Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства " Українська пожежно - страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування, в якій позивач просить стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства " Українська пожежно - страхова компанія" на користь позивача [PERSON] суму страхового відшкодування, пов"язаного з втратою годувальника у розмірі 115 200 ( сто п"ятнадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок; - витрати на правову допомогу у розімірі 10 000 ( десять тисяч) гривень 00 копійок; - на користь держави судовий збір у розмірі 1921,00 ( одна тисяча дев"ятсот двадцять одна гривня) 00 копійок. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 12.09.2017 р. близько 03.00 год. на 248 км. Автодороги Київ - Харків поблизу с. Вербине Хорольського району Полтавської області відбулася ДТП за участю автомобіля "DAF XF", д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та пішохода [PERSON] , [INFO] , в результаті якої пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди. Даний факт підтверджується : постановою про закриття кримінального провадження від 28.12.2017 р., винесеною старшим слідчим СВ ГУНП в Полтавській обл. капітаном поліції Хоменком Ю.В, свідоцтвом про смерть [PERSON] серія [NUMBER] , виданим Ялосовецькою сільською радою Хорольського району Полтавської області. Враховуючи наслідки ДТП, Позивачу була спричинена матеріальна та моральна шкода. Спричинена матеріальна шкода проявилася у втраті Позивачем годувальника, яким був її батько [PERSON] . На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у Відповідача за спричинену шкоду майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб, відповідно до полісу АК/3812183, що діяв станом на дату спричинення такої шкоди. Відносини Відповідача та особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність за спричинену шкоду третім особам регулюються спеціальним законом, а саме Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі по тексту - ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ"), про що зазначено у останньому абзаці, що передує Розділу 1 цього закону. Також даним законом врегульовані відносини між Позивачем, як потерпілою особою в розумінні даного закону (п. 1.3 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ") та Відповідачем, як страховиком в розумінні даного закону (п. 1.2 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ"). Враховуючи положення ст. 6 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", подія, що мала місце 12 вересня 2017 року близько 03.00 год. на 248 км. автодороги Київ - Харків поблизу с. Вербине Хорольського р-ну Полтавської обл. за участю автомобіля "DAF XF", д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та пішохода [PERSON] , [INFO] в результаті якої пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер являється дорожньо-транспортною пригодою, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу "DAF XF", д/н [NUMBER] , внаслідок якої настала цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] за шкоду, заподіяну життю [PERSON] і на якого поширювалася дія страхового полісу АК/3812138, тобто його відповідальність була застрахована. Враховуючи вищевикладене, 29.10.2018 р. Відповідачу було подано представником Позивача [PERSON], який діє на підставі Довіреності серії ННВ 114374 від 28.03.2018 р., Повідомлення про ДТП від 29.10.2018 р. та Заяви на виплату страхового відшкодування від 29.10.2018 р. з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування. Заяви на виплату окрім обгрунтування вимог до страховика містили і відомості про визначення їх розміру. Таким чином до Відповідача, як до відповідальної особи за відшкодування спричиненої шкоди його страхувальником, були пред`явлені вимоги сплатити страхове відшкодування в якості компенсації у зв`язку із втратою Позивачем годувальника в сумі не менше 115 200,00 грн. та страхове відшкодування, пов?язане із заподіяною моральною шкодою в розмірі 38 400,00 грн., а все разом - 153 600,00 грн. Подані заяви на виплату страхового відшкодування містять необхідну інформацію, що визначена ч. 35.1 ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", а також до них були додані необхідні документи, що визначені ч. 35.2 ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" для підтвердження кожної із заявлених вимог. Ухвалою Хорольського районного суду від 24.05.2019року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства " Українська пожежно - страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування. Представник позивача [PERSON] - Стефківський В.І. брав участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, надавав вступне слово, просив позов задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судові засідання жодного разу не з`явився не з`явився, але подав до суду відзив у якому просив у задоволенні позову відмовити повністю. Суд, врахувавши позицію представника позивача, врахувавши думку відповідача у відзиві, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №10 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.04.1995 року (а.с.13). Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). 12.09.2017 р. близько 03.00 год. на 248 км. Автодороги Київ - Харків поблизу с. Вербине Хорольського району Полтавської області відбулася ДТП за участю автомобіля "DAF XF", д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та пішохода [PERSON] , [INFO] , в результаті якої пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди. Зазначені обставини встановлені у постанові старшого слідчого СВ ГУНП в Полтавській області капітаном поліції Хоменко Ю.В. , яка розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №12017170330000440 від 12.09.2017 року за ознаками ч.2 ст. 286 КК України, закрив зазначене вище кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні водія [PERSON] складу злочину (а.с.10-11). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16 вересня 2017 року, [PERSON] помер [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис № 27 (а.