Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

29 січня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області із позовною заявою до Об`єднаної територіальної громади, яку представляє Лиманська міська рада Донецької області, про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту реєстрації шлюбу, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,0740 га, кадастровий номер 1423055400:04:000:1483, призначеної для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Зазначене майно належало батькові позивача - [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] в порядку ст. 549 ч. 1 п. 1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) зазначене майно прийняла у спадщину його дружина - мати позивача [PERSON] , однак, фактично прийнявши спадщину, не оформила спадкових прав та померла. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] . Однак, 12 грудня 2019 року при зверненні до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав позивач отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв"язку із пропуском встановленого шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, а також в зв"язку з відсутністю документів, котрі підтверджують факт родинних відносин між спадкоємцем (позивачем) та спадкодавцем. Позивач позбавлений можливості вирішити це питання в позасудовому порядку, в зв"язку з чим звернувся до суду та просить встановити факт родинних відносин між ним та спадкодавцем [PERSON] , встановити факт реєстрації шлюбу між його батьками, визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що необхідно заявнику для оформлення спадкових прав після смерті матері (а.с.1-6). Позивач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибув, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просив справу розглянути без його участі, проти заочного розгляду не заперечує (а.с.40). Представник відповідача - Об`єднаної територіальної громади, яку представляє Лиманська міська рада Донецької області була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи; відповідачем не направлено свого представника для участі в судовому засіданні, але надано заяву про розгляд справи без участі представника за наявними документами у справі та ухвалення рішення відповідно до вимог чинного законодавства; відзиву на позов представником відповідача не надано(а.с.38). Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 20 березня 2020 року прийнято рішення про здійснення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] с. Дробишеве Краснолиманського району Донецької області помер [PERSON] , це підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 липня 1997 року Виконкомом Дробишевської селищної ради міста Красний Лиман Донецької області, актовий запис № 60 (а.с. 12). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] ; та земельна ділянка площею 0,0740 га, кадастровий номер 1423055400:01:000:1483, призначена для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначене майно належало [PERSON] на підставі договору забудови, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської нотконтори 29 червня 1956 року за реєстровим номером 2864; державного акта на право власності на землю серії ДН, виданого 12 грудня 1996 року Дробишевською селищною радою (а.с. 17-18, 19), право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1404794812019, сформованим 04 квітня 2019 року (а.с. 12-14). Відповідно до вимог цивільного законодавства, роз`яснень постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах спадкування", пункт 1 - відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 524 ч. ч.1, 2 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом має місце тоді, коли воно не змінено заповітом. За життя [PERSON] заповіту складено не було. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину у разі: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з довідкою від 28 січня 2020 року № 132, виданою виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області, у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , потійно та безвиїзно були зареєстровані та фактично проживали по день смерті [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). Отже, після смерті [PERSON] в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину прийняла його дружина - мати позивача [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Прийнявши спадщину, [PERSON] належним чином не оформила своїх спадкових прав та померла [INFO] в смт. Дробишеве Лиманського району Донецької області, що підтверджується наданою заявником копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області 09 грудня 2015 року, актовий запис № 747 (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; та земельної ділянки площею 0,0740 га, кадастровий номер 1423055400:01:000:1483, призначеної для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Цивільним законодавством України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст 1217 ЦК України). Частиною 1 статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] . Однак, постановою державного нотаріуса Першої Слов"янської державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Алперіної О.Ю. від 12 грудня 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки позивачем пропущений встановлений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця для прийняття спадщини, а також відсутні документи, що підтверджують родинний зв"язок між спадкодавцем та спадкоємцем (а.с. 16). Частиною 1 статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач зазначає, що не мав змоги належним чином своєчасно, протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця [PERSON] звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, в зв`язку з життєвими обставинами, які склалися, він не мав часу, а потім можливості для належного оформлення спадщини. [PERSON] просить визнати вказані обставини поважними, та визначити додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю три місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили. Суд враховує роз`яснення, які містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7, згідно з якими поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій; зібрані у справі докази, їх належна оцінка заслуговують на увагу, є доведеними, та вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд вважає за можливе визначити [PERSON] додатковий строк - три місяці (з дня набрання чинності судовим рішенням), який буде достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Щодо вимог позивача в частині встановлення факту родинних відносин та встановлення факту реєстрації шлюбу суд зазначає наступне. Згідно з наданою позивачем копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Краснолиманським МВ УМВС України в Донецькій області 12 листопада 2001 року, прізвище позивача зазначено " [PERSON] ", російською мовою - " [PERSON] " (а.с. 7). У свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області 09 грудня 2015 року, прізнище матері позивача зазначено " [PERSON] " (а.с. 11), прізвище батька позивача згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 22 липня 1997 року Виконкомом Дробишевської селищної ради міста Красний Лиман Донецької області, - " [PERSON] " (а.с. 12). Розбіжність у написанні прізвищ позивача та його батьків заважає позивачу реалізувати повною мірою свої права на отримання спадщини. Згідно з п. 4.1 та п. 4.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. На підтвердження факту родинних відносин позивачем надана копія свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , виданого 13 травня 1950 року, актовий запис № 45 (а.с. 8). Згідно із записами у зазначеному свідоцтві матрі"ю позивача [PERSON] , [INFO] , зазначено російською мовою " [PERSON] ", батьком зазначений " [PERSON] " (а.с. 8). Згідно з паспортними даними позивача його прізвище російською мовою зазначено як " [PERSON] ", що повністю збігається з прізвищем його матері та батька, зазначеним у свідоцтві про народження. Крім того, оскільки у свідоцтвах про смерть є розбіжності у написанні прізвищ батьків позивача, факт родинних відносин між ними як між чоловіком та дружиною не підтверджується. На підтвердження факту реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] позивачем надана копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 26 вересня 1949 року, згідно з яким 22 вересня 1949 року в с. Дробишеве Краснолиманського району Донецької облсті між " [PERSON] " та " [PERSON] " (російською мовою) був укладений шлюб (а.с. 9). Крім того, згідно з довідкою від 28 січня 2020 року № 132, виданої виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області, [PERSON] та [PERSON] постійно та безвиїзно проживали разом за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Суд також зауважує, що за часів УРСР документообіг здійснювався російською мовою, актові записи реєструвалися російською мовою, як заповнювалися і свідоцтва органами РАЦС. Тому при видачі паспортів громадянин України був здійснений некоректний переклад прізвищ позивача та його батьків з російської на українську мову. Враховуючи наведені факти в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як між сином та матір"ю відповідно та факту реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік фактів, які встановлюються судом. Аналіз ч.2 цієї статті дає можливість зробити висновок, що цей перелік не є вичерпним. Цією нормою Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; Встановлення даних фактів для позивача має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950 року) встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При прийнятті рішення відповідно до ст. 80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Враховуючи викладене, суд вважає, що факт родинних відносин повністю доведений, оскільки досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] , також доведений факт реєстрації шлюбу 22 вересня 1949 року між [PERSON] та [PERSON] . Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Outcome: approved