Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю посадової особи органу прокуратури. В позовній заяві посилались на те, що [PERSON] серпня 2013 року звернувся до прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 із заявою про вчинення слідчим СВ Кіровського РВ [PERSON] злочину. Однак, прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ( на той час прокуратури Кіровського району м. Дніпропетровська) [PERSON] не було внесено відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за вказаною заявою позивача. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.08.2013 визнано бездіяльність прокурора Кіровського району м. Дніпропетровська [PERSON] незаконною та зобовязано прокурора внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви [PERSON] про кримінальне правопорушення від 05 серпня 2013 року. Як зазначає позивач [PERSON], бездіяльність прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 [PERSON], яка була визнана судом, завдало йому значної матеріальної шкоди, фізичних страждань та моральної шкоди, він був змушений витратити дуже велику кількість часу та грошей, у звязку з чим він не працював, як наслідок не отримував доходи, а тому зазначає, що має право на відшкодування упущеної вигоди в розмірі 1392,48 грн. Крім того, ним були понесені витрати на надання йому адвокатських послуг та витрати на пальне для пересування по місту, відвідуючи адвоката, суд, прокуратуру, таким чином матеріальні збитки складають 672,00. Моральну шкоду, з урахуванням душевних страждань, позивач оцінює у 18 000,00 грн. Вищевказану матеріальну та моральну шкоду позивач просив стягнути на свою користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України. Також просив стягнути судові витрати по справі у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник громадської організації до суду не зявився. Представник відповідача [PERSON] місцевої прокуратури №3 в судове засідання не зявився про місці дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину не явки суду не повідомив. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, надав письмові заперечення проти позову. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на те, що не вбачає підстав для задоволення вимог позивача. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач 05 серпня 2013 року звернувся до прокуратури Кіровського району м. Дніпропетровська із заявою про вчинення слідчим СВ Кіровського РВ [PERSON] злочину. Однак посадовими особами зазначеного органу не було внесено відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за вказаною заявою позивача. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.08.2013 визнано бездіяльність прокурора незаконною та зобовязано прокурора внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви [PERSON] про кримінальне правопорушення від 05 серпня 2013 року. У зв'язку із набранням 15 грудня 2015 року чинності ст. 12 Закону України "Про прокуратуру" №1697-У1І та згідно з наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 №76ш на території Дніпропетровської області міські, районні, районні у містах та міжрайонні прокуратури припинили свою діяльність шляхом реорганізації у місцеві прокуратури за територіальним принципом. Відповідно до Додатку до Закону України "Про прокуратуру" на території м. Дніпра створено 4 місцеві прокуратури, до територіальної юрисдикції якої належать райони міста, Солонянський та Дніпровський райони Дніпропетровської області. Так, прокуратура Кіровського району м. Дніпропетровська разом із прокуратурою Дніпропетровського району була реорганізована у [PERSON] місцеву прокуратуру №3. Згідно із ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою. Відповідно до ст.ст. 23, 1167, 1176 ч.6ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичних та моральних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної страти громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами) при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність"). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам у сукупності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на характер та обсяг страждань, яких завдано позивачу внаслідок вимушених змін у його житті та його виробничих стосунках, необхідності витрати зусиль, заподіяними позивачу внаслідок бездіяльності прокурора при здійсненні своїх повноважень, суд вважає за можливе вимоги щодо стягнення моральної шкоди задовольнити частково, а саме в сумі 300 гривень 00 копійок, що буде відповідати принципу розумності та справедливості. Що стосується вимог позивачів щодо стягнення матеріальної шкоди, суд приходить до висновку, що вказані вимоги належними та допустимими доказами суду не підтверджені, оскільки чеки на придбання пального не свідчать про належність вказаних матеріальних витрат [PERSON] з пересування по місту, повязаного саме з бездіяльністю прокурора, як і не надано доказів користування позивачем автомобілем для здійснення таких витрат. Щодо стягнення матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди, то суд також вважає що позивачі не довели суду належними та допустимими доказами того факту, що вказані доходи дійсно були б ним отримані в разі відсутності порушення його прав. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок держави. Що стосується вимог позивача щодо стягнення судових витрат у вигляді витрат, повязаних з явкою до суду, то вказані витрати позивача належними та допустимими доказами суду не підтверджені

Outcome: partial