Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в обґрунтування якого посилається на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.09.2009 року, мають від шлюбу двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Однак подружнє життя не склалось, так як кожен має протилежні погляди на шлюб та сім"ю, що призводило до виникнення непорозумінь та суперечок. У зв"язку з чим з 2014 року вони не проживають разом та не підтримують подружніх відносин. Зважаючи на вказані обставини, просить шлюб розірвати. Крім того, позивач покликається на те, що, починаючи з лютого 2016 року відповідач не утримує своїх дітей, усі обов"язки щодо утримання та виховання дітей вона виконує самостійно. Оскільки між ними не досягнуто домовленості з питання матеріального утримання дітей, в звязку з чим просить стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1000 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів у повному обємі, зазначивши, що з часу, коли вона переїхала до України, відповідач не намагався налагодити з нею подружніх відносин, а тому вона наполягає на розірванні шлюбу. З 2016 року відповідач перестав надавати і будь-яку матеріальну допомогу на утримання сина та дочки. Відповідач [PERSON] який був опитаний в порядку виконання судового доручення іноземним судом пояснив, що працює з 2013 року в м.Москва (офіційно там працевлаштований з 2016 року). Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, розірвання шлюбу не бажає, аліменти на утримання неповнолітніх дітей сплачувати наміру не має. Пояснює тим, що позивач без його згоди у 2014 році забрала проживати дітей в Україну, забороняє зустрічатись із дітьми, при цьому відповідач у період, коли дружина дозволяла побачення, дарував дітям подарунки та забезпечував коштами. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, зокрема, якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні. \~ \~ \~ \~За змістом ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право», права та обов'язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв'язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія І-РО №0165328 [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу чоловіку присвоєно прізвище Антонюк) перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.09.2009 року. \~ \~ \~ \~Сторони у справі є батьками неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] ( свідоцтво про народження серія 1-ГЮ №123094) та [PERSON], [INFO] (свідоцтва про народження серія І-ЧО №0312654). Згідно положень ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом із пояснень позивача, встановлено, що [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, позивач примиритись з чоловіком не бажає, з 2014 року сторони подружніх відносин не підтримують. Відповідач [PERSON] у своїх письмових поясненнях щодо невизнання позовних вимог про розірвання шлюбу лише вказав "Я не даю развод своей жене", однак клопотання про надання строку для примирення не заявив, як і не покликався на бажання зберегти подружні відносини з [PERSON],а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для постановлення рішення про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визначення після розірвання шлюбу місця проживання дітей з нею, то вона не підлягає до задоволення, так як позовна заява не містить будь-якого обгрунтування даної вимоги, суду не були представлені будь-які докази щодо необхідності визначення місця проживання дітей саме з позивачем, дана вимога відображена лише у прохальній частині позовної заяви. Крім того, як вбачається із пиьмових пояснень відповідача він бажає, щоб діти проживали з ним. З урахуванням даної обставини суд вважає за необхідне роз"яснити позивачці її право звернутись з вазаної вимогою відповідно до положень ст.161 Сімейного кодексу України. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягають до задоволення з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) проголошено, що дитина, коли це можливо, має рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. У свої письмових поясненнях відповідач вказує, що "платить алименты в другую страну не обязуюсь", особа не заперечила, що на даний час він припинив надавати дітям допомогу, оскільки позивач забороняє йому їх бачити. Таким чином, із пояснень сторін судом встановлено, що неповнолітні діти проживають з матір"ю на території України, між сторонами не досягнуто домовленості щодо способів виконання обовязку утримувати сина [PERSON] та доньку [PERSON], а тому з метою захисту інтересів неповнолітніх дітей, які мають право на утримання від своїх батьків, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення аліментів з [PERSON] Визначаючи розмір аліментів, суд приймає до уваги наступні обставини. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Згідно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року 1492 грн., з 1 липня 1559 грн., з 1 грудня 1626 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860 грн., з 1 липня 1944 грн., з 1 грудня 2027 грн. Приймаючи до уваги вік дітей та їх потреби, матеріальне становище відповідача, який має постійне місце роботи в м.Москва (вказана обставина визнана відповідачем у письмових поясненнях), інших утриманців не має, будь-яких доказів щодо незадовільного стану здоровя стороною відповідача не представлено, суд визначає розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини - у твердій грошовій сумі в розмірі 1\~000 (одна тисяча) грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.08.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, в звязку з чим суд стягує аліменти з відповідача з 09.08.2017 року. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial