Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що внаслідок смерті її чоловіка, який загинув [INFO] року під час виконання трудових обов'язків на шахті № 7 «Великомостівська», їй заподіяно моральну шкоду. Така полягає у стражданнях, які зазнала вона у зв'язку із втратою найближчої людини у її житті. Після трагічної смерті чоловіка вона залишилася одна із дитиною інвалідом, відтак змінився її сталий життєвий уклад, а душевні страждання потягли песимістичні настрої. Вона важко переживає трагічну смерть та втрату чоловіка і по даний час. Моральну шкоду оцінює у 50 000 грн. та просить таку стягнути з відповідача. В судове засідання позивачка не з'явилася. Позовні вимоги останньої підтримуються у судовому засіданні її представником [PERSON], яка додатково пояснила, що втрата чоловіка принесла позивачці великі моральні, психічні та фізичні страждання, оскільки покійний був для неї єдиною надією та опорою у житті. Тому [PERSON] по даний час перебуває у депресії та тяжкому горі. Просить позов задовольнити. Представник відповідача ДП «Львіввугілля» в судове засідання не з'явився, подав письмове заперечення у якому позовних вимог не визнав, та вказав, що нормами «Правил відшкодування шкоди» затверджених Постановою КМУ від 23.06.19923 року , яка діяла на момент смерті потерпілого, не передбачалося право членів сім'ї потерпілого на відшкодування моральної шкоди. З огляду на наведене просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі письмові документи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення із наступних підстав. Матеріали справи містять акт про нещасний випадок на виробництві від 06.04.1996 року із якого вбачається, що із [PERSON] , який працював в шахті № 7 «Великомостівська» на посаді начальника дільниці під час виконання посадових обов'язків [INFO] року о 4 год. 15 хв. стався нещасний випадок, зокрема відбулося обрушення породи, внаслідок якого він загинув. Водночас із даного акту встановлено, що причиною послужило порушення паспорта кріплення лави 3 321 пл. 17 в. Тобто наявність вини потерпілого не виявлено. Смерть [PERSON] [INFO] року зареєстрована відділом РАГС м.Червонограда із вчиненням актового запису № 148 від 27.03.1996 року, що підтверджується представленою копією свідоцтва про смерть. Разом із тим встановлено, що позивач - [PERSON] перебувала із померлим [PERSON] у шлюбних відносинах. Зазначене стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.12.1974 року. Як убачається із довідки виданої ЛТЕК Сер.ВЕэ № 025151 від 08.05.1992 року [PERSON], [INFO], інвалід другої групи з дитинства безтерміново. В той же час із наявної копії про народження [PERSON], [INFO], встановлено, що його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч.1 ст.4 Закону України "Про охорону праці" (у редакції 1992 року) державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України (254к/96-ВР) Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням. Також відповідно до ч.2 ст.153 КзПП України забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відтак факт смертельного травмування [PERSON] при виконанні службових обов"язків, найближчий ступінь спорідненості позивача із загиблим підтверджений матеріалами справи та не заперечується відповідачем. А тому суд вважає, що позивач правомірно звернулась за судовим захистом із позовом про відновлення немайнових прав. Згідно із ч. 1 ст. 440-1ЦК Української РСР в редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти розмірів мінімальної заробітної плати. В силу вимог п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Отож судом встановлено, що незабезпечення роботодавцем належних та безпечних умов праці призвело до тяжких наслідків у вигляді загибелі працівника [PERSON] При цьому суд вважає посилання відповідача на те, що Правилами відшкодування шкоди власником підприємства , установи , організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків затверджених Постановою КМУ від 23.06.19923 року , яка діяла на момент смерті потерпілого, не передбачалося право членів сім'ї потерпілого на відшкодування моральної шкоди, безпідставними, оскільки такі правила є підзаконним нормативно-правовим актом. Також суд враховує і те, що в силу вимог ст. 71 ЦК України в редакції 1963 року на спірні правовідносини поширюється строк позовної давності, оскільки смерть потерпілого від нещасного випадку на виробництві настала [INFO] року, а позивач з даним позовом звернулася до суду лише 29.08.2014 року. При цьому суд вважає переконливими доводи позивача щодо відчуття вкрай сильних душевних страждань внаслідок загибелі найближчої людини, постійному болю та скорботі від втрати чоловіка аж до сьогодні, що витікає у стійкий пригнічений психологічний стан з моменту смерті по теперішній час , що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, тому суд приходить до переконання що строк позовної давності підлягає поновленню. Таким чином аналізуючи зазначені вище норми чинного законодавства та враховуючи керівні роз"яснення вищезгаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. (п. 9), суд на підставі засад розумності, виваженості і справедливості, зважаючи на характер, обсяг і глибину душевних страждань, яких зазнала позивач через загибель чоловіка при виконанні тим посадових обов"язків внаслідок незабезпечення роботодавцем належних та безпечних умов праці, суб"єктивну оцінку самим потерпілим, яка у пенсійному віці залишилася одна із сином інвалідом, яка і до сьогодні переживає душевний біль через втрату чоловіка, вважає за необхідне в порядку відновлення немайнових прав позивача стягнути на її користь з відповідача грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., що на думку суду, буде адекватним спричиненій шкоді. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача , на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору , від стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної або відхиленої частини вимог. З огляду на наведене , суд приходить до переконання, з ДП «Львіввугілля» в користь держави слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial