Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" (далі - Банк) просить постановити рішення про стягнення з [PERSON] 62 311,97 гривень заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 1 921,00 гривень. Вимоги обґрунтовано тим, що відповідач звернувся в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 16.02.2011 року, згідно якої отримав кредит в сумі 20 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Банк, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на визначених умовах та кредитного ліміту, свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавав, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 25.02.2019 року він має заборгованість перед Банком в загальній сумі 62 311,97 гривень, з них: по тілу кредиту - 27 244,17 гривень, по простроченому тілу кредиту - 14 838,45 гривень, по пені за прострочене зобов`язання - 16 553,87 гривень, по пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 гривень - 232,05 гривень, по фіксованому штрафу - 500,00 гривень, по процентному штрафу - 2 943,43 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 08.05.2019 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача у позовній заяві вказала про розгляд справи за її відсутності та висловила згоду на винесення заочного рішення. Відповідач про розгляд справи по суті двічі був належним чином повідомлений, в тому числі шляхом публікації на офіційному сайті суду судового оголошення, однак в судові засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. З огляду на викладене суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. На підтвердження заявлених позовних вимог Банк надав копію підписаної 16.02.2011 року сторонами анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна"; розрахунки заборгованості за договором без номеру від 16.02.2011 року; витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що видрукуваний із розміщеного на сайті https://privatbank.ua/terms/ архівного ресурсу. Із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка 16.02.2011 року підписана відповідачем в якості позичальника, вбачається, що він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і Банком договір надання банківських послуг. Відповідач своїм підписом підтвердив своє ознайомлення і згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на офіційному сайті Приватбанку. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором. У позовній заяві позивач вказує про отримання відповідачем кредиту в розмірі 20 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте жодного доказу на підтвердження цієї обставини матеріали позову не містять. Підписана відповідачем анкета-заява у полі бажаного клієнтом кредитного ліміту будь-якого цифрового значення не містить. Крім цього, із перерахованих в анкеті-заяві послуг Банку вбачається, що відповідач взагалі виявив бажання отримати ощадкнижку (депозит), а не кредитну картку. Анкета-заява також не містить жодних даних про відкриття карткового рахунку та видачу відповідачу кредитної картки, її виду та терміну дії. Тарифи банку, з якими під підпис ознайомився відповідач і які є складовою частиною договору, у матеріалах справи також відсутні. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" не є належним доказом у справі. У ньому наведено чотири види кредитних карт "Універсальна" і усі вони мають різні базові процентні ставки, розміри пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів. За яким видом карти, відповідно на яких умовах повинно було здійснюватися кредитування відповідача, позивачем не підтверджено і в позові не наведено. Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі і розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, чи брав він на себе викладені у них зобов`язання, позивачем суду не надано. Також не є належними і допустимими доказами у спірних правовідносинах надані Банком розрахунки заборгованості. За своїм змістом ці розрахунки є лише складеними в односторонньому порядку аналітичними документами банку, тому не можуть відповідати визначеним у ст.ст.77, 78, 79, 80 ЦПК України ознакам доказів у цивільному процесі. Належними і допустимими доказами кредитних правовідносинах згідно із ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є виписка з карткового рахунку. Таких виписок матеріали справи не містять та, як зазначалось вище, ні позовна заява, ні додані до неї матеріали взагалі не містять інформації про відкриття карткового рахунку на ім`я відповідача за укладеним договором і видачу йому кредитної картки, а відтак і не підтверджує існування між сторонами кредитних правовідносин. У позовній заяві позивач як на правову підставу заявлених вимог послався на положення ч.1 ст.634 ЦК України. Дана норма визначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З цього питання в аналогічних спірних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17-ц висловила правову позицію про те, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, через ненадання позивачем належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження існування між Банком і відповідачем кредитних правовідносин, отримання останнім кредитних коштів на умовах і в обсязі, що зазначені в позові, та наявності у нього заборгованості за цим договором, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову повному обсязі за недоведеністю заявлених вимог. Саме по собі неподання відповідачем відзиву на позовну заяву не доводить підставності заявлених Банком вимог, а задоволення позову виключно з цієї підстави буде суперечити закріпленим у ст.3 ЦК України, ст.2 ЦК України засадам справедливості, розумності та верховенства права. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed