Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

11.06.2008 року ПАТ „Дельта банк" і фізична особа - резидент України [PERSON] уклади кредитний договір № 001-24021-110608. Відповідно до умов цього кредитного договору кредитор (банк)зобов'язався надати позичальникові кредит у сумі 3000 грн. 00 копійок на придбання певного майна (послуг) на умовах, визначених Договором, із сплатою процентів, виходячи зі ставки 0,01%, а також 3.5 % в місяць за ведення кредитної справи. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 3000 грн. 00 копійок відповідно до меморіального ордера № 24281832 від 11.06.2008 року. Позичальник взяв на себе зобов'язання повернути кредит та плату за його користування. Кредит надавався строком на 21 місяць, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх виплат не пізніше 10 березня 2010 року на умовах визначених договором. 29 квітня 2014 року до Бахмацького районного суду надійшла позовна заява ПАТ „Дельта банк" про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що станом на 10.02.2014 року відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Положенням Договору передбачено, що ТОВ „Комерційний банк „Дельта" у випадку порушення позичальником строків сплати передбачених Договором платежів більше, ніж на один місяць, має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за його користування, а також плати за ведення кредитної справи. При несвоєчасній сплаті позичальником платежів в строки, передбачені Договором, кредитор має право вимагати від позичальника оплати боргового зобов'язання в примусовому порядку. Станом на 10.02.2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 2157 грн. 21 коп., яка складається із заборгованості по кредиту - 968 грн. 19 коп., заборгованості за відсотками - 0,04 грн., заборгованості за комісіями - 1188 грн. 98 коп. Цю заборгованість банк просить стягнути в примусовому порядку. В судове засідання представник позивача не з'явився, банк в позовній заяві просить справу розглянути за відсутності його представника, позовні вимоги задовільнити в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи ( а. с. 4). Представник банку надав роз"яснення щодо кредитного договору, а саме: відповідачем було сплачено 3155 грн. по кредитному договору, згідно виписки по рахунку. Але окрім щомісячного платежу відповідач повинна була сплачувати комісію, кінцевий строк договору був 10.03.2010 року, з обов"язковим платежем 248 грн. щомісячно, а останній платіж відповідачка здійснила 17.06.2009 року (а.с. 43). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала, так як всі необхідні платежі вона здійснила 22.06.2009 року. Просить застосувати позовну давність. Ознайомившись із матеріалами справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків (частина перша статті 626 ЦК У країни). Визначення поняття зобов"язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася; або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У справі, яка розглядається, судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору (пункту 2.10) позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а одним із видів порушення зобов"язання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття "як строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, ;то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили строк дії договору з дня його підписання сторонами і до повного виконання позичальником зобов"язань за цим договором; погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними (пункт 10.1 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту до 10.03.2010 року (пункт 1.2 кредитного договору), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця до 11 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості і для процентів за користування кредитом (пункт 2.10 кредитного договору). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, частині першій, другій статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника. Перевіряючи доводи відповідача в частині застосування норм закону щодо позовної давності, суд виходять із такого. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 27 грудня 2010 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору, також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 11 числа кожного місяця, а процентів - кожного 11 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Як установлено [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом 22.06.2009 року, у зв"язку із чим з цієї дати у неї утворилась заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до неї 29.04.2014 року. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Outcome: dismissed