Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

12 квітня 2011 року позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування позову посилається на те, що він на підставі нотаріальної посвідченої [PERSON] довіреності використовує автомобіль "Опель Аксона", державний номер [NUMBER], що належить [PERSON], для отримання прибутку. Згідно довіреності, він має право, у випадку завдання транспортному засобу пошкоджень іншими особами одержувати необхідні грошові суми. 22 березня 2010 року о 08.50 годині, на перехресті бульвару Будівельників - проспекту Дружби Народів в м. Дніпродзержинську, з вини відповідача [PERSON], який керував автобусом "Мерседес Бенц" 709Р, державний номер [NUMBER], що належить [PERSON], сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль "Опель Аксона", яким керував він, отримала механічні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована Дніпропетровською РД AT "СГ "ТАС", і згідно заяви на виплату, страхове відшкодування в сумі 8147,42 грн. перераховане страховою компанією [PERSON], але дана сума не достатня для проведення ремонту пошкодженого автомобіля. Згідно з розрахунком автосервісу "Таїті" для ремонту пошкодженого автомобіля необхідна сума 26090 грн. Тому він просить стягнути з відповідачів на його користь 17942,58 грн. у відшкодування матеріальної шкоди. Також вважає, що йому завдано і моральної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля через винні дії відповідач [PERSON], оскільки він використовував автомобіль для отримання доходів для утримання своєї родини, і через його пошкодження він позбавлений можливості придбавати для своєї родини необхідні продукти харчування, предмети першої потреби, сплачувати комунальні платежі, що призводить до значних моральних страждань та потребує від нього додаткових зусиль для організації його життя та життя його родини. Зважаючи на завдану йому моральну шкоду просить стягнути з відповідачів у її відшкодування 5000 грн. Крім цього, просить стягнути з відповідачів судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду з цим позовом, а саме судовий збір в сумі 232 грн., витрати на IT3 в сумі 120 грн., та в витрати на правову допомогу в сумі 300 грн. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 серпня 2013 року позовні вимоги [PERSON], про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди - задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування завданої матеріальної шкоди 17942, 58 грн. моральну шкоду в сумі 3000 ( три тисячі) грн. та судовий збір у сумі 232 грн., витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., витрати на правову допомогу в сумі 300 грн. В інший частині в задоволенні позову відмовлено (а.с.166-167). В апеляційній скарзі [PERSON] посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити (а.с.29-33). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що 22 березня 2010 року, о 08.50 годині, відповідач [PERSON], керуючи автобусом "Мерседес Бенц" 709 Р, державний номер [NUMBER] в м. Дніпродзержинську на перехресті бульвару Будівельників - пр. Дружби Народів, при виїзді з другорядної дороги на головну, не надав дорогу автомобілю "Опель Аксона", державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення, в результаті якого автомобілі отримали механічні пошкодження. Факт порушення відповідачем [PERSON] Правил дорожнього руху України, внаслідок чого ним було допущено зіткнення автомобілів та завдання автомобілю, яким керував позивач, і яким він володіє на праві оперативного управління на підставі довіреності, виданою [PERSON], механічних пошкоджень підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 квітня 2010 (а.с. 12), якою відповідач [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу користь держави в сумі 340 грн. Згідно розрахунку виконаних робіт, виконаних автосервісом "Таїті" ( а.с. 14), вартість відновлювального ремонту автомобіля "Опель Аксона" склала 26090 грн. Згідно повідомлення ПАТ "Страхова група "ТАС" від 15 червня 2010 року ( а.с. 11), [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 8147, 42 грн., оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована Дніпропетровською РД АТ "СГ "ТАС" (приватне) за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ВЕ/0105263 від 31.07.09 р. Фактично автобусом «Мерседес Бенц» державний номер [NUMBER], володів відповідач [PERSON], який придбав транспортний засіб у відповідача [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої генеральної довіреності, а останній у свою чергу розпорядився автобусом на підставі нотаріально посвідченої довіреності, виданої йому [PERSON] Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON], на користь позивача завдану матеріальну шкоду в розмірі 17 942, 58 грн., суд 1 інстанції виходив з того, що за шкоду, завдану позивачу, який здійснює експлуатацію автомобіля "Опель Аксона" на підставі нотаріально посвідченої довіреності, повинний нести відповідальність відповідач [PERSON], який в момент зіткнення автомобілів фактично володів транспортним засобом «Мерседес Бенц» державний номер [NUMBER], та експлуатував цей транспортний засіб, так як вина [PERSON], у скоєні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою суду. При цьому розмір шкоди визначений з урахуванням розрахунку виконаних робіт, здійснених автосервісом "Таїті", в якому зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля "Опель Аксона" склала 26090 грн., та виплаченої страховою компанією позивачу суми страхового відшкодування - 8147, 42 грн. (26090 - 8147,42=17 942, 58). Щодо стягнення моральної шкоди, суд 1 інстанції виходив, з того, що внаслідок ДТП позивач зазнав нервового стресу, пережив душевні страждання, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації життя та життя його родини, оскільки транспортний засіб використовувався ним для отримання прибутку, а оскільки відповідач [PERSON], визнаний винним у скоєні ДТП, тобто визнаний винним у завданні матеріальної шкоди, він повинний відшкодувати і моральну шкоду. При визначенні розміру й форми відшкодування моральної шкоди суд врахував такі фактори, як глибину психологічного дискомфорту, значні порушення душевної рівноваги, тривалість страждань, які отримав позивач, позбавлення можливості користуватися певний час автомобілем, стрес, який він отримав внаслідок пошкодження автомобіля, а також урахував вимоги розумності й справедливості. При цьому суд 1 інстанції керувався ст. 1187 ЦПК України, відповідно до якої, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, яка пов'язана з використанням, зберіганням або утримання транспортних засобів, яка створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної безпеки в силу права власності повного господарського володіння, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довір тощо). Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена особі відшкодовується особою при наявності її вини. Визначення моральної шкоди визначається у ст. 23 ЦК України й у Постанові Пленуму Верховного України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) шкоди". Так, під моральною шкодою варто розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній незаконними діями або бездіяльністю осіб. Вказані висновки суду щодо стягнення з відповідача моральної шкоди та судових витрат зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права, а оскаржуване рішення в зазначеній частині, є законним та обґрунтованим й відповідає вимогам закону. Доводи, приведені в апеляційній скарзі в частині незгоди зі стягненням з відповідача суми моральної шкоди та судових витрат, фактично зводяться до формальної незгоди з висновками суду 1 інстанції в цій частині, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення в зазначеній частині - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення з відповідача моральної шкоди та судових витрат відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його в цій частині слід залишити без змін. Однак з висновком суду 1 інстанції, щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди, колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом 1 інстанції і з цим погоджується колегія суддів, що 22 березня 2010 року, о 08.50 годині, відповідач [PERSON], керуючи автобусом "Мерседес Бенц" 709 Р, державний номер [NUMBER] в м. Дніпродзержинську на перехресті бульвару Будівельників - пр. Дружби Народів, при виїзді з другорядної дороги на головну, не надав дорогу автомобілю "Опель Аксона", державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення, в результаті якого автомобілі отримали механічні пошкодження, Винним у скоєнні ДТП визнаний відповідач у справі [PERSON] Згідно розрахунку виконаних робіт, проведеного автосервісом "Таїті" ( а.с. 14), вартість відновлювального ремонту автомобіля "Опель Аксона" склала 26090 грн. Згідно повідомлення ПАТ "Страхова група "ТАС" від 15 червня 2010 року ( а.с. 11), [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 8147, 42 грн., оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована Дніпропетровською РД АТ "СГ "ТАС" (приватне) за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ВЕ/0105263 від 31.07.09 р. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON], на користь позивача завдану матеріальну шкоду в розмірі 17 942, 58 грн., суд 1 інстанції здійснив розрахунок шкоди, з урахуванням розрахунку виконаних робіт, здійснених автосервісом "Таїті", в якому зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля "Опель Аксона" склала 26090 грн., та виплаченої страховою компанією позивачу суми страхового відшкодування - 8147, 42 грн. (26090 - 8147,42=17 942, 58). При цьому вказані висновки суду зроблені з порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки судом 1 інстанції не було враховано наступне. По перше, згідно звіту від 23.03.2010 року, наданого страховою компанією, розмір завданої шкоди позивачу становить 13 494, 64 грн., що дорівнюється ринковій вартості автомобіля Опель - Аксона, вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує його ринкову вартість. Ринкова вартість становить 5 087, 22 грн. [PERSON] не погодився з тим, щоб визнати транспортний засіб фізично знищеним, тому страховиком ПАТ «Страхова група «ТАС», яким було застрахована цивільно правова відповідальність [PERSON], на підставі п. 30.2 ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортирних засобів», було виплачено страхове відшкодування в розмірі 8 147,42 грн. Згідно п. 15 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Позивачем не спростовано відомості, зазначені у звіті від 23.03.2010 року щодо суми завданої шкоди, ринкової вартості та вартості відновлювального ремонту. Статтею 57 ЦПК України встановлено що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета. Позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та не надав суду доказів на їх підтвердження, погодившись з сумою завданої шкоди, ринковою вартістю та вартістю відновлювального ремонту автомобілю, зазначеного у звіті від 23.03.2010 року, наданому страховою компанією, та погодившись з його висновками і отримавши страхове відшкодування виходячи з зазначеного звіту. А згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Крім того, судом 1 інстанції не враховано, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З матеріалів справи вбачається, що згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого ПАТ «Страхова група «ТАС», який діяв на час скоєння ДТП, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 25 000 грн. Відповідно до вимог ст. ст. 979, 988 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За таких обставин висновки суду про те, що з відповідача [PERSON] слід стягнути матеріальну шкоду в сумі 17942, 58 грн., не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому рішення суду, згідно із п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди з [PERSON] в сумі 17942,58 грн. на користь позивача, з ухваленням нового рішення про відмову в цій частині у задоволенні позову.

Outcome: dismissed