с.12). Разом з тим, 29.10.2018 р. Відповідачу було подано представником Позивача [PERSON], який діє на підставі Довіреності серії ННВ 114374 від 28.03.2018 р., Повідомлення про ДТП від 29.10.2018 р. та Заяви на виплату страхового відшкодування від 29.10.2018 р. з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування. Заяви на виплату окрім обгрунтування вимог до страховика містили і відомості про визначення їх розміру. Таким чином до Відповідача, як до відповідальної особи за відшкодування спричиненої шкоди його страхувальником, були пред`явлені вимоги сплатити страхове відшкодування в якості компенсації у зв`язку із втратою Позивачем годувальника в сумі не менше 115 200,00 грн. та страхове відшкодування, пов?язане із заподіяною моральною шкодою в розмірі 38 400,00 грн., а все разом - 153 600,00 грн. Будь-яких підстав вважати, що [PERSON] володів транспортним засобом "DAF XF", д/н [NUMBER] , (джерелом підвищеної небезпеки) на момент настання ДТП не на відповідній правовій підставі - немає. Листом від 14.11.2018 р. № 3683/18 Відповідач повідомив представника Позивача про те, що 13.11.2018 р. прийнято рішення про виплату Позивачу страхового відшкодування у розмірі 19 200,00 грн. Цим самим листом Відповідач відмовив Позивачу у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника. Відмова у виплаті обґрунтована тим, що Позивач не надав Відповідачу жодного документу, який підтверджує дохід потерпілого. Тому Відповідач не має змоги розрахувати розмір відшкодування, оскільки відсутнє підтвердження того, що потерпілий працював та отримував заробіток (дохід). Відповідач вважає, що не має відшкодовувати 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, про які йдеться у п. 27.2 ст. 27 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", так як сам розрахунок відшкодування, з огляду на ч. 2 ст. 1200 ЦК України, не може бути виконаний. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.ч. 4, 5, 6 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частинами першої та другої статті 509 ЦК України передбчено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язано з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання, яке виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та розділом ІІІ Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно частини 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 3 цього Закону в редакції від 04 лютого 2013 року передбачено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Статтею 6 цього Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 вказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Відповідно до пунктів 1-3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч.1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Зокрема, шкода відшкодовується (п.1)дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним 23 років). Згідно з ч.ч.2-4 ст. 1200 ЦК України, особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включається пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків:народження дитини зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, онуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом. Згідно з ч.1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки наперед. Відповідно до ч. 2 cт. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Як зазначено в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Згідно з ч.3 cт. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам та дітям. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами. Отже обов`язок Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» відшкодувати шкоду позивачу встановлено законом на підставі відповідного договору страхування, а також встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили та має преюдиційне значення для розгляду даної справи. Визначаючи розмір відшкодування суд виходить з наступного. На час ДТП і смерті [PERSON] офіційно не був працевлаштований. Відповідно до ч.2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається з розміру мінімальної заробітної плати. У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет на 2017 рік" від 21.12.2016 р. розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 3 200,00 грн. Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання страхового відшкодування від Відповідача у зв`язку із втратою годувальника, належна до виплати Позивачу частка становить 1/1, що в грошовому еквіваленті становить:36 : 1/1 х 3 200,00 грн. = 115 200,00 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату правової допомоги на підставі договору про надання правової допомоги від 22.03.2019 р., укладений між Позивачем та Адвокатським об?єднанням "Ґранд Ґруп Партнерс", сума вартості послуг за яким становить 10 000,00 грн. (а.с. 24-29). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 та ст. 629 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Виходячи з ч. 3 вказаної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно матеріалів справи, акту виконаних робіт, позивачу надана правнича допомога адвоката у вигляді консультації, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи; опрацювання законодавчої бази, що регулює відносини між позивачем та відповідачем; формування правової позиції по веденню справи; формування переліку необхідних доказів для підтвердження позовних вимог; правовий аналіз наявних доказів, підготовка, написання та надсилання позовної заяви в суд, що в загальному розмірі склало 10 000,00 грн., які сплачені [PERSON] , згідно з рахунком-фактурою № 13-05/02 від 13.05.2019 (а.с. 27). Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача та вважає за необхідне стягнути з Приватного акціонерного товариства " Українська пожежно - страхова компанія" на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 гривень, розмір яких відповідачем не спростовано. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі, встановленому законом на день звернення з позовом позивача, яка звільнена від сплати судового збору на підставі закону. На підставі викладеного та

Outcome: approved