Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду 29.12.2018 року та просив визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS] позначений літерою [ADDRESS] на схематичному плані земельної ділянки відповідно до технічного паспорту будинку, інвентарна справа № 181, виготовленого ТОВ «Перше БТІ» 26.11.2018р., загальною площею 255,2 м кв. із усіма належними до нього господарськими будівлями і спорудами: погребом - літера «В» (площею 6,0 м.кв.) і фундаментом сараю - літера «Б» (15,9м.кв.). Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що у 1978 році її чоловік [PERSON] отримав квартиру [ADDRESS] радгоспу «Сумський», який разом із іншими житловими будинками входив до складу господарчого двору радгоспу. Господарській двір радгоспу на той момент розташовувався [ADDRESS] та займав площу 4,55 га. Станом на кінець 1978 року у зазначеній квартирі будинку [ADDRESS] а була прописана вся сім`я позивача: чоловік [PERSON] ; позивач [PERSON] , та син [PERSON] , донька [PERSON] . Ознайомившись у 2017 році із матеріалами архівних фондів Державного архіву Сумської області (вул. Садова, 49) позивачу вдалося з`ясувати таке. Домоволодіння (господарський двір радгоспу) декілька разів змінювало свій номер. Спочатку воно мало номер 17 (1933 рік), потім № 13 (1949р.), і орієнтовно з моменту технічної інвентаризації у 1982 році - № 5; - \~ \~ \~ \~по-друге, жоден із житлових будинків господарського двору ніколи не мав самостійної поштової адреси (номера), оскільки належав до одного єдиного домоволодіння, а мав лише присвоєну йому в процесі інвентаризації літеру. Так, у 1949 році був позначений, як «п-1»; - \~ \~ \~ \~по-третє, нумерація квартир у всіх будинках наскрізна, що дозволяє чітко і однозначно ідентифікувати будинки, навіть за умови плутанини із їх літерацією. Так, будинок у якому мешкала позивач, завжди налічував 4 квартири із номерами 22, 23, 24 та 25; - \~ \~ \~ \~відповідно до даних технічної інвентаризації 1982 року цей будинок вже позначено на Генеральному плані домоволодіння, як будинок [ADDRESS] в. Той факт, що будинок [ADDRESS] а, у якому [PERSON] офіційно зареєстрована, і у якому знаходиться квартира [ADDRESS] та [ADDRESS] , відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи № 165864 на домоволодіння [ADDRESS] , є одним і тим же самим будинком. Будинок № 5а взагалі у м. [ADDRESS] не обліковується. Починаючи із 1980 року будинок [ADDRESS] а [ADDRESS] в) взагалі перестав ремонтуватися радгоспом та почав стрімко руйнуватись. В результаті неодноразових звернень чоловіка [PERSON] до всіх можливих інстанцій та журналісткою газети «Ваш Шанс» було проведено журналістське розслідуванням, в результаті якого вдалося прояснити перспективи ремонту їх будинку та отримати коментарі чиновників і відповідальних за його утримання осіб. Зокрема було з`ясовано наступне: - у 2000 році із будинку [ADDRESS] в була відселена передостання родина. Зі слів начальника обслуговуючого ЖЕКу гр. він персонально звітував про це перед міським головою і саме виконавчим комітетом Сумської міської ради сусідам позивача було надано нове житло. Таким чином сім`я [PERSON] залишилася єдиною сім`єю, яка проживала у будинку [ADDRESS] , і на той момент вони були впевнені, що саме міська рада є власником будинку, зважаючи на той факт, що саме вона вирішує всі питання щодо відселення людей; - директор приватної агрофірми ТОВ «Червоносільська» Олександр Білоус підтвердив факт перебування будинку у той момент на балансі його підприємства. Таким чином, позивач не знав і не міг знати, що житловий будинок [ADDRESS] , станом на 08.08.2001 року (дата виходу статті у газеті «Ваш шанс») належав саме державі, а не Сумській міській раді, тобто справжній власник йому відомий не був. У 2009 році позивач залишилася єдиною особою, що офіційно проживала у будинку [ADDRESS] , ремонтувала його та доглядала за прибудинковою територією, і не була відселена на підставі рішення виконкому Сумської міської Ради трудящих № 15 від 15.01.1987 р. Родина позивача, починаючи з 2002 року, залишилася єдиною родиною, яку не було відселено із житлового будинку [ADDRESS] в на підставі рішення виконкому Сумської міської Ради трудящих № 15 від 15.01.1987р., ремонт якого не здійснювався, і будинок перебуває в незадовільному стані. В 2017 році позивач намагалася отримати від Сумської міської ради офіційний дозвіл на проведення капітального ремонту. В результаті чисельних звернень у 2017-2018 роках до органів державної влади, Сумської міської ради та громадських правозахисників було встановлено наступне: - Рішенням Виконавчого комітету ради народних депутатів трудящих м. Суми № 15 від 15.01.1987р. державному підприємству ПО «Хімпром» було передано у постійне користування земельну ділянку, площею 3,65га за рахунок господарчого двору радгоспу «Сумський» із знесенням застарілого житлового фонду, до складу якого входив і будинок [ADDRESS] , за умови відселення всіх мешканців зазначених будинків; - \~ \~ \~ \~ПО «Хімпром» приступило до використання земельної ділянки, не відселивши сім`юпозивачата порушуючи законодавство, звело по сусідству із будинком фундаменти не спортивного комплексу, а складу ЖКО, який намагалося реконструювати у спортивний комплекс у згодом у 1990 році, але так цього і не зробило; - лише у 2007 році ВАТ «Сумихімпром» встановило межі своєї земельної ділянки, розробивши відповідну технічну документацію; - \~ \~ \~ \~Сумська міська рада рішенням № 219-МР від 26.01.2011р. скасувала Рішення Виконавчого комітету ради народних депутатів трудящих м. Суми № 15 від 15.01.1987р., звільнивши таким чином ВАТ «Сумихімпром» від обов`язків щодо знесення будинку [ADDRESS] ; - [ADDRESS] ніколи до комунальної власності не передавався і по цей день належить державі, як і земля під ним; - Сумська міська рада відмовляється приймати до комунальної власності житловий будинок [ADDRESS] в через вкрай незадовільний його технічний стан та відсутність будь-якої технічної та правовстановлюючої документації на нього; - відповідно до роз`яснень Управління архітектури та містобудування СМР та Управління ДАБІ СМР капітальний ремонт будинку може бути здійснено лише його власником або балансоутримувачем; - відповідно до даних ТОВ «Міський єдиний інформаційно-розрахунковий центр» будинок 5а в єдиній базі даних відсутній; єдиною квартирою будинку [ADDRESS] , яка колись мала [ADDRESS] , і жодної зареєстрованої особи в ній не обліковується. Особовий рахунок на [PERSON] відкрито за адресою [ADDRESS] з початку 2000-х років; - [PERSON] систематично виставляються рахунки на оплату житлово- комунальні послуги, які вона сплачує; - [PERSON] за власний рахунок було замовлено виготовлення технічного паспорту житлового будинку [ADDRESS] ; - [PERSON] замовлено обстеження будівель і споруд для визначення та оцінки їх технічного стану; - [PERSON] замовлено Робочий проект капітального ремонту зазначеного житлового будинку з метою відновлення його техніко-експлуатаційних характеристик. В результаті опрацювання зазначених вище документів стало зрозумілим, що будинок 5в сьогодні не є аварійним, але належить до «категорії технічного стану -3» (п. 5.3 ДСТУ-Н Б В.1.2-18:2016), що характеризує його як не придатний до нормальної експлуатації. До завершення заходів із відновлення експлуатаційної придатності (або до виведення з експлуатації) об`єкт має використовуватись за обмеженим режимом експлуатації; - \~ \~ \~ \~будинок вимагає невідкладного ремонту. Конструктивні особливості будівлі зумовлюють необхідність капітального ремонту всього будинку в цілому. Ремонт окремих житлових приміщень є малоефективним; - \~ \~ \~ \~запропоновані варіанти усунення наявних дефектів будинку передбачають необхідність втручання у несучі та огороджувальні конструкції та потребують офіційної подачі до УДАБІ СМР декларації про початок будівельних робіт, яка може бути подана лише власником багатоквартирного будинку (державою), або належним балансоутримувачем. - \~ \~ \~ \~позивач, як квартиронаймач однієї лише квартири [ADDRESS] , не має права на здійснення капітального ремонту всього будинку в цілому навіть за наявності невідкладної необхідності (ст. 176 Житлового Кодексу УРСР), а ремонтувати одну лише окрему взяту квартиру є недоцільним і неможливим з урахуванням конструктивних особливостей будинку. Таким чином, [PERSON] з 2002 року і по цей день добросовісно, чесно і відкрито та безперервно заволоділа та продовжує користуватися приміщеннями житлового будинку [ADDRESS] . Крім того, за власний рахунок вона відновила втрачену технічну документацію на будинок та здійснювала його ремонт у минулому і має наміри це зробити у майбутньому відповідно до розробленої проектної документації. Ухвалою суду від 02.01.2019 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою судді Кривцової Г.В. від 09.01.2019 року після усунення позивачем недоліків було відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 26.03.2019 року. 31.01.2019 року надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач зазначає, що Регіональне відділення ФДМУ по Сумській області листом від 03.07.2014 року звернулося до Сумської міської ради щодо прийняття житлових будинків, у тому числі, будинку [ADDRESS] , які не увійшли під час приватизації до статутного капіталу КСП «Сумський» до комунальної власності, на що отримали відповідь, що згода на їх прийняття до комунальної власності вже надана рішенням СМР 24.09.2014 року № 3563-МР. 14.10.2014 року Регіональне відділення ФДМУ по Сумській області надіслало до СМР розпорядження № 16 «Про передачу державного майна до комунальної власності», але на даний час рішення СМР не виконано. Рішенням СМР від 25.07.2018 року № 3660-МР внесені зміни до попереднього рішення від 24.09.2014 року та надано згоду на передачу до комунальної власності лише неприватизованих квартир, зокрема, в будинку [ADDRESS] . Судове засідання 26.03.2019 року було відкладено у зв`язку з перебуванням судді Кривцової Г.В. у відпустці на 11.06.2019 року. Згідно з розпорядженням № 153 від 10.05.2019 року у зв`язку із призначенням судді Кривцової Г.В на посаду судді Верховного Суду, справу передано в провадження судді Грищенко О.В. Ухвалою від 11.06.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду в судове засідання на 15.08.2019 року. Судове засідання, призначене на 15.08.2019 року було відкладене на 07.10.2019 року у зв`язку з перебуванням судді Грищенко О.В. на лікарняному. В судовому засіданні 04 листопада 2019 року представник позивача адвокат Лазун Н.С. підтримала позовні вимоги, пояснила, що хоча позивач постійно користується лише квартирою [ADDRESS] у вказаному будинку, але вважає, що набула право власності в порядку набувальної давності на весь будинок із господарськими спорудами, оскільки більше ніхто в ньому не проживає, не здійснює його ремонт та у власності будь-кого він не перебуває. Представник відповідача при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Пояснив, що оскільки рішення СМР про передачу до комунальної власності вказаного будинку на даний час не виконано, то це нерухоме майно знаходиться у віданні та управлінні державного органу, яким є Регіональне відділення ФДМУ по Сумській та Полтавській областях, та яке є належним відповідачем у даній справі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю за необґрунтованістю, з таких підстав. Судом встановлено, що в 1978 році чоловік позивача - [PERSON] отримав квартиру [ADDRESS] радгоспу «Сумський», який разом з іншими житловими будинками входив до складу господарчого двору радгоспу. Господарській двір радгоспу на той момент розташовувався [ADDRESS] та займав площу 4,55 га. (а.с.9). Домоволодіння (господарський двір радгоспу) декілька разів змінювало свій номер. Спочатку воно мало номер 17 (1933 рік), потім № 13 (1949р.), і з моменту технічної інвентаризації у 1982 році - № 5. На даний час номер будинку 5В, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи № 165864. Згідно даних паспорту громадянина України [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.8). Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи № 165864 будинок [ADDRESS] а, у якому, в якому знаходиться квартира [ADDRESS] в є одним і тим же самим будинком. Родина позивача, починаючи з 2002 року, залишилася єдиною родиною, яку не було відселено із житлового будинку [ADDRESS] в на підставі рішення виконкому Сумської міської Ради трудящих № 15 від 15.01.1987р., ремонт якого не здійснювався, і будинок перебуває в незадовільному стані. Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні також свідок [PERSON] В 2017 році позивач намагалася отримати від Сумської міської ради офіційний дозвіл на проведення капітального ремонту. Рішенням Виконавчого комітету ради народних депутатів трудящих м. Суми № 15 від 15.01.1987р. державному підприємству ПО «Хімпром» було передано у постійне користування земельну ділянку, площею 3,65га за рахунок господарчого двору радгоспу «Сумський» із знесенням застарілого житлового фонду, до складу якого входив і будинок [ADDRESS] , за умови відселення всіх мешканців зазначених будинків (а.с.14-18). В 2007 році ВАТ «Сумихімпром» встановило межі своєї земельної ділянки, розробивши відповідну технічну документацію (а.с.20). Сумська міська рада рішенням № 219-МР від 26.01.2011р. скасувала рішення Виконавчого комітету ради народних депутатів трудящих м. Суми № 15 від 15.01.1987р., звільнивши таким чином ВАТ «Сумихімпром» від обов`язків щодо знесення будинку [ADDRESS] до комунальної власності на даний час не переданий і належить державі (а.с.14). Сумська міська рада не приймає до комунальної власності житловий будинок [ADDRESS] , який знаходиться в незадовільному технічному стані (а.с.19). Відповідно до роз`яснень Управління архітектури та містобудування СМР та Управління ДАБІ СМР капітальний ремонт будинку може бути здійснено лише його власником або балансоутримувачем (а.с.23). Відповідно до даних ТОВ «Міський єдиний інформаційно-розрахунковий центр», будинок 5а в єдиній базі даних відсутній; єдиною квартирою будинку [ADDRESS] , яка колись мала [ADDRESS] , і жодної зареєстрованої особи в ній не обліковується. Особовий рахунок на [PERSON] відкрито за адресою [ADDRESS] з початку 2000-х років (а.с.24). [PERSON] \~виставляються рахунки\~на оплату\~житлово-комунальних\~послуг за адресою [ADDRESS] , які вона сплачує (а.с.25). [PERSON] було замовлено виготовлення технічного паспорту житлового будинку [ADDRESS] (а.с.26). [PERSON] замовила обстеження будівель і споруд для визначення та оцінки їх технічного стану, яким було встановлено, що будинок вимагає невідкладного капітального ремонту та є непридатним до експлуатації. Фактичний стан фундаменту, несучих стін і конструкцій будинку свідчать про існування реальної загрози руйнування всієї будівлі в цілому, що унеможливить її відновлення в майбутньому (а.с.28-30). Позивачем замовлено Робочий проект капітального ремонту зазначеного житлового будинку з метою відновлення його техніко-експлуатаційних характеристик (а.с.31). З доказів, наданих відповідачем до відзиву на позовну заяву, вбачається, що під час приватизації до статутного капіталу КСП "Сумський" не увійшли 13 житлових будинків з господарськими спорудами, які розташовуються на території міста Суми, у тому числі, будинок по [ADDRESS] . В 1996 році КСП "Сумський" реорганізоване в КСП "Червоненьке", яке у 2000 році реформоване в ТОВ АФ "Червоносільська". Під час ліквідації ТОВ АФ "Червоносільська" у 2006 році між ліквідатором Товариства-банкрута та кредиторами боржника було укладено мирову угоду, згідно із якою ліквідатор Товариства-банкрута передав, а засновник ТОВ АФ "Червоносільська" - ТОВ Агрокомбінат "Тепличний" прийняв державний житловий фонд. Дану мирову угоду затверджено ухвалою господарського суду Сумської області від 26.06.2006 про банкрутство ТОВ Агрофірма "Червоносільська". Відповідно до акту приймання-передачі ліквідатор ТОВ АФ "Червоносільська" передав, а ТОВ Агрокомбінат "Тепличний" прийняв 15 житлових будинків, разом з технічною документацією. Листом від 03.07.2014 № 05-05-02784 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Сумській області звернулося до Сумської міської ради щодо прийняття житлових будинків до комунальної власності, які під час приватизації не увійшли до статутного капіталу КСП "Сумський", які розташовані в м. Суми, у тому числі, 4-квартирний будинок по [ADDRESS] (а.с.82). Листом від 16.07.2014 № 23.01.18/2649 Управління майна комунальної власності Сумської міської ради повідомило, що згода на прийняття вищезазначених об`єктів до комунальної власності вже надана Сумською міською радою рішенням від 26.10.2005 № 1432 МР (а.с.85). Листом \~ \~ \~ \~від 25.07.2014 № 05-05-03095 регіональне відділення звернулося до Сумської міської ради щодо внесення змін до рішення Сумської міської ради від 26.10.2005 № 1432-МР стосовно визначення сторони, що передає об`єкти житлового фонду, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Сумській області, як орган управління даними об`єктами державної власності (а.с.86). Рішенням Сумської міської ради від 24.09.2014 № 3563-МР було надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Суми об`єктів житлового фонду від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області, згідно додатку до рішення (а.с.88). 14.10.2014 регіональним відділенням надіслано до Сумської міської гади розпорядження за № 16 "Про передачу державного майна до комунальної власності", але на даний час рішення Сумської міської ради не виконано (а.с.89-90). Листом від 21.02.2018 № 05-07-00858 регіональне відділення ФДМУ в черговий раз звернулося до Міського голови Сумської міської ради з проханням виконати рішення Сумської міської ради від 24 вересня 2014 року № 3563-МР щодо прийняття до комунальної власності житлових будинків, які під час приватизації не увійшли до статутного капіталу КСП "Сумський", що розташовані в м. Суми (а.с.91). Листом від 06.03.2018 № 06.01-18/1539 Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради повідомив про те, що рішенням ХLІІІ сесії IV скликання від 24.09.2014 № 3563-МР надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Суми державного житлового фонду (а.с.92). Оскільки вище зазначене рішення Сумської міської ради не виконано, то Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради запропонував Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Сумській області передати до комунальної власності територіальної громади м. Суми окремі неприватизовані квартири, розташовані у будинках, які відносяться до житлового фонду, що під час приватизації не увійшли до статутного капіталу КСП "Сумський". Рішенням Сумської міської ради від 25.07.2018 № 3660-МР «Про внесення змін до рішення Сумської міської ради від 24 вересня 2014 року № 3563-МР «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Суми об`єктів житлового фонду від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області» надано згоду на передачу до комунальної власності об`єктів житлового фонду, а саме: неприватизовані квартири, зокрема, що знаходяться по [ADDRESS] (а.с.93-95). Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, надав суду в якості доказів публікації в ЗМІ за результатами журналістського розслідування, з яких вбачається, що згідно з рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів № 733 від 16.12.1993 року житловий будинок [ADDRESS] визнано аварійним та таким, що загрожує обвалом та вирішено невідкладно відселити мешканців, будинок розібрати (а.с.16-17). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на норми ст. 16, 344 ЦК України, які, на думку суду, підлягають застосуванню до даних правовідносин. Відповідно до ст. 16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 344 ч. 1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Суд вважає за необхідне застосувати у даному спорі також вимоги Житлового кодексу УРСР, оскільки позивач заявив вимоги про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, яке його житлом. Відповідно до ст. 328 ч. 1 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст.29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно з ч. 2 ст. 7 ЖК УРСР Непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів. Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що питання обліку житлового фонду, об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності, здійснення контролю за його використанням, а також питання визначення технічного стану житлових будинків належать до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Статтею 7 Житлового кодексу Української РСР та Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, визначений Постановою Ради Міністрів Української РСР від 26 квітня 1984 р. за № 189,\~врегульовано питання щодо визнання житлового будинку непридатним для проживання. Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію у спорах про визнання права власності за набувальною давністю. В постанові Великої Палати ВС від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 зазначено, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один з первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння чи користування, проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння чи користування, проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. ВП ВС в цій постанові також звертає увагу на те, що не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Судом встановлено, що нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 255,2 м кв. із усіма належними до нього господарськими будівлями і спорудами: погребом - літера «В» (площею 6,0 м.кв.) і фундаментом сараю - літера «Б» (15,9м.кв.), перебуває в державній власності. З 1993 року вказаний будинок визнаний аварійним та вирішено терміново відселити мешканців у зв`язку із існуючою загрозою для їхнього життя. Таким чином, будинок не може вважатися житлом в розмінні ст. 29, 379 ЦК України, та, оскільки є непридатним для проживання, відповідно до ст. 7 ч. 2 ЖК УРСР підлягає зносу. ВС звертає увагу на те, що не будь-який об`єкт може бути предметом набуття права власності в порядку набувальної давності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. В той же час позивач заявляє вимогу про визнання права власності саме на житловий будинок з господарськими будівлями, тобто для свого проживання у ньому. На думку суду, позивач повинен бути відселений з вказаного будинку з наданням іншого житла, оскільки подальше проживання у ньому загрожує життю. Крім того, при вирішенні спорів про визнання права власності за набувальною давністю йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння чи користування, проте не у власність. В даній справі встановлено, що позивач є наймачем квартири [ADDRESS] у вказаному будинку, тобто користується нею на підставі договору найму, що підтверджується наведеними вище доказами, отже, не можна стверджувати про безтитульне володіння. Крім того, в будинку знаходяться чотири квартири, позивач більше 10 років володіє та користується лише квартирою [ADDRESS] , проте, заявляє вимогу про визнання за нею права власності на весь будинок та господарські споруди, розташовані на земельній ділянці, яка належить до земель комунальної власності та не перебуває ані в користуванні, ані у власності позивача. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже,\~проаналізувавши всі\~докази в\~їх сукупності,\~суд вважає\~позивач не\~надав жодних\~доказів на\~підтвердження своїх\~вимог,\~тому відмовляє\~в задоволенні\~позову в\~повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю.

Outcome: dismissed