Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

У квітні 2014 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулось до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 14 серпня 2008 року між ним та третьою особою у справі було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 5-005/08. На виконання вимог кредитного договору, позивачем було надано позичальнику 2 700 000 дол. США. У забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором з відповідачем [PERSON] 15 серпня 2008 року було укладено договір поруки № 5-005/08, відповідно до умов якого, поручитель, зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед позивачем за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника за кредитним договором. У випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, поручитель зобов'язується виконати за нього зобов'язання перед кредитором. Внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 11 березня 2014 року складає 39 062 876,24 грн., що за з яких: 29 986 740 грн. - сума простроченої кредитної заборгованості; 1 832 523 грн. - сума процентів по кредиту; 6 767 007,66 грн. - пеня по кредиту; 476 605,58 грн. - пеня по процентам. Посилаючись на вищевикладені обставини та положення закону, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк « Правекс-Банк» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 5-005/08 від 15 серпня 2008 року в загальному розмірі 39 062 876,24 грн., в тому числі: 29 986 740 грн. - сума простроченої кредитної заборгованості; 1 832 523 грн. - сума процентів по кредиту; 6 767 007,66 грн. - пеня по кредиту; 476 605,58 грн. - пеня по процентам, а також судові витрати на оплату судового збору в сумі - 3654 грн. При розгляді справи відповідач [PERSON] подав зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк», третя особа без самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «Світ Електроніки» про визнання поруки припиненою. Свої вимоги мотивував тим, що 15 серпня 2008 року між сторонами у справі було укладено договір поруки № 5-005/08. Цим договором забезпечувалися кредитні зобов'язання ПАТ «Світ Електроніки» перед ПАТ КБ « Правекс-Банк» за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 5-005/08 від 17 липня 2009 року. У відповідності до п. 4.1 Кредитного договору (з урахуванням останніх змін) було встановлено кінцевий строк повернення кредиту - до 14 серпня 2012 року. У спірному договорі строк поруки не визначено, така умова у договорі відсутня. Протягом 20 місяця після спливу встановленого кредитним договором строку повернення кредиту банк до [PERSON], як поручителя, вимог не пред'являв. Тільки 15 квітня 2014 року, тобто більше, як через 6 місяців після настання строку виконання вказаного кредитного зобов'язання, банк звернувся до позивача з позовом про стягнення з нього заборгованості. Оскільки в договорі поруки не встановлено строку поруки, з моменту встановленого кредитним договором строку виконання кредитного зобов'язання пройшло більше, ніж 6 місяців і протягом того часу до позивача не було пред'явлено вимоги банком, порука за спірним договором є припиненою з 15 лютого 2013 року. Просив суд поруку [PERSON] перед ПАТ КБ «Правекс-Банк», оформлену договором поруки № 5-005/08 від 15 серпня 2008 року (з усіма змінами та доповненнями) визнати припиненою з 15 лютого 2013 року. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Проти доводів зустрічного позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні представники відповідача [PERSON] первісний позов не визнали, просили задовольнити зустрічний позов, а також подали до суду заяву про застосування строку позовної давності щодо вимог стосовно процентів та пені. У судове засідання представник третьої особи ПАТ «Світ Електроніки» не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлялося. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного слід відмовити, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, за правилами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. З огляду на ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Виходячи зі змісту ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За приписами ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що 15 серпня 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс-Банк» та публічним акціонерним товариством «Світ Електроніки» було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 5-005/08. На виконання вимог кредитного договору, позивачем було надано позичальнику 2 700 000 дол. США. У п.4.1 кредитного договору, з врахуванням змін та доповнень, кінцевий с трок повернення погоджений сторонами до 14 серпня 2012 року. У якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором з відповідачем [PERSON] 15 серпня 2008 року було укладено договір поруки № 5-005/08, відповідно до умов якого, поручитель, зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед позивачем за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника за кредитним договором. У випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, поручитель зобов'язується виконати за нього зобов'язання перед кредитором. Внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 11 березня 2014 року складає 39 062 876,24 грн., що за з яких: 29 986 740 грн. - сума простроченої кредитної заборгованості; 1 832 523 грн. - сума процентів по кредиту; 6 767 007,66 грн. - пеня по кредиту; 476 605,58 грн. - пеня по процентам. Згідно положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Виходячи з тексту договору поруки, вбачається що у вказаному договорі така умова договору поруки як "строк поруки" не встановлена. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Отже виникає строк припинення зобов'язання з поруки, але після виникнення права вимоги у кредитора. Положеннями ст. 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 258 ЦК України, до окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представником відповідача [PERSON], до ухвалення рішення подано заяву про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача за первісним позовом. Встановлення у договорі поруки строку його дії не означає встановлення строку поруки за цим договором. Строком зобов'язання з поруки є період часу, який починається з моменту порушення основного зобов'язання кредитором та закінчується зі спливом шести місяців (ч. 4 ст. 559 ЦК України) або за згодою сторін - іншого терміну поруки, протягом якого кредитор вправі пред'явити вимоги до поручителя, у зв'язку з його порукою. Термін «строк договору поруки» законодавством не використовується. Так, згідно з діючим законодавством визначено, що сторони вправі у договорах, що укладені між ними, визначати термін «строк договору поруки» та встановлювати його за обопільною згодою. Однак, такий строк договору поруки має бути узгоджений зі строком поруки, В іншому випадку строк договору поруки буде діяти до моменту існування зобов'язань за таким договором. Виходячи з тексту договору поруки, вбачається що у вказаному договорі умова договору поруки як "строк поруки" не встановлена. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Положення частини 4 ст. 559 ЦК України у реченні «Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки» слід розуміти таким чином, що законодавець зазначає про строк припинення зобов'язання з поруки, але після виникнення права вимоги у кредитора. Таким чином, Порука та зобов'язання з поруки припиняються у зв'язку зі спливом строку зобов'язання, якщо кредитор протягом шести місяців не пред'явив вимоги до поручителя. Повним підтвердженням наведеної позиції слугує і правозастосовча позиція Верховного Суду України. Так, у Постанові ВСУ від 21 травня 2012 року, ВС України чітко визначив правову природу та значення терміну "порука", який вживається в ст. 559 ЦК України. Таким чином, ВСУ підтвердив зобов'язальну природу поруки як зобов'язального правовідношення, тобто як одного із набору зобов'язань, проте принципового, яке може бути визначено договором поруки. А оскільки кожне зобов'язання має певний строк його виконання та підстави припинення, то припинення зобов'язання з поруки має наслідком втрати чинності договору поруки, оскільки в такому випадку він втрачає свій предмет та можливість подальшого виникнення з нього будь-яких прав та обов'язків. Таким чином, суд приходить до висновку, що з припиненням поруки, для поручителя за договором поруки, ніякі інші обов'язки поручителя виникнути не можуть, навіть за умови вказівки в договорі поруки на строк його дії. Строком дії договору є певний календарний відрізок в часі, протягом якого у сторін можуть виникнути права та обов'язки відповідно до умов договору. Тобто, строк договору - це час, протягом якого умови договору мають властивість бути реалізованими, тобто, мають здатність породжувати права та обов'язки сторін, змінювати їх та припиняти. Однак, будь-яка умова договору визначає в собі часові параметри зобов'язання, яке воно описує: час виникнення та час припинення. Тому протягом строку дії договору зобов'язання, передбачені договором, можуть не тільки виникати, але й припинятися. В даному ж випадку, суд вважає, що в диспозитивній нормі ч. 4 ст. 559 ЦК України законодавець передбачив існування такого параметру зобов'язання з поруки - як строк поруки. Мова про строк договору поруки в цій нормі не йдеться, бо це зовсім інше поняття, яке обмежується існуванням самого зобов'язального правовідношення з поруки. З матеріалів справи вбачається, що між банком та третьою особою такого параметру зобов'язання з поруки, як його строк - сторони у договорі поруки не визначили, така умова в його тексті відсутня. Від так, застосуванню в даній справі підлягало правило ч. 4 ст. 559 ЦК України про шестимісячний строк на пред'явлення вимоги до поручителя, після спливу якого, припиняється і сама порука. Так, зокрема, протягом 20 місяця після спливу встановленого кредитним договором строку повернення кредиту банк до поручителя, вимог не пред'являв. Тільки 15 квітня 2014 року, тобто більше, як через 6 місяців після настання строку виконання вказаного кредитного зобов'язання, банк звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення з нього заборгованості. Враховуючи ті факти, що в договорі поруки не встановлено строку поруки; з моменту встановленого кредитним договором строку виконання кредитного зобов'язання пройшло більше, ніж 6 місяців; протягом того часу до позивача не було пред'явлено вимоги банком, то в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України порука, за спірним договором, є припиненою з 15 лютого 2013 року. Враховуючи викладене та у відповідності до ч.1 ст. 598 ЦК України та ч. 4 ст. 559 ЦК України, з врахуванням відсутності в спірному договорі поруки такої умови як "строк поруки", суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову. Крім того, банком не надано доказів виконання позичальником п. 6.1.20 кредитного договору. Так, у відповідності до п. 6.1.20 кредитного договору (у первинній редакції) було встановлено, що позичальник зобов'язується протягом строку дії даного договору забезпечити страхування майна, переданого в заставу Банку, відповідно до п. 3.1. даного Договору шляхом укладання щорічно до 14 серпня договорів страхування зі страховими компаніями, визначеними Банком, а також письмово погоджувати умови договору страхування та не вчиняти дій, направлених на зміну цих умов. Разом з тим, у відповідності до п. 9.8. цього ж кредитного договору було встановлено, що у випадку невиконання умов п. 6.1.20 даного договору строк користування коштами, вказаний в п. 1.2. даного договору припиняється достроково, на 10-й день після припинення строку дії договору страхування або зміни його умов з вини Позичальника. Відсутність наданих банком доказів належного виконання позичальником п. 6.1.20 таким чином, свідчить, що договір кредиту автоматично припинився достроково на 10-й день після припинення ймовірного договору (договорів) страхування). Це, в свою чергу, впливає, як на час припинення поруки, оскільки шестимісячний строк для звернення з вимогою до поручителя почався з часу не укладення договору страхування, так і на застосування строку позовної давності у відношенні боржника, який, таким чином, розпочався з 14 серпня 2010 року. Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд приймає до уваги таку принципову обставину, що кредитний договір за № 5-005/08 від 15 серпня 2008 року був укладений між позивачем та третьою особою. Таким чином, згідно з вимогами діючого законодавства, позивач не звернувсь з позовом про стягнення заборгованості до боржника, тобто ПАТ «Світ Електроніки», натомість, позивач у своєму позові просив стягнути заборгованість з фізичної особи [PERSON], поруку якого суд визнав припиненою, та з яким кредитний договір не укладалось і який не є боржником перед банком, а ПАТ «Світ Електроніки» зазначив третьою особою. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову та задоволення вимог за зустрічним позовом.

Outcome: dismissed