Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - орган опіки і піклування Підволочиської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що з 22 серпня 1999 року по даний час він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. В даному шлюбі [INFO] в них народився син - [PERSON]. Так як відповідачка ще в 2009 році поїхала в Італію, де проживає по даний час, веде аморальний спосіб життя, про що свідчить народження нею в 2013 році іншої дитини. Залишивши сина проживати з ним на Україні, не цікавилася життям сина, не приймала участі у його вихованні, практично не виконувала свої материнські обов'язки. Фактично вони давно припинили шлюбні відносини, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, вони давно стали чужими людьми, перестали розуміти один одного. Відповідачка протягом тривалого часу (понад чотири роки) взагалі самоусунулась не тільки від виховання дитини, а й від необхідності матеріально забезпечувати свою сім'ю. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено і за його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має, оскільки у нього на грунті сімейно - побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулася неприязнь до відповідачки, втрачено до неї почуття любові та поваги, а тому просить шлюб розірвати, тат як переконаний що сім"я їх розпалася остаточно і не може бути збережена . Крім того, просить визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з ним [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Мотивуючи свої вимоги в цій частині позивач стверджує, він краще ніж відповідачка зможе виховати сина, створити для нього належні соціально - побутові умови проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку. В нього створені всі умови для проживання сина: йому на праві приватної власності належить житловий будинок в селі Качанівка по вул. Зелена № 9 Підволочиського району Тернопільської області, який є просторим і в якому створені всі належні умови для розвитку та виховання дитини (відпочинку, навчання, дозвілля), а він як батько буде продовжувати виконувати свої батьківські обов'язки належним чином. Після виїзду дружини за кордон, з 2009 року син постійно проживав разом з ним, він завжди брав активну участь у вихованні своєї дитини, він являється суб"єктом підприємницької діяльності, має стабільний дохід і в змозі повністю утримувати та матеріально забезпечувати потреби дитини, у разі його відсутності про дитину зможе подбати його мати, яка проживає разом за тією ж адресою. Він переконаний, що і в подальшому зможе в повному обсязі створювати всі умови для проживання та нормального розвитку сина, задовільнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної безпечності. Окрім того просить звернути увагу і на ту обставину, що син його дуже любить. Відповідачка, яка тривалий час не приймала участі в утриманні та вихованні сина, приїхавши в 2013 році на Україну, запропонувала взяти сина на відпочинок на період канікул в Італію. Він, погодившись на тимчасове вивезення дитини в Італію, надав відповідачці письмову заяву, справжність підпису в якій посвідчену приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу . Однак відповідачка, не виконавши домовленості, по сьогоднішній день не повернула сина в Україну, чим завдала йому психічну та моральну шкоду, позбавила його права на участь у вихованні сина та унеможливила відвідування сином занять у школі, порушила навчально - виховний процес неповнолітнього. У зв"язку з неправомірними діями матері [PERSON] з 16.12.2013 р. не відвідує занять у школі. В даному випадку, з вини відповідачки порушується один з найважливіших обов"язків батьків, а саме - обов"язок забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Це їх обов"язок як перед суспільством (у цьому дістає вияв його публічно - правовий характер), так і перед дитиною. Цей обов"язок батьки повинні здійснювати відповідно до Закону України « Про освіту», а також зобов"язані створити дитині умови для здобуття освіти, не мають права перешкоджати відвідуванню дитиною освітнього закладу. Син категорично відмовляється від проживання в Італії, став замкнений, збуджений, постійно перебуває в гніві, розмовляє із мамою. Під час розмови по відеозв"язку СКАЙП постійно плаче, просить про повернення на Україну. Відповідачка після відвертих зізнань і скарг сина заборонила їм спілкуватися. Просить звернути увагу на те, що син не володіє італійською мовою, що позбавляє його можливості у повноцінному спілкуванні із оточуючими, завдає дискомфорт та може призвести до душевної травми. Так як у сина вроджений порок серця, йому потрібний спокій та нормальна оточуюча обстановка, а не постійне хвилювання та стреси, може призвести до вкрай негативних наслідків для дитини. Крім того, у нього виникає сумнів щодо наявності у сина належних умов для проживання та засобів до існування, оскільки його мати - відповідачка по даній справі матеріально не забезпечена, ніде не працює, не має власного помешкання, крім нього має на утриманні однорічну дитину, батьком якої є інша особа, що ставить під сумнів наявність належних засобів для існування та змогу в подальшому належним чином забезпечити проживання (побутові зручності), харчування, навчання та відпочинок їх спільного сина і як наслідок це негативно вплине та позначиться на вихованні та загальному розвитку сина. Просить врахувати, що