Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що перебувала із відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилась дитина : [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось і рішенням суду від 09 жовтня 2019 року шлюб між ними розірвано, неповнолітню дитину залишено проживати із нею. Зазначає, що їй важко піклуватись про дитину та забезпечувати їй належний рівень життя, а відповідач, як батько достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча час від часу допомагає коштами, купує необхідні речі. Однак, не зважаючи на таку нестабільну допомогу відповідача в утриманні дитини, коштів все одно не вистачає через різке зростання цін на продукти харчування та інші, необхідні дитині, товари. В свою чергу, відповідач є працездатний, інших утриманців немає та згідний сплачувати аліменти на утримання дитини. Просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2000 грн. гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. В судове засідання позивачка не з"явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання також не з"явився, подав заяву про розгляд справу у його відсутності, позовні вимоги визнав. Врахувавши заяви сторін, дослідивши подані ними докази у сукупності, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи від спільного проживання сторін у шлюбі народилась дитина : [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір"ю. В силу ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України зарішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить із того, що неповнолітня дитина сторін проживає окремо від батька, відповідача по справі і перебуває на утриманні матері. Беручи до уваги зазначене та те, що відповідач є здоровою та працездатною особою, матеріально забезпечений, не заперечує проти сплати аліментів на утримання дитини, суд дійшов висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі, заявленому позивачкою, що буде об`єктивним і справедливим. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved