміщень, зазначених в п. 6.1.2. цього договору. Зміни та доповнення до п.6.1.1 договору сторонами не вносились. Отже, будівництво восьмого поверху літ. А-8 та надбудови літ. А1-1-А3-1 є самочинним будівництвом. Визнання права власності за особою на незавершений обєкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як ч. 3 ст. 376 ЦК України, так і ст. 331 ЦК України, що узгоджується із позицією Верховного Суду України, яка викладена у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2012 за № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України» (про правовий режим самочинного будівництва). Відтак, суд відмовив повністю у задоволенні позову, так як ТОВ «Центр Міста» не довів свого права власності на майно. Позивач у даній справі [PERSON] обґрунтовує свою правову позицію й тим, що відповідними рішеннями господарського ПП «Візит-Дніпро» у позові про визнання за ним права власності відмовлено (а.с. 179 190, т. 1). Водночас, ПП «Візит-Дніпро» 18.08.2010 (в один день із скасуванням рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2009) продало ТОВ «Дельмар Арена» спірний обєкт за договором купівлі-продажу, а ТОВ «Дельмар Арена» 16.10.2012 продало їх [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20, 21 т. 1), які в свою чергу передали це майно в іпотеку [PERSON] за договором від 21.05.2013 № 2013, що видно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав станом на 01.09.2016 (а.с. 84, 85, т. 2). Отже, на даний час єдиними власниками, право власності за яким зареєстроване і підстави набуття у власність не визнані в судовому порядку неправомірним, є [PERSON] і [PERSON], які 21.05.2013 передали [PERSON] спірні приміщення в іпотеку за договором № 1398, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] (а.с. 84 96, т. 2) Суд зазначає, що з урахуванням всіх обставин у справі, не можна вважати [PERSON] та [PERSON] такими, що набули права на спірний обєкт будівництва на законних підставах. Фактична реєстрація права власності за ними не є беззаперечним свідченням правомірності правочину, за яким вони набули право власності, адже попередні відчужувачі майна не набували право власності у встановленому законом порядку на обєкт незавершеного будівництва, оскільки спірний будинок не був введений в експлуатацію, тому жодна особа не мала право укладати правочини щодо даного обєкту. Позивач ставить питання про недійсними договорів купівлі-продажу від 18.08.2010, укладеного між ПП «Візит Дніпро» та ТОВ «Дельмар Арена» та від 10.09.2012, укладеного між ТОВ «Дельмар Арена» та [PERSON] і [PERSON], визнання за ним майнового права на нерухоме майно (обєкт інвестування) приміщення ІХ-7 площею 48,2 кв.м., розташованого у надбудові за адресою: вул. Набережна Перемоги, 82-д у м. Дніпро. Повертаючи дану справу на новий розгляд Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 03.02.2006 звернув увагу суду першої інстанції на те, що відповідно до ст. 876 ЦК України власником обєкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Таким чином, виконання зобовязань за інвестиційною угодою свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на обєкт будівництва або набуття майнових прав на цей обєкт. Розпорядження цими правами будь-ким, крім особи інвестора або без його згоди, порушує права інвестора та надає йому право заперечувати дійсність правочину, вчиненого із порушенням його прав на обєкт інвестування на підставі ч. 3 ст. 215 ЦК України. Саме з цих підстав [PERSON] звернувся до суду із позовом, що розглядається, для захисту права на обєкт інвестування, ідентифікувавши його як приміщення ІХ-7 площею 48,2 кв. м, розташоване у надбудові по вул. Набережна Перемоги, 82-д м. Дніпропетровська. Як встановлено судом, позивач не набував права власності на новостворений обєкт інвестування і не може його набути у звязку із тим, що будинок (комерційно-торгівельний комплекс) не введений в експлуатацію, а надбудова, в якому знаходиться спірне приміщення є самочинним будівництвом, тому не може бути обєктом права власності в цілому як такий. Згідно із пунктами 3.1.1., 3.1.2., 3.1.3. договору про інвестування будівництва, укладеного [PERSON] 10.01.2008 з ТОВ «Центр Міста», останнє зобовязалося виконати комплекс робіт з будівництва, ввести будівлю в експлуатацію у встановленому законом порядку шляхом підписання з виконкомом Дніпропетровської міської ради акту державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію, передати інвестору всі документи, в тому числі копію рішення виконкому, необхідні для отримання останнім в БТІ свідоцтва про право власності, витягу про реєстрацію права власності та технічного паспорта на обєкт інвестування. Позивач [PERSON] свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, про що свідчать квитанції до прибуткового касового ордера від 10.01.2008 на суму 50\~000,00 грн. та від 01.02.2008 на суму 75\~000,00 грн. про сплату на користь ТОВ «Центр міста» вказаних коштів (а.с. 15, т. 1). А ТОВ «Центр Міста» не виконало своїх зобовязань перед [PERSON], будинок (торгівельно-комерційний центр), складовою частиною якого є спірне приміщення ІХ-7 площею 48,2 кв.м., розташоване у надбудові за адресою: вул. Набережна Перемоги, 82-д у м. Дніпро, не був введено в експлуатацію. Акт (акти) прийому-передачі майнових прав позивачу відповідачем підписано не було, у зв'язку з чим і було подано до суду позовну заяву до ТОВ «Цент Міста». Застосовуючи до спірних правовідносин Закон України «Про інвестиційну діяльність» від 18.09.1991 № 1560-XII, на який вказав Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 23.03.2016, як на такий, що повинен застосовуватися при розгляді даної справи, суд виходить з такого. Відповідно до статей 526, 527, 530 532 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Майном як особливим обєктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обовязки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Майновими правами визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Разом з тим ч. 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. На час укладення сторонами договору про фінансування будівництва правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися законами України від 19.06.2003 № 978-IV «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та від 18.09.1991 № 1560-XII «Про інвестиційну діяльність». Ні вказаними нормами, ні нормою ст. 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений обєкт нерухомості на підставі судового рішення. Порядок оформлення права власності на обєкт інвестування після прийняття такого обєкта до експлуатації встановлено зазначеними нормами. Як встановлено судом, забудовник ТОВ Центр Міста» не передавав позивачу спірне приміщення та не звертався до виконавчого комітету місцевої ради із заявою про оформлення права власності за інвестором, тому спосіб захисту, обраний позивачем шляхом визнання за ним майнового права, яке є складовою частиною права власності, на новостворене майно на підставі ст. 392 ЦК України не можна визнати обґрунтованим. Таким чином, з огляду на те, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України. Як зазначено, на час укладення [PERSON] договору про інвестування будівництва з ТОВ «Центр Міста» правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, регулювалися Законом України «Про інвестиційну діяльність», частиною 2 ст. 5 якого визначено, що інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. Відповідно до ч. 5 ст. 7 даного Закону інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Проте виникнення права власності на новостворений обєкт нерухомості на підставі судового рішення нормами Закону України «Про інвестиційну діяльність» та нормою статті 331 ЦК України не передбачено. Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від 19.06.2003 № 978-IV визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на обєкт інвестування після прийняття такого обєкта до експлуатації. Зокрема, відповідно до ст. 19 цього Закону для проведення державної реєстрації права власності на закріплений за довірителем обєкт інвестування забудовник та довіритель підписують складений забудовником акт прийняття-передачі об'єкта інвестування. Державна реєстрація права власності на житло здійснюється забудовником своїми силами та за свій рахунок. Органи, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводять державну реєстрацію права власності довірителя на об'єкт інвестування на підставі довідки про право довірителя на набуття у власність об'єкта інвестування. Державна реєстрація права власності на нежитлові приміщення здійснюється довірителем самостійно та за свій рахунок на підставі документів, отриманих від забудовника. Забудовник зобов'язаний не пізніше ніж у стодвадцятиденний строк з дня введення об'єкта будівництва в експлуатацію передати цей об'єкт об'єднанню співвласників, або власнику, або експлуатуючій організації разом з необхідною технічною документацією. Аналогічні висновки викладені в чисельних постановах Верховного Суду України, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за І півріччя 2015 року (постанови Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14; від 24.06.2015 у справі № 6-318 цс15). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. У даній справі, позивач посилався на те, що спірними договорами купівлі-продажу частини торговельного комплексу, укладеними між відповідачами, було порушено його право власності як замовника (інвестора) будівництва частини комерційно-торговельно комплексу за договором інвестування будівництва, який оплатив будівництво своєї частини в повному обсязі. Суд звертає увагу, що позивач просить визнати зазначені договори купівлі-продажу недійсними в цілому та визнати за ним майнове право лише на частину торговельного комплексу - приміщення ІХ-7 площею 48,2 кв.м, розташоване у надбудові, яке означено у технічному паспорті на громадський будинок частину КТК літ.А-8, виготовленого на замовлення [PERSON] та [PERSON] (а.с. 104 120, т. 1), з якого видно, що приміщення знаходиться у надбудові (а.с. 115, т. 1). Разом із тим особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 статті одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). За змістом статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. На підставі статті 190 ЦК України майном вважається не лише окрема річ чи сукупність речей, а також майнові права. Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість, що є обєктом будівництва (інвестування), не вважаються речовими правами на чуже майно, тому що обєктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності, оскільки обєкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Таким чином, майнове право, яке є предметом договору інвестування це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Отже, позивач може захистити своє порушене майнове право, яке прямо витікає з договору інвестування внаслідок його невиконання, шляхом зобовязання інвертора вчинити дії, виконати договір тощо, і жодним чином не шляхом визнання майнового права на нерухоме майно. Суд приходить до висновку, що оскільки порушене право позивача [PERSON] не можна відновити шляхом визнання спірних договорів купівлі-продажу недійсними з огляду на те, що реституція є правовим наслідком недійсності правочину і способом захисту цивільних прав, який застосовується до відносин зобовязального характеру, тому відсутні підстави для визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених між відповідачами ПП «Візіт Дніпро» та ТОВ «Дельмар Арена», між останнім та [PERSON]. Окрім того, за статтею 876 ЦК України власником обєкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Згідно зі ст. 331 ЦК України право власності на новостворене майно та обєкти незавершеного будівництва реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію права на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення обєкта нерухомого майна. Встановлено, що ані ПП «Візіт Дніпро» ані ТОВ «Дельмар Арена» не мають права власності на спірний обєкт інвестування. З огляду на викладене та системний аналіз правових норм можна дійти висновку, що стаття 876 ЦК України щодо визначення замовника власником обєкта будівництва застосовується лише у взаємозвязку зі статтею 331 цього Кодексу щодо вимоги обовязкової наявності права власності або права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухоме майно. В інших випадках відповідно до статті 376 ЦК України такі об'єкти будівництва та інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, а особа яка його здійснила не набуває права власності на нього. Відтак позивач не може ставити питання як про визнання за ним права власності на підставі ст. 876 ЦК України, так і на підставі ст. 388 ЦК України (витребування майна у набувача, який не знав про відсутність права на відчуження). Такий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від у справі №6-265цс16 від 30.03.2016. Щодо зауважень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі від 23.03.2016 за результатами перегляду у касаційному порядку даної справи, про те, що судом не зясовано обставини щодо присвоєння адреси спірному обєкту, у звязку із чим позов не розглянутий за предметом і підставами. Зокрема в ухвалі вказано, що суди дійшли висновку, що позивач не довів розташування проінвестованого ним приміщення загальною площею 46,0 кв.м технічного поверху адміністративного комерційного комплексу по вул. Набережна Перемоги, 82 м. Дніпропетровська саме на 8-му поверсі комерційно-торгівельного комплексу по вул. Набережна Перемоги, 82-д м. Дніпропетровська. Приміщення 8-го поверху [PERSON] та [PERSON] за договором від 10.09.2012 не придбавалися, а [PERSON] зазначає їх останніми набувачами спірного приміщення, розташованого у надбудові по вул. Набережна Перемоги, 82-д м. Дніпропетровська. Як видно з матеріалів справи, весь обєкт незавершеного будівництва - комерційно-торгівельний комплекс по вул. Набережна Перемоги, 82-д, згідно технічного паспорту визначено як літ. А-8, надбудови (А 1-1, А2-1, А3-1) заг.пл. 4 484,9 кв. м., ганок літ. "а", вхід у підвал літ. "а1", пандус літ. "а2", який, в свою чергу, складається з наступних приміщень: підвал будівлі літ. А-8 (номери приміщень: 1001, Х-1 - Х-5, вхід до підвалу «а1») заг.пл. 358,5 кв. м.; 1-й поверх будівлі літ. А-8 (номери приміщень: 101, 1-1 -1-9, ганок "а", пандус "а2") заг.пл.401,8 кв. м.; 2-й поверх будівлі літ. А-8 (номери приміщень: 102, ІІ-1 - ІІ-8) заг.пл. 404,5 кв. м.; 3-й поверх будівлі літ. А-8 (номери приміщень: 301, ІІІ-l - ІІІ-8), заг.пл. 402,4 кв. м.; 4-й поверх будівлі літ. А-8 (номери приміщень: 401), приміщення № IV-1 - IV-8 заг.пл. 403,8 кв. м.; 5-й поверх будівлі літ. А-8 (номери приміщень: 501), приміщення № V-1 - V-8, заг.пл.592,7 кв. м.; 6-го поверху будівлі літ. А-8 (номери приміщень: 601), приміщення № VI-1 - VI- I заг.пл.592,2 кв. м.; 7-й поверх будівлі літ. А-8 (номери приміщень: 701), приміщення №VII-1-VII- заг.пл. 593,6 кв. м.; 8-й поверх будівлі літ. А-8 (номери приміщень: 801, балкони літ. I-IV), приміщення № VIII-1 - VIII-8, заг.пл. 543,5 кв. м.; надбудова літ. А1-1 -АЗ-1 (номери приміщень ІХ-1 - ІХ-12) заг.пл. 191,9 кв.м. Як встановлено судом, новобудові в цілому після завершення будівництва Розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 14.01.2009 №4-р було надано адресу: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, б. 82-д (а.с. 194, т. 1). Ця обставина підтверджується і листом Дніпропетровської міської ради від 12.03.2015 № 7/11-362, в якому вказано, що до цього (до прийняття розпорядження) обєкту адреса взагалі не присвоювалася (а.с. 193, т. 1). Отже, при первісному розгляді справи в суді першої інстанції, спірний обєкт вже мав адресу - вул. Набережна Перемоги, б. 82-д. Приміщення ІХ-7 площею 48,2 кв.м, на яке позивач просить визнати майнове право власності, розташоване не на 8-му поверсі, а у надбудові, яка знаходиться вище над 8-мим поверхом. Це приміщення фактично придбане відповідачами [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу від 10.09.2012, у пункті 3 якого вказано, що складу відчужуваного обєкту увійшли і приміщення, розташовані у надбудовах А1-1-А3-1, а саме, № ІХ-1-ІХ-12 загальною площею 191,9 кв.м (а.с. 102, 103, т. 1). Як видно з поверхового плану, що міститься у технічному паспорті, спірне приміщення ІХ-7 площею 48,2 кв.м входить до складу надбудов А1-1-А3-1 (а.с. 115, т. 1). Але воно фактично не виділено в окремий обєкт, що відбулося через не введення свого часу обєкту в експлуатацію як в цілому, так і окремих його частин, на які інвестори в майбутньому мали б набути право власності. Враховуючи викладене, аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що відсутні встановлені законом підстави для визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених між відповідачами ПП «Візіт Дніпро» та ТОВ «Дельмар Арена», між останнім та [PERSON] і [PERSON] та визнання за позивачем майнового права на спірне приміщення. У разі відмови у позові, судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed