Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Заступник керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області Горщак М.Л. в інтересах держави 12 лютого 2018 року звернувся до суду з позовною заявою до Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області та [PERSON] про визнання незаконним рішення Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області №110 від 24.12.2012 року в частині, визнання недійсним договору оренди землі від 28.07.2015 року укладений між відповідачами та зобов'язання [PERSON] повернути земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області по справі №2-о-47/2008 від 27.05.2008 року визнано відумерлою спадщину, а саме: земельну ділянку площею 4,28 га., що розташована на території Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області та яку передано у комунальну власність територіальної громади с. Лебединка Голованівського району Кіровоградської області. Голованівською селищною радою Кіровоградської області 25.10.2014 року зареєстровано право власності Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] площею 4,2821 га. та внесений відповідний запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [NUMBER]. Прокурор зазначає, що за результатами розгляду заяви [PERSON] про надання в оренду земельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER] сільськогосподарського призначення площею 8,8 га., рішенням Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області від 24.12.2012 року «Про надання земельних ділянок в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» земельна ділянка площею 4,2821 га. з кадастровим номером [NUMBER] була надана в оренду [PERSON], після чого 28.07.2015 року між відповідачами був укладений договір оренди землі, зареєстрований державним реєстратором реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції Кіровоградської області за №10581093 від 28.07.2015 року, за умовами якого, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування зазначену земельну ділянку строком на 10 років. Орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється за погодженням сторін у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що в грошовому виразі складає 4066 грн. за один повний рік користування земельною ділянкою. Прокурор вважає, що вищевказане рішення в частині надання в оренду [PERSON] земельної ділянки є незаконним, оскільки винесене з порушенням процедури надання в оренду земельної ділянки, [PERSON] із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не звертався, проект землеустрою майбутнім орендарем не розроблявся, рішення відповідної сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та затвердження технічної документації не приймалось, земельні торги у формі аукціону проведені не були, тобто органом місцевого самоврядування грубо порушено законодавчо визначений порядок надання земельної ділянки в користування. Вказує на те, що оскільки Лебединською сільською радою Голованівського району не дотримано процедури, передбаченої Земельним кодексом України (далі - ЗК України), що є порушенням органом місцевого самоврядування чинного законодавства під час прийняття рішення про передачу в оренду земельної ділянки, яке було підставою для укладення оспорюваного правочину, тому останній підлягає визнанню недійсним. Незаконне надання в користування спірної земельної ділянки із земель комунальної власності безпосереднім чином зачіпає економічні, соціальні права територіальної громади, оскільки порушує законний порядок надання в користування землі, підриває авторитет органів місцевого самоврядування. Заступник керівника прокуратури звернувся до суду з даним позовом, оскільки орган державної влади або посадові особи, які здійснюють захист державних інтересів у спірних правовідносинах, зокрема до компетенції яких віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, відсутні. У зв'язку з наведеним, прокурор просить визнати незаконним п. 1 рішення Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області №110 від 24.12.2012 року «Про надання земельних ділянок в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» в частині надання в оренду [PERSON] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2821 га. терміном на 10 років; визнати недійсним договір оренди землі площею 4,2821 га. з кадастровим номером [NUMBER] від 28.07.2015 року, укладений між відповідачами; зобов'язати [PERSON] повернути Лебединській сільській раді Голованівського району Кіровоградської області земельну ділянку площею 4,2821 га. за кадастровим номером [NUMBER] з нормативно-грошовою оцінкою 101648 грн. шляхом складання акту приймання-передачі вказаної земельної ділянки; стягнути з відповідачів на користь прокуратури Кіровоградської області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5286 грн. Ухвалою суду від 19 лютого 2018 року в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 02 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про об'єднання позовних вимог в даній справі з позовними вимогами в цивільній справі №386/96/18, оскільки в справах різні підстави виникнення правовідносин, а їх спільний розгляд ускладнить вирішення справи. 02 квітня 2018 року проведено підготовче засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 12 квітня 2018 року та 24 квітня 2018 року, тобто після проведеного підготовчого засідання та закриття підготовчого провадження, відповідач [PERSON] подав до суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог про визнання незаконним рішення Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області №110 від 24.12.2012 року в частині. Причиною подачі такої заяви після закриття підготовчого провадження обґрунтовував необізнаністю законодавства України. У відповідності до ч. 2 ст. 222 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяву [PERSON] про застосування наслідків спливу строку позовної давності, судом залишено без розгляду, оскільки причини, з яких така заява не була подана в підготовчому провадженні судом визнані не поважними, відповідач [PERSON] брав участь у підготовчому засіданні, відзив на позов не подавав. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав вказаних в позовній заяві. Зазначила, що [PERSON] з порушенням норм ст. 123 ЗК України отримав в оренду земельну ділянку на території Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, а тому договір оренди землі між відповідачами має бути визнаний недійсним. [PERSON] не подавав до сільської ради проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Крім того, сільською радою не проводились земельні торги, тоді як на момент винесення спірного рішення сільської ради, такі торги були обов'язковими. Просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, подав до суду заяву в якій просить проводити судове засідання без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, однак відзив на позов не подав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Зазначив, що приблизно у 2011 році чи у 2012 році звернувся до Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області із заявою про надання йому в оренду земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після чого сільська рада надала йому земельну ділянки, про що був укладений спірний договір оренди землі, який в подальшому було зареєстровано у Земельному відділі. Він виконує всі умови договору оренди, вчасно та в повній мірі сплачує орендну плату. Зазначив, що технічна документація із землеустрою була виготовлено сільською радою, а земельні торги розпочали проводили лише з 2016 року, тоді як на момент надання йому в оренду земельної ділянки, торги не проводились за відсутності чіткого механізму їх проведення, як і не проводились на території Голованівського району Кіровоградської області. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши доводи прокурора та відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Прокурор звернувся до суду з даним позовом та на підставі ст. 131-1 Конституції України, ч. 3 ст. 56 ЦПК України і ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" здійснює представництво в суді законних інтересів держави, оскільки органи влади або посадові особи, які здійснюють захист державних інтересів у спірних правовідносин, відсутні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). За нормами частин 1, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що в 2009 році за зверненням Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області Державним підприємством "Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" було виготовлено технічну документацію щодо п'яти земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Лебединської сільської ради, в тому числі і щодо земельної ділянки за [NUMBER] площею 4,28 га., що підтверджується копією технічної документації (а.с. 25-50). 04 грудня 2012 року до Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області звернувся відповідач із заявою про надання йому в оренду земельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER], загальною площею 8,8 га. (а.с. 55). Рішенням Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області від 24 грудня 2012 року №110, відповідачу та іншому фермерському господарству надано в оренду земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, терміном на 10 років, в тому числі відповідачу надано в оренду земельну ділянку площею 4,2821 га., що підтверджується копією рішення та Додатку до нього (а.с. 17-18). Як вбачається з копії договору оренди землі, укладеного між відповідачами 28 липня 2015 року та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 28.07.2015 року №41344832, Лебединська сільська рада Голованівського району Кіровоградської області надала [PERSON] в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,2821 га. за кадастровим номером [NUMBER], строком на 10 років з орендною платою в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (номер запису про інше речове право 10581093). Земельну ділянку Лебединська сільська рада передала [PERSON] за актом про передачу та прийом земельної ділянки (а.с. 19-24). Згідно копій довідок Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області від 16.01.2018 року №15 і №18, при наданні в оренду [PERSON] земельної ділянки, проект землеустрою ним не виготовлявся, оскільки така документація була виготовлена сільською радою в процесі виготовлення документів, що посвідчують право власності; земельні торги (аукціони) не проводились в зв'язку з відсутністю інших претендентів на земельні ділянки (а.с. 51-52). Як вбачається з копії довідки відділу в Голованівському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 25.01.2018 року №68/109-18, документи, матеріали та інша інформація про проведення земельних торгів з продажу права оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,2821 га. за кадастровим номером [NUMBER], що розташована на території Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, у відділі відсутні (а.с. 54). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Так, Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підстави та порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами встановлено ЗК України. Частиною першою ст. 93 ЗК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), яка входить до Глави 15 "Право користування землею", як один з видів права на землю, визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначено статтею 124 ЗК України, згідно якої, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Порядок проведення земельних торгів регулюється ст.ст. 135-139 ЗК України, які також діяли на час виникнення спірних правовідносин та встановлювали форму земельних торгів, процедуру проведення таких торгів, встановлення результатів торгів та оприлюднення результатів земельних торгів. Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інших, крім установлених цією статтею, матеріалів і документів; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу. В даній справі спірні правовідносини виникли з питань передачі в оренду земельної ділянки. Як встановлено в судовому засіданні Лебединська сільська рада Голованівського району Кіровоградської області, винесла спірне рішення про надання [PERSON] в оренду земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2821 га., відносно якої не проводились земельні торги, тобто з порушенням вимог ст. 124 ЗК України. Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 ЦК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області №110 від 24.12.2012 року, в частині надання [PERSON] в оренду земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2821 га., суперечить актам цивільного законодавства, порушує права та інтереси Українського народу, а тому в цій частині має бути визнаний незаконним. В той час, задовольняючи позовні вимоги про визнання незаконним рішення Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області №110 від 24.12.2012 року в частині, суд критично оцінює доводи прокурора про те, що відповідачами порушено вимоги ст. 123 ЗК України, через неподання [PERSON] до сільської ради проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки між відповідачами склались правовідносини щодо передачі земельної ділянки в оренду, які регулюються ст. 124 ЗК України і така норма не вимагає подачі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Окрім того, як встановлено судом, щодо спірної земельної ділянки, яку надано в оренди [PERSON], Лебединською сільською радою раніше було виготовлено технічну документацію. Вирішуючи спір в частині визнання недійсним договору оренди землі та зобов'язання повернути земельну ділянку, суд виходить зі слідуючого. Відповідно до частини 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). За нормами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно норм ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснив, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Також, в п. 18 зазначеної постанови роз'яснюється, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірний договір оренди землі, укладений між [PERSON] та Лебединською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області 28.07.2015 року на виконання п. 1 рішення Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області №110 від 24.12.2012 року, спрямований на незаконне користування земельною ділянкою, а тому має бути визнаний недійсним; земельна ділянка має бути повернута [PERSON] до територіальної громади. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення двох позовних вимог, заявлених до відповідачів [PERSON] та Лебединської сільської ради і задоволення однієї позовної вимоги, заявленої до відповідача [PERSON], на користь прокуратури Кіровоградської області з [PERSON] має бути стягнуто 3524 грн. судових витрат, сплачених за судовий збір при подачі до суду позову, а з Лебединської сільської ради - 1762 грн. Підстав для застосування ст. 142 ЦПК України судом не встановлено, оскільки відповідачами не подано відзив на позов із зазначенням визнання позовних вимог з урахуванням вимог ст.ст. 174, 178 ЦПК України, між сторонами не укладено мирової угоди та позивач не відмовився від позову. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved