Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

[PERSON]. звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача 10262 грн. у порядку відшкодування заподіяної йому матеріальної та 100000 грн. моральної шкоди, пов"язаних з тим, що 25.06.2012 року в с. Воробіївка, Полонського району, Хмельницької області, [PERSON] умисно наніс позивачу удар кулаком в голову, від чого останній впав на дорожнє шосейне покриття, внаслідок чого отримав тяжке тілесне ушкодження, що було встановлено ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 08.08.2013 року, мотивуючи свої вимоги щодо матеріального відшкодування понесеними витратами на придбання ліків та поїздки у лікувальні заклади, а щодо морального відшкодування тим, що він зазнав фізичного болю, душевних страждань, це призвело до погіршення стану його здоров"я, порушення нормальних життєвих зв"язків, погіршення сімейних стосунків та стосунків із друзями. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та викладені у позовній заяві обставини справи. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що позивач не надав належних доказів щодо понесених ним матеріальних витрат та не обгрунтував завдану йому діями відповідача моральну шкоду. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаних осіб, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно вироку Полонського райсуду Хмельницької області від 11.02.2013 року, що був змінений ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 08.08.2013 року, [PERSON] було засуджено за ст. 128 КК України до двох років обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням, встановленням однорічного іспитового строку згідно ст. 75 КК України та покладенням обов"язків, передбачених ст. 76 ч. 1 п.п. 3,4 КК України, за те, що 25.06.2012 року близько 22 год. 20 хв. в с. Воробіївка, Полонського району, Хмельницької області, [PERSON] на грунті раптово виниклих неприязненних відносин умисно наніс [PERSON] удар кулаком в голову, від чого останній впав на дорожне шосейне покриття, внаслідок чого отримав тяжке тілесне ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забійної рани верхньої губи, саден на обличчі, двох синців в скроневих ділянках, лінійного перелому скроеневої та тім"яної кістки праворуч, гострих епі та субдуральних гематом правої скроневої та скронево-тім"яної ділянок, закритої тупої травми грудної клітки, перелому тіла грудини, забою серця легкого ступеня. Ст. 61 ч. 4 ЦПК України передбачає, що вирок у кримінальній справі, який набрав законної сили, обов"язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою Відповідно до вимог ст.ст. 1166, 1195 ч. 1 ЦК України відповідач зобов"язаний відшкодувати потерпілому понесені ним витрати на придбання ліків та поїздки у лікувальні заклади згідно наявних у матеріалах справи підтверджуючих документів. Водночас, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Зважаючи на досліджені у судовому засіданні матеріали історій хвороб [PERSON] у трьох різних лікувальних закладах, а також представлені ним чеки, які суд приймає в якості належних, він витратив на придбання ліків 8251,14 грн. (при цьому суд погоджується з позицією відповідача про неналежність двох чеків на суму відповідно 37,80 грн. та 39,34 грн., які майже не читаються і в яких зроблені ручкою відповідні виправлення щодо суми платежу, а також щодо чеку на суму 695 грн., який був виданий ще у лютому 2012 року, тобто задовго до подій, що являються предметом даного судового розгляду). При цьому суд враховує і той факт, що відповідач добровільно на лікування позивача сплатив 3000 грн., на що у судовому засіданні вказали сторони. Таким чином, до матеріального відшкодування належить сума 5251,14 грн. Водночас, суд відмовляє у відшкодуванні витрат на придбання бензину, зважаючи на необгрунтування позивачем даних витрат і їх прямого причинного зв"язку з наслідками заподіяних йому тілесних ушкоджень, а також на проїзд у лікувальні заклади, зважаючи на представлені позивачем квитки на автобус, що охоплюють період коли позивач знаходився на стаціонарному лікуванні, а, отже, він не міг в цей період їздити у вказаному транспорті (крім того, на один і той же самий день позивачем подані по два квитки в один і зворотний кінець). Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, в т.ч. стану здоров'я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи при цьому із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, враховуючи необережність дій відповідача щодо негативних наслідків, які настали для позивача внаслідок ушкодження його здоров"я, суд, водночас, приймає до уваги як сам факт погіршення стану здоров"я [PERSON], перенесених ним психологічних переживань, душевних та фізичних страждань з огляду на характер заподіяних йому тілесних ушкоджень, що відносяться до категорії тяжких, так і проведену йому медичну операцію, тривале (періодично протягом двох років) перебування потерпілого у різних лікувальних закладах, що на вказаний період часу суттєво змінило умови його повсякденного життя у гіршу сторону, обмеживши його можливості щодо спілкування з близькими людьми, а тому,

Outcome: partial