Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

ПАТ КБ «Приват Банк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 22.03.2016 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії Витягу з "Умов та правил надання банківських послуг" та Витягу з "Тарифів Банку" додаються до позовної заяви. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування Позичальник належним чином не виконує і станом на 20.12.2017 року має заборгованість - 12339,18 грн. з яких: 6710,30 грн. - тіло кредиту; 1002.90 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 3562,21 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 563.77 грн. - штраф (процентна складова). На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість а кредитним договором № б/н від 22.03.2016 року у розмірі 12339,18 грн. та судові витрати в розмірі 1762.00 грн. судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому в позовній заяві просить у випадку неявки представника позивача у судове засідання проводити розгляд даної справи без його участі за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання повторно не з`явилися, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. До суду подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що на час підписання Заяви про приєднання до Договору відповідачу виповнилося 17 років, а відповідно до приписів ст. 32 ЦК України він був неповнолітньою особою. Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, відсутня згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника на вчинення правочину відповідачем. Так, позивач, укладаючи з відповідачем Договір про надання банківських послуг, порушив імперативні приписи статей 203, 215 ЦК України, в частині надання кредиту у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, не отримавши відповідної згоди законного представника відповідача. Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідач визнає позовні вимоги лише частково, у розмірі 6 707, 21 грн., та, з огляду на недійсність правочину, укладеного між ним та позивачем, вважає безпідставними вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми 5 631, 97 грн. заборгованості. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми 5 631, 97 грн. заборгованості. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 22.03.2016 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії Витягу з "Умов та правил надання банківських послуг" та Витягу з "Тарифів Банку" додаються до позовної заяви. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до цієї статті, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За таких обставин підписання позивачем договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. З наданого позивачем розрахунку слідує, що станом на 20.12.2017 року має заборгованість - 12339,18 грн. з яких: 6710,30 грн. - тіло кредиту; 1002.90 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 3562,21 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 563.77 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч.1,2 ст.549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , про що свідчить паспорт серії [NUMBER] , виданий Ужгородським МВ ГУ ДМСУ в Закарпатській області 16.04.2015 року копії. Так, заява №б/н, згідно якої позивач отримав кредит у розмірі 2 000, 00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок підписана ним 22 березня 2016 року. Отже, на час підписання [PERSON] вищевказаної Заяви про приєднання до Договору, йому виповнилося 17 років. Частиною 1 статті 28 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Відповідно до частини 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Згідно з ч. 2 ст. 30 ЦК України обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Приписами частини 1 та 2 статті 31 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду. Статтею 32 ЦК України передбачено, що неповна цивільна дієздатність фізичної особи настає у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до частини 1 сттаті 32 ЦК України передбачено, що крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Частиною 2 статті 32 ЦК України визначено, що неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Згідно з ч. 3 ст. 32 ЦК України неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Відповідно до частини 4 статті 32 ЦК України згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону. Таким чином, відповідно до приписів ст. 32 ЦК України, на час підписання заяви, [PERSON] був неповнолітньою особою. Виключний перелік правочинів, які має право вчиняти неповнолітня особа, передбачений статтями 31 та 32 ЦК України. Частиною 1 статті 242 ЦК України передбачено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутня згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника на вчинення відповідного правочину [PERSON] .. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно приписами частини 2 статті 203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 2 статі 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк», укладаючи з [PERSON] Договір про надання банківських послуг, порушив імперативні приписи статей 203, 215 ЦК України, в частині надання кредиту у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, не отримавши відповідної згоди законного представника відповідача. Відповідач, в свою чергу, будучи неповнолітньою особою, не у повній мірі усвідомлював наслідки такого правочину, зокрема наявність комісій, пені та штрафів, які передбачені "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку". Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] фактично отримав частину коштів для користування, а тому, відповідно до приписів статті 216 ЦК України, зобов`язаний такі кошти повернути. Як вбачається зі змісту Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 22.03.2016 року, укладеного між сторонами, станом на 20.12.2017 року у відповідача існує заборгованість перед позивачем у розмірі 12 339, 18 грн., з яких: сума 6 710, 30 грн. - тіло кредиту, сума 1002,90 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом, сума 3 562, 21 грн. - пеня, а також застосовано штраф у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 563,77 грн. (процентна складова). Так, у разі підрахунку показників стовпчиків «Сума витрат Відповідачем кредитних коштів» та «Сума коштів, внесена [PERSON] на погашення боргу», відповідач повинен повернути Пат КБ «ПриватБанк» суму в розмірі 6 707, 21 грн. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково і стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк» суму боргу у розмірі 6707, 21 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь ПАТ КБ «Приват Банк» судові витрати у сумі 1762 гривень судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial