Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до Ржищівського міського суду Київської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що він разом зі своєю сім'єю, дружиною та двома малолітніми дітьми, з 1 січня 2015 року винаймає для проживання квартиру [ADDRESS]. За час відсутності позивача та його сім'ї в квартирі в 2015 році працівники ПАТ "Київоблгаз" самовільно дописували показники лічильника, внаслідок чого виникла заборгованість за нібито спожитий газ в сумі 1265 грн. 28 жовтня 2015 року, без будь-якого попередження, працівники ПАТ "Київоблгаз" виписали акт про відключення квартири від газопостачання, поставили пломбу. Даний акт позивач знайшов під дверими квартири, коли в грудні місяці 2015 року вночі разом з сім'єю повернувся додому. Розцінивши дані дії працівників ПАТ "Київоблгаз" як неправомірні, позивач самовільно підключив квартиру до газопостачання. Наступного дня позивач пішов до Ржищівського відділення Кагарлицької філії ПАТ "Київоблгаз" з приводу роз'яснення даної ситуації. Юрист Ржищівського відділення Кагарлицької філії ПАТ "Київоблгаз" запевнив позивача, що все нормально, потрібно лише переоформити договір на нового власника квартири. Далі до весни позивач користувався газом, але квитанції на оплату газу не приходили. В березні 2016 року він звернувся до Кагарлицької філії ПАТ "Київоблгаз" за роз'ясненнями, після чого 29.03.2016 працівники філії знову відключили квартиру від газопостачання, знявши частину труби. Позивач вважає безпідставними причини відключення газопостачання. Протиправні дії посадових осіб Кагарлицької філії ПАТ "Київоблгаз" та їх Ржищівського відділення призвели до отримання позивачем та його сім'єю матеріальних та моральних збитків. З моменту відключення квартири від газопостачання (29.03.2016) позивач був змушений відвезти свою дружину разом з дітьми до Російської Федерації, за місцем постійного проживання дружини, тому що проживання в квартирі без газу з малолітніми дітьми було неможливе. Квартира залишилась пустувати, але щоб її не втратити позивач був змушений щомісячно сплачувати 1500 грн. орендної плати. Для утримання квартири в належному стані позивач придбав водонагрівачі для чугунних батарей та супутні товари для їх підключення до електрики. На підставі вищевикладеного позивач просить зобов'язати відповідача негайно відновити газопостачання до квартири [ADDRESS]; відшкодувати орендну плату за винаймання квартири з 29.03.2016 до моменту підключення газопостачання щомісячно по 1500 грн.; відшкодувати вартість перевезення сім'ї до Російської Федерації та в зворотньому напрямку до м. Ржищів з урахуванням ціни квитка на автобус 550 грн. на чотири людини, що становить 4400 грн.; відшкодувати вартість водонагрівачів та супутніх товарів в сумі 1422 грн.; відшкодувати витрати на електроенергію з початку опалювального сезону 2016 року; нарахувати збитки за недоотримуваний газ за весь період відключення; спожитий газ в розмірі 693 м3 , який був використаний в проміжку між першим та другим відключенням газопостачання, порахувати за цінами, що діяли на той момент; відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище. У судовому засіданні представник відповідача Осадчий В.М. позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, та законний представник малолітніх [PERSON], [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилась з поважних причин, надала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з такого. Забезпечення населення природним газом здійснюється відповідно до вимог положень «Правил надання населенню послуг з газопостачання» (далі- Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 № 2246, що діяли на момент спірних правовідносин, та на підставі договору, який укладається за наявності у споживача відокремленої газифікованої споруди (житлового будинку, квартири, майстерні тощо), що належить йому на правах власності або користування. Судом встановлено, що 14.11.2006 між Кагарлицькою ФЕГГ ВАТ «Київоблгаз» та [PERSON] було укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання (а.с.59-66). Постачання природного газу здійснюється Кагарлицькою ФЕГГ ВАТ «Київоблгаз» за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору оренди від 01.01.2015 [PERSON] орендував у [PERSON] квартиру [ADDRESS] для проживання з сім'єю. Срок дії договору до 01.01.2017 (а.с.12-13). Відповідно ч.1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК, за договором про надання послуг одна сторона виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно - правовими актами (ст. 905 ЦК України). Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - це фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Відповідно ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 906 ЦК України передбачена відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг, у виді відшкодування збитків, завданих замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилось неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що всупереч договорам про надання послуг відповідач протиправно припинив у односторонньому порядку виконувати свої обов'язки згідно договору. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, обов'язок доказування покладається на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень. Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що в період з 01.01.2015 по 01.01.2017 споживачем газу за адресою [ADDRESS] згідно з договором оренди квартири (а.с. 12-13) був позивач. Згідно акту про відключення об'єкту (газових приладів) від 28.10.2015, [ADDRESS], за адресою: [ADDRESS], 28.10.2015 проведено відключення від газопостачання за несвоєчасну оплату послуг з газопостачання шляхом перекриття запірних пристроїв та встановлення пломби на відключаючому пристрої (а.с. 10). Згідно акту про відключення об'єкту (газових приладів) від 19.03.2016, [ADDRESS], за адресою: [ADDRESS], 19.03.2016 проведено відключення від газопостачання в зв'язку з самовільним підключенням та відсутністю власника (а.с.11). Згідно з п. 19 Правил якщо споживач не оплатив надані послуги з газопостачання протягом 10 днів після строку, зазначеного в договорі чи платіжному документі, споживачеві надсилається письмове попередження про припинення газопостачання. У разі неоплати наданих послуг з газопостачання протягом 10 днів після отримання споживачем письмового попередження (з позначкою про його вручення) газопостачальне/газорозподільне підприємство має право відключити споживача від газопостачання. Всупереч положенням абз. 5 п. 7 та п. 19 Правил стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів вручення позивачу письмового попередження про припинення газопостачання та другого примірника Актів про відключення об'єкту (газових приладів) від 28.10.2015 та 19.03.2016. Пунктом 6 вказаних Правил передбачено, що газопостачання на об'єкт та/або газові прилади і пристрої споживача припиняється у разі: проведення планово-профілактичного обслуговування та/або капітального ремонту систем газопостачання; ліквідації наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновних робіт; несвоєчасної та/або не в повному обсязі оплати послуг з газопостачання з урахуванням вимог пункту 19 цих Правил; самовільного використання газу споживачем; самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання; зривання або пошкодження пломб на запірних пристроях, засувках на вводі в будинок, пошкодження або зняття інвентарних заглушок тощо; порушення споживачем Правил безпеки систем газопостачання, що створює загрозу виникнення аварійної ситуації; подання споживачем письмової заяви про припинення газопостачання; відмови споживача від встановлення лічильника газу з ініціативи і за кошти газопостачального підприємства. Відповідно до п.36 Правил надання населенню послуг з газопостачання, газопостачальне та газорозподільне підприємство несуть відповідальність згідно із законодавством в т.ч. за безпідставне припинення газопостачання. Крім того, відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів наявності у позивача заборгованості за надані послуги з газопостачання на час припинення газопостачання. А тому суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача поновити газопостачання квартири, яку орендував позивач, за власний рахунок. З огляду на наведене та враховуючи, що припинивши газопостачання до квартири [ADDRESS], в якій проживав позивач з сім'єю, відповідач порушив умови договору щодо надання послуг з газопостачання, тому суд приходить до висновку, що дана позовна вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно решти позовних вимог, то суд вважає, що позивач не довів в належний та допустимий засіб тих обставин, на які посилався як на підставу позовних вимог, не надав докази в обґрунтування позовних вимог, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача в частині відшкодування орендної плати, відшкодування витрат на перевезення сім'ї до Російської Федерації, відшкодування витрат на водонагрівачі та супутні товари, відшкодування витрат на електроенергію та відшкодування моральної шкоди, оскільки вони не відповідають вимогам статей 57-59 ЦПК. Вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів та визначених позивачем правових підстав позову, суд вважає, що дані позовні вимоги не доведені, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і матеріалах справи, фактичні обставини справи не узгоджуються із доводами позову.

Outcome: partial