Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни, [PERSON] , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп», [PERSON] про: - визнання дій Приватного нотаріуса Пономарьової Д.В. щодо проведення 03.12.2019 р. державної реєстрації права власності на квартиру незаконними; - скасування рішення Приватного нотаріуса КМНО Пономарьової Д.В., індексний номер 50066200 від 06.12.2019, згідно з яким 03.12.2019 р. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 34502575 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1979887180000, за Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Укрфінанс Груп» на підставі іпотечного договору, серія та номер: 4275, виданий 09.06.2005, видавник: ПН Київського МНО Тесленко Ю.П.; вимога про усунення порушень, серія та номер: 01/10В, виданий 04.10.2019 р., видавник: ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп»; опис вкладення, інформація про відправлення, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, серія та номер: бн, виданий 04.10.2019, видавник АТ «Укрпошта»; документ уповноваженої особи, довіреність, серія та номер: 14, виданий 11.01.2019, видавник: ПН Одеського МНО Токарська Т.В.; - скасування запису про право власності № 34502575 на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1979887180000, за Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Укрфінанс Груп»; - витребування у [PERSON] та передачі у власність [PERSON] квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.06.2005 року між третьою особою [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» було укладено кредитний договір № 014/4006/82/10, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 100 000 дол. США строком до 08.06.2010 року включно. 08 червня 2005 року між позивачем та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно - квартира [ADDRESS] . Згодом 30.09.2019 р. між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого АТ «Оксі Банк» набуло прав вимоги за кредитним договором № 014/4006/82/10 від 08.06.2005 р. У свою чергу 30.09.2019 р. був укладений договір про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором між АТ «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп». Позивач зазначає, що 03.12.2019 р. приватним нотаріусом Пономарьовою Д.Ю. було здійснено реєстрацію права власності на предмет іпотеки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» на вищевказану квартиру на підставі відповідного рішення № 50066200 від 06.12.2019, запис про право власності № 34502575. У подальшому 10 грудня 2019 р. приватним нотаріусом Пономарьовою Д.Ю. було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» та [PERSON] , зареєстровано в реєстрі за № 3896. Позивач вважає, що перехід права власності на належний йому предмет іпотеки відбулась незаконно, без достатніх правових підстав, з порушенням норм Закону України «Про іпотеку», що призвело до порушення його прав. Позивач вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя між ним та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» не укладався. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що внесення запису про право власності на іпотечне майно - квартиру, було здійснене приватним нотаріусом Пономарьовою Д.В. 03.12.2019 р. 19:51:57, при цьому рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 50066200 приватним нотаріусом було винесено 06.12.2019 р. 11:56:49. В інформаційній довідці з державного реєстру речових прав у переліку підстав виникнення права власності не зазначено документ, який би посвідчував проведення оцінки предмета іпотеки у відповідності до вимог ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Також приватним нотаріусом реєстраційні дії щодо спірного майна було вчинено всупереч наявності накладеного арешту приватного виконавця. Арешт був накладений постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. про арешт майна боржника від 16.05.2019, який скасовано лише 17.01.2020 - номер запису про обтяження: 31577487. Ухвалою суду від 04.02.2020 р. відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про визнання незаконними дій приватного нотаріуса Пономарьової Дар`ї Володимирівни (а.с. 28, 29) Ухвалою суду від 04.02.2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження в частині позовних вимог про скасування рішення приватного нотаріуса, скасування запису про право власності та витребування майна, задоволено клопотання представника позивача про витребування письмових доказів від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В., роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 24-27). Відповідачам був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали з доданими процесуальними документами для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 04.02.2020 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] (а.с. 30, 31). 21.02.2020 р. від третьої особи ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» до суду надійшли пояснення на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з посиланням на те, що викладені позивачем доводи не відповідають дійсним обставинам, є надуманими та не відповідають нормам законодавства. Зазначено, що ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» є кредитором [PERSON] за кредитним договором № 014/4006/82/10 від 08.06.2005, за яким заборгованість становить 20 408 860,52 грн. У зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх кредитних зобов`язань, 03.12.2019 ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» звернуло стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] шляхом набуття права власності відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку`та умов іпотечного договору. Про розмір кредитної заборгованості позичальник [PERSON] та його майновий поручитель [PERSON] повідомлялись неодноразово, на їх адресу направлялись вимоги про усунення порушення, які позивач та третя особа [PERSON] отримували. На момент набуття права власності на квартиру ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» зверталося до експертів для проведення оцінки нерухомого майна, що підтверджується висновком ТОВ «Бюро оцінок» від 26.11.2019 р. Однак, законом не вимагається надавати реєстраторам оцінку майна, тому приватний нотаріус Пономарьова Д.В. не вказувала в переліку документів на підставі яких виникло право власності таку оцінку. Наявність арешту на іпотекодавцеві не є підставою у відмові реєстратором в проведенні реєстраційних дій (а.с. 37, 38). 26.02.2020 р. судом постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено в порядку загального позовного провадження підготовче судове засідання на 24.03.2020 року (а.с. 68, 69). Ухвалою суду від 26.02.2020 року заяву третьої особи ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» про розгляд справи в порядку загального позовного провадження повернуто третій особі без розгляду (а.с. 70, 71). 26.02.2020 р. від відповідача Приватного нотаріуса Пономарьової Д.В. до суду надійшли заперечення проти задоволення позову з посиланням на безпідставність позовних вимог. Зазначено, що реєстраційні дії щодо спірного майна здійснені з чітким дотриманням вимог законодавства. Для проведення вказаний дій 03.12.2019 р. ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» було надано необхідні та в повному обсязі документи відповідно до ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За результатами розгляду заяви від 03.12.2019 р., яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за реєстраційним номером: 37394563, 06 грудня 2019 р. прийнято рішення про держреєстрацію прав та їх обтяжень № 50066200 із відкриттям розділу, відповідно ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вимога про усунення порушень була відправлена належним чином з описом вкладення у кількості трьох одиниць від 04.10.2019 р., 08.10.2019 р. з фіскальною квитанцією Укрпошти та особисто вручена одержувачам: [PERSON] - 1 раз, [PERSON] - 2 рази. У зв`язку із залишенням вимоги без належного виконання та непогашенням заборгованості за кредитним договором ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп», як кредитор та іпотекодавець, звернуло стягнення на предмет іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору іпотеки. Відповідно до пункту 7 частини 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України "Про іпотеку". Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Відтак, наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав на нерухоме майно не може бути підставою для відмови для реєстрації права власності за іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому ст. ст. 33-38 Закону України "Про іпотеку" (а.с. 89-98). Ухвалою суду від 16.04.2020 року за клопотанням представника позивача [PERSON] залучено до участі у справі співвідповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп», виключивши Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» з числа третіх осіб; виключено з кола відповідачів Приватного нотаріуса Пономарьову Дар`ю Володимирівну та залучено приватного нотаріуса Пономарьову Дар`ю Володимирівну до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 142-144). Ухвалою суду від 09.06.2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 167, 168). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та викладені у позовній заяві обставини. Представник відповідача ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» Говдя Р.М. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових поясненнях. Відповідач [PERSON] , третя особа [PERSON] та третя особа Приватний нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Відзив на позов відповідач [PERSON] не подав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно норми пункту 1 частини 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп», вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом безспірно встановлено, що 08.06.2005 року між третьою особою по справі [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» було укладено кредитний договір № 014/4006/82/10, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 100 000 дол. США строком користування до 08.06.2010 року (далі - кредитний договір). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 09 червня 2005 року між позивачем [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П., зареєстрований в реєстрі за № 4275, предметом якого є квартира [ADDRESS] (далі - іпотечний договір, а.с. 9-11, 100-102). 30.09.2019 р. між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено Договір про відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 2325, за змістом якого у зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення права вимоги від 30.09.2019 р. за кредитним договором № 014/4006/82/10 від 08.06.2005 р., що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та позичальником [PERSON] , іпотекодержатель АТ «Райффайзен Банк Аваль» передає АТ «Оксі Банк» всі права вимоги за Іпотечним договором б/н від 09.06.2005 р., укладеним між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] (а.с. 103-105). Додатком № 1 до вказаного договору є Акт прийому-передачі від 30.09.2019 р. (а.с. 105 зв.-106). 30.09.2019 р. між АТ «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» укладено Договір про відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 2326, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп», як нового кредитора, перейшло право вимоги від АТ «Оксі Банк» за Іпотечним договором б/н від 09.06.2005 р., укладеним між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] (а.с. 107-108). Додатком № 1 до цього договору є Акт прийому-передачі іпотечного договору (а.с. 109). Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно норми ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, до відповідача ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» перейшло право вимоги за вищевказаними кредитним договором та іпотечним договором. Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.01.2020 року, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.12.2019, державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В.винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50066200 від 06.12.2019, відповідно якого право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп», код ЄДРПОУ 40326297, дата державної реєстрації 03.12.2019 р., номер запису про право власності 34502575 (а.с. 13, 13 зв., 121, копія спірного рішення - а.с. 120). При цьому підставами виникнення права власності зазначено: іпотечний договір, серія та номер: 4275, виданий 09.06.2005, видавник: ПН Київського МНО Тесленко Ю.П.; вимога про усунення порушень, серія та номер: 01/10В, виданий 04.10.2019 р., видавник: ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп»; опис вкладення, інформація про відправлення, Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, серія та номер: бн, виданий 04.10.2019, видавник АТ «Укрпошта»; документ уповноваженої особи, довіреність, серія та номер: 14, виданий 11.01.2019, видавник: ПН Одеського МНО Токарська Т.В. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Згідно частин 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Станом на час укладення між позивачем та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» договору іпотеки від 09.06.2005 року частина перша ст. 37 Закону України «Про іпотеку» діяла в наступній редакції: договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Разом з тим станом на 09.06.2005 року статтею 36 Закону України «Про іпотеку» було визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя) не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного правочину щодо реєстрації права власності іпотекодержателя на це майно. В укладеному між позивачем [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» іпотечному договорі порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізації предмета іпотеки обумовлено розділом 4 договору. Відповідно пункту 4.2 іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки або на відповідну його частину здійснюється будь-яким способом, якого зажадає іпотекодержатель, в тому числі шляхом направлення іпотекодержателем іпотекодавцю письмового повідомлення про звернення стягнення, або будь-яким іншим способом, передбаченим чинним законодавством України. Разом з тим, пунктом 4.3 іпотечного договору визначено, що реалізація предмету іпотеки після звернення на нього стягнення здійснюватиметься відповідно до чинного законодавства України, в будь-який спосіб на вибір іпотекодержателя, в тому числі, шляхом передачі предмету іпотеки іпотекодержателю у власність. Така передача здійснюється за договором про задоволення вимог іпотекодержателя і оформлюється актом приймання-передачі предмету іпотеки або його частини між іпотекодавцем і іпотекодержателем (а.с. 101 зв.). Отже, умовами іпотечного договору встановлено можливість передачі іпотекодержателю предмету іпотеки у власність саме за наявним договором про задоволення вимог іпотекодержателя та оформлення такої передачі обумовлено підписанням між іпотекодавцем і іпотекодержателем акту приймання-передачі предмету іпотеки. Проте такий правочин про задоволення вимог іпотекодержателя між позивачем і Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», а також між позивачем і новими кредиторами, у тому числі з відповідачем ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп», укладено не було. Разом з тим, підписавши договір іпотеки, його сторони визначили конкретно чітко можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, що встановлено положеннями Закону України «Про іпотеку» та визначено іпотечним договором. За наведених обставин, звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] відбулося з порушенням умов договору іпотеки, зокрема у спосіб позасудового врегулювання шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки без відповідного щодо цього укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя, як чітко визначено умовами іпотечного договору. У зв`язку з проведенням реєстрації права власності на предмет іпотеки за відповідачем ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» без відповідних правових підстав, суд не надає правової оцінки обґрунтуванням в іншій частині позову стосовно проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, оскільки зі спірних правовідносин встановлено відсутність застереження в іпотечному договорі про задоволення вимог іпотекодержателя та окремо укладеного такого договору, що є самостійною та достатньою підставою для задоволення позову в частині скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.12.2019 № 50066200 (а.с. 120). В іншій частині позовних вимог суд враховує наступні обставини. За змістом пункту 1 частини 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діє на час ухвалення судового рішення у даній справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Викладене свідчить, що з 16.01.2020 р. такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає, тому суд відхиляє позовні вимоги у цій частині про необхідність застосування такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення його порушеного права. Водночас суд зазначає, що у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19. За викладених обставин, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, враховуючи норми чинного законодавства на час вирішення спору у сфері державної реєстрації, суд приходить до висновку, що для реального захисту та відновлення порушених прав позивача необхідно скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 06.12.2019 року, індексний номер 50066200, про реєстрацію права власності за ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп», код ЄДРПОУ 40326297, на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 102,9 кв.м., житловою площею 54,2 кв.м., номер запису про право власності 34502575 від 03.12.2019 р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1979887180000. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 10.12.2019 р. між відповідачами ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрований в реєстрі за № 3896, відповідно якого [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 12). Право власності за відповідачем [PERSON] на спірну квартиру [ADDRESS] також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.01.2020 року (а.с. 13). Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Позивач є не є стороною договору купівлі-продажу спірної квартири, між [PERSON] та володільцем квартири [PERSON] існують речово-правові відносини щодо права на спірне нерухоме майно, тому способом захисту є відповідний цим правовідносинам віндикаційний позов - витребування майна. Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також у п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 зазначено про те, що суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, у відповідача [PERSON] слід витребувати та передати у власність позивачу [PERSON] квартиру [ADDRESS] . З урахуванням наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Позивач звільнений від сплати судового збору, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1), відповідно положень п. 10) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 5). Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судового збору, тому під час розгляду даної справи судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. При цьому у позові позивач просить стягнути з відповідачів понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. за підготовку позовної заяви, заяви про витребування доказів та заяви про забезпечення позову. За нормою п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно частин 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позов був поданий представником позивача - адвокатом Гладким Р.В. На підтвердження повноважень представника надано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ від 24.01.2020 р. виданий адвокату Гладкому Р.В. Адвокатським об`єднанням «Кравець і партнери», копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6817/10 (а.с. 20, 21). При цьому також надано копію рахунку на оплату № 6 від 09.01.2020 Адвокатському об`єднанню «Кравець і партнери» за договором № 4 від 08.01.2020 за юридичні послуги на суму 10 000 грн. (а.с. 17) та копії двох квитанцій від 13.01.2020 на суму 8 000 грн., від 09.01.2020 на суму 2 000 грн. (а.с. 18, 19). Отже, за наявних у справі документів про понесення позивачем судових витрат по оплаті правничої допомоги у розмірі 10 000 грн., із кожного з відповідачів на користь позивача слід стягнути у відшкодування таких витрат кошти у розмірі по 5 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial