Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулсь до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері, посилаючись на те, що вона є пенсіонеркою, досягла 76-річного віку, а відповідач є її повнолітньою працездатною дочкою. Рішенням Чорнобаївського рйонного суду від 03 квітня 1998 року за позивачем було визнано право власності на 1/2 частину будинку з надвірними спорудми в [ADDRESS], власником іншої 1/2 частини стала відповідач в порядку спадкування. Поскільки позивач проживала у будинку одиноко і за станом здоров"я потребувала сторонньої допомоги, відповідач запропонувла надавати таку допомогу в обмін переоформлення на неї частки житла. Позивач погодилась і 27 травня 2009 року підписала договір дарування належної їй 1/2 частини будинку на користь відповідача. В липні 2015 року відповідач поселила в будинку в [ADDRESS] свого сина з невісткою, які створили нестерпні умови для проживання позивача, а саме стали притісняти позивача, грубо до неї ставитися та вигнали з будинку. Позивач звернулась до відповідача з проханням вплинути на сина, але вона відмовила і позивач була змушена перейти жити до старшої дочки [PERSON] Мотивуючи тим, що в даний час вона потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача, так як залишилась без житла, крім того, хворіє і багато коштів витрачає на придбання ліків, а розмір пенсії в 1297 грн.58 коп. є низьким , не забезпечує їй гідне життя, а інших доходів вона не має, позивач просила стягнути на її користь з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень до смерті позивача. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі і просила задовольнити позов. Відповідач заперечила проти задоволення позову, в запереченні вказала, що позивачем не надано доказів про її стан здоров"я, який потребує стороннього догляду, про додаткові витрати, які потребували б стягнення аліментів. Урім цього, відповідач зазначила, що позивач пішла до старшої дочки добровільно, ніхто її не вигонив з будинку. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини справи та визначив відповідно до них правовідносини. Позивач [PERSON] є пенсіонеркою, досягла 76-річного віку, а відповідач [PERSON] є її повнолітньою працездатною дочкою. Рішенням Чорнобаївського рйонного суду від 03 квітня 1998 року за позивачем було визнано право власності на 1/2 частину будинку з надвірними спорудми в [ADDRESS], власником іншої 1/2 частини стала відповідач в порядку спадкування. Поскільки позивач проживала у будинку одиноко і за станом здоров"я потребувала сторонньої допомоги, відповідач запропонувла надавати таку допомогу в обмін переоформлення на неї частки житла. Позивач погодилась і 27 травня 2009 року підписала договір дарування належної їй 1/2 частини будинку на користь відповідача. В липні 2015 року відповідач поселила в будинку в [ADDRESS] свого сина з невісткою, які створили нестерпні умови для проживання позивача, а саме стали притісняти позивача, грубо до неї ставитися та вигнали з будинку. Позивач звернулась до відповідача з проханням вплинути на сина, але вона відмовила і позивач була змушена перейти жити до старшої дочки [PERSON] Позивач обгрунтувала вимогу про стягнення аліментів тим, що в даний час вона потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача, так як залишилась без житла, крім того, хворіє і багато коштів витрачає на придбання ліків, а розмір пенсії в 1297 грн.58 коп. є низьким, не забезпечує їй гідне життя, а інших доходів вона не має, визначила розмір аліментів в твердій грошовій сумі 2000 гривень щомісячно. Вказані обставини підтверджуються копією паспорта позивача,(а.с.3) копією договору дарування частини жилого будинку від 07 травня 2009 року (а.с.4), довідкою Управління Пенсійного фонду України від 23.11.2015 року №5492/02 про те, що розмір пенсії позивача складає 1297 грн. 58 коп. (а.с.5), копією довідки Чорнобаївської селищної ради від 17.11.2015 року №6319 про те, що позивач [PERSON] проживає і зареєстрована в [ADDRESS] з онуком [PERSON] та онукою [PERSON] (а.с.6), довідкою Чорнобаївської амбулаторії від 25.11.2015 року про те, що позивач [PERSON] хворіє, приймає ліки , часто лікується в стаціонарних умовах (а.с.7), чеками про придбання ліків за 05.02.2016 року, 13.02.2016 року, 19.02.2016 року (а.с.47). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями глави 17 Сімейного кодексу України. За приписом ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. За вимогами ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку(доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред"явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно п. 21 постанови № 3 Лленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК ), не є абсолютним. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов"язок повнолітніх дітей, виникає за наявності одночасно двох умов: не лише непрацездатності батьків, але й наявності у них потреби у матеріальній допомозі, і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов"язку утримувати матір, батька та обов"язку брати участь у додаткових витратах можливе тоді, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов"язків. За приписом ст.ст. 10, 60 ЦПК Україна кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, Отже, доведення потреби в матеріальній допомозі є процесуальним обов"язком саме позивача. Потреба у матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримання нормальної життєдіяльності особи, а тому потреба в матеріальній допомозі має визначатися відповідно до встановленого законом прожиткового мінімуму. За положеннями ч.1 ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Критерії визначення потреби у наданні матеріальної допомоги передбачені у ч.4 ст. 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до Закону України „Про Державний бюджет України на 2015 рік" з 01.01.2015 року розмір прожиткового мінімуму на одну особу становив 1176 грн. на місяць, а з 01.12.2015 року 1330 грн. Розмір прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність з 01.01.2015 року становив 949 грн. на місяць, а з 01.12.2015 року 1074 грн. За Законом України „Про Державний бюджет України на 2016 рік" з 01.01.2016 року розмір прожиткового мінімуму на одну особу визначений - 1378 грн. на місяць, а розмір прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність залишений 1074 грн. Розмір пенсії, яку отримує позивачка, становить 1297,58 грн. на місяць і є вищим, ніж показник прожиткового мінімуму в країні. За таких умов заявлені позивачем, як непрацездатною особою, вимоги про стягнення з її повнолітньої доньки щомісячних аліментів на утримання з підстав потреби у матеріальній допомозі, не є доведеними, а тому достатніх правових підстав для стягнення аліментів суд не вбачає.

Outcome: dismissed