з метою недопущення повторного вивезення сина за межі держави, захисту його здоров"я, фізичного, духовного і морального розвитку, навчання, створення належних умов для розвитку природних здібностей, поваги гідності сина, він написав заяву про скасування раніше наданої ним згоди про тимчасовий виїзд за кордон до Республіки Італія з метою відпочинку сина. Справжність його підпису у заяві про скасування згоди на тимчасовий виїзд за кордон з метою відпочинку свого малолітнього сина також посвідчив приватний нотаріус Під волочиського районного нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди, щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування, або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини, беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 12 Закону України « Про охорону дитинства», батьки або особи, що їх заміняють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров"я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов"язків відповідно до закону. Всупереч даній правовій нормі, дії відповідачки, що стосуються незаконного утримання на території іноземної держави неповнолітньої дитини, вчинені виключно в її власних інтересах, але аж ніяк не в інтересах сина, який змушений був перервати навчальний процес, припинити спілкування з родичами і друзями, змінити середовище, в якому він народився, виріс і проживав на нове, незнайоме для нього, що вкрай негативно позначається на його здоров"ї та психологічному стані сина. Відповідно до ст.ст. 11, 15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на спілкування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів . Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України - органи опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю моральною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов"язку виховувати дитину , піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Він не має наміру перешкоджати відповідачці у здійсненні її прав та обов"язків щодо участі в утриманні та вихованні сина. При прийнятті судом рішення щодо визначення місця проживання дитини, просить врахувати, що відповідачка понад чотири роки не проживає на території України, не відомі джерела її доходів, умови проживання, що ставить під сумнів наявність належних засобів для існування та змогу в подальшому належним чином забезпечити проживання ( побутові зручності) , харчування, навчання та відпочинок сина, а тому просить визначити місце проживання сина разом з ним - батьком, який з урахуванням наведених вище причин краще зможе забезпечити умови для проживання, виховання, розвитку та утримання сина. В судовому засіданні позивач і його представник [PERSON] позов підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому [PERSON] повідомив, що в вересні 2009 року його дружина поїхала за кордон на деякий період часу для того, що заробити грошей для сім"ї, однак, незадовго після приїзду знайшла італійця і через шість місяців після виїзду з України повідомила, що вона не буде з ним жити. В 2013 році дружина народила другу дитину, батьком якої є інша особа. На час виїзду відповідачки з України сину було всього три роки. Весь цей час син проживав разом з ним, він доглядав і виховував сина, піклувався про його здоров"я, допомагав у навчанні. Вони з сином дуже люблять один одного, постійно були разом. Навіть коли дружина приїжджала додому, син більше хотів бути з ним, а не з відповідачкою. В липні 2013 року, він на прохання дружини, дав згоду ( написав заяву ) посвідчену приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області на тимчасове вивезення відповідачкою сина, в період з липня 2013 року по липень 2014 року. В серпні 2013 року відповідачка поїхала з сином в Італію, але до початку навчального року привезла його додому. Після повернення з Італії змінилася поведінка сина, він став замкнутим, збудженим. Однак, через деякий час заспокоївся і став таким яким був раніше. Однак під час розмов постійно наголошував, що він хоче жити на Україні, так як там йому скучно, через незнання мови не міг ні з ким спілкуватися, а тому, коли в грудні 2013 року дружина другий раз запропонувала поїхати в Італію, він не хотів. Однак, враховуючи те, що дружина обіцяла через тиждень привезти сина додому, перший раз виконала свою обіцянку, а тому в нього не було підстав не довіряти відповідачці, він переконав сина ще раз поїхати в Італію, відпочити і знов повернутися додому. Однак, вивізши сина, відповідачка по сьогоднішній день не повернула сина, заявивши йому в телефонній розмові, що і не збирається повертати сина на Україну, а тому в січні цього року він анулював свою попередню заяву про надання дозволу на вивезення сина, однак, незважаючи на неодноразові звернення до відповідачки з проханням повернути сина, якому там погано, про що свідчать його постійні прохання забрати додому, а також звернення в різні інстанції з проханням допомогти повернути дитину додому, син по даний час вимушено проживає з відповідачкою, що негативно впливає на його здоров"я та розвиток . Відповідачка , яка була повідомлена про день і час слухання справи у визначеному законм порядку (через оголошення в пресі, газета « Свобода» № 31 за 16 квітня 2014 року) в судове засідання не з"явилася. Приймаючи до уваги думку позивача та його представника, які просять справи вирішувати у її відсутності,

Outcome: approved