Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про дотримання правил добросусідства, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що проживає разом із чоловіком [PERSON] у житловому будинку, який перебуває у спільній сумісній власності під [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці площею 0,0641 га, яка межує із земельною ділянкою відповідачки, яка проживає в [ADDRESS]. Більше 30-ти років назад за згодою сусідніх землекористувачів [PERSON] та [PERSON] на межі їхніх спільних ділянок за кошти позивачки була встановлена огорожа із штахетника на цементному фундаменті.За вказаний термін між ними не виникало спору щодо розташування паркану та його обслуговування. Близько 5-ти років назад між нею та відповідачкою почали виникати неприязні відносини, після чого [PERSON] стала безпідставно бити (калічити) її кури , з приводу чого вона неодноразово зверталась до Чечельницької селищної ради та до районного відділу поліції. Через неодноразові конфлікти з відповідачкою, у неї погіршувався стан здоров'я, а саме: нервовий стрес з підвищенням тиску, що інколи призводило до гіпертонічного кризу та змушувало позивачку звертатись за медичною допомогою, викликати швидку та проходити курс лікування. Свою причетність до правопорушень відповідачка заперечувала, і зі свого подвір'я висловлювала погрози та нецензурні слова в адресу позивачки та її чоловіка.Вважає, що відчуваючи свою безкарність [PERSON] продовжувала весь цей час порушувати правила добросусідства. Весною поточного року [PERSON] з мотивів неприязних відносин та з метою створення незручностей для неї та її сім'ї, умисно на своїй земельнії ділянці почала встановлювати огорожу поруч із їхнім парканом, на відстані 17 сантиметрів, встановлюючи металеві опори приварені до паркану позивачки. На даний час вказана огорожа встановлена із старого шиферу висотою 2-5,2 м, що спотворює зовнішній вигляд та створює затінення на їхні насадження. З метою припинення спорудження відповідачкою огорожі, в квітні 2017 року звурнулася до Чечельницької селищної ради та районної державної адміністрації посилаючись на те, що вказана огорожа створює перешкоди для проведення окраски та можливого ремонту їхнього паркану та затіняє земельну ділянку позивачки. Зазначений факт спорудження огорожі зафіксовано в акті від 27.04.2017 року складеного комісією Чечельницької селищної ради, де зазначено, що [PERSON] споруджує паркан (огорожу) на своїй земельній ділянці, яка "має намір огородитися від сусідів "глухим" парканом, з якими склалися довготривалі обопільні неприязні стосунки".На даний час огорожа встановлена повністю. Крім того, вважає, що додаткова огорожа умисно спорудженна відповідачкою створює незручності в доступі до існуючого паркану та створює умови для затінення її земельної ділянки, що підтверджується висотою огорожі, а також відстанню до існуючої огорожі (17 см.) та світлозатінюючого матеріалу, з якого споруджена огорожа (з шиферу із старої покрівлі). Позивачка посилається на п.3.25 ДБН 360-92 "Містобудування.Планування і забудова міських і сільських поселень" який предбачає, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. Крім того, вважає, що згідно п.28 Постанови КМУ від 30.09.2009 р. №1104 "Деякі питання надання дозволів на виконання підготовчих і будівельних робіт" із змінами і доповненнями, внесеними постановами КМУ від 27.01.2010 р. №90 , від 27.01.2010 р. №160, перелік будівельних робіт, на виконання яких не вимагається дозвіл, до яких зокрема належить улаштування огорожі приватних земельних ділянок, але облаштування якої здійснюється за згодою суміжних землевласників. Такої згоди відповідачка від позивачки не отримувала, тому, вважає, що улаштування огорожі являється не законним та підлягає знесенню, просить позов задовольнити повністю та стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Відповідачка 13.11.2017 року подала до суду заперечення проти позовної заяви пославшись на необгрунтованість позову та відсутність доказів на підтвердження неправомірності її дій щодо спорудженої нею огорожі. Представники третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Чечельницької селищної ради Вінницької області Яговкін С.Ю. та Костенко Ю.О. по дорученню 16.11.2017 року надали суду клопотання, в якому зазначили, що позивачка щодо неправомірності дій відповідачки, а саме: пошкодження її майна (курей) до Чечельницької селищної ради не зверталася, та ніяких доказів на підтвердження вказаного факту не надавала. Також зазначають, що позивачка посилається на затінення її земельної ділянки внаслідок побудови паркану на сусідній земельній ділянці відповідачкою [PERSON], але при цьому не вказує, що мова іде про земельну ділянку, яка за своїм цільовим призначенням визначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруджень (присадибна ділянка) позивача та яка за своїм призначенням не відноситься до земельних ділянок для ведення селянського господарства і яку позивачка використовує для вирощування насаджень. Крім того, з фото доданих до акту Чечельницької селищної ради від 27.04.2017 року, вбачається, що затінення земельної ділянки позивачки відбувається з причини проростання її дерева на її ж земельній ділянці, тобто на час проведення фотозйомки та складання акту комісією Чечельницької селищної ради від 27.04.2017 року з розгляду звернення [PERSON], на який посилається позивачка, паркану, на який вона вказує ще не було встановлено, тобто його не існувало взагалі. Це свідчить про те, що затінення присадибної земельної ділянки позивачки вже відбувалося без наявності паркану, а не після його побудови позивачкою. Що стосується твердження позивачки стосовно зумисного спорудження огорожі відповідачкою, а також її твердження, що додаткова огорожа умисно споруджена відповідачкою, щоб створити незручності в доступі до існуючого паркану та створення умов для затінення сусідньої земельної ділянки, то з акту від 27.04.2017 року вбачається, що «Громадянка [PERSON] стверджує, що споруджує паркан (огорожу) на своїй території, яка перебуває у приватній власності, маючи намір огородитися від сусідів «глухим» парканом, з якими склалися довготривалі обопільні неприязні стосунки». Також комісією встановлено, що обидві земельні двлянки-позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] перебувають у приватній власності. [PERSON] побудувала паркан з хвилястого шиферу на території своєї земельної ділянки на відстані орієнтовно 20 см від вже існуючого паркану, що поділяє обидві земельні ділянки. Даний факт зафіксовано комісією в акті від 27.04.2017 року та на матеріальних носіях-фотознімках, зроблених під час її роботи. Щодо твердження позивача у позовній заяві, що «відповідно до ч.1 ст.108 ЗК України, що у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів», на думку Чечельницької селищної ради таке твердження не вірне, оскільки мова іде про споруду (паркан), яка належить саме відповідачу, тобто лише одному з сусідів, до того ж така споруда (паркан) встановлений на території земельної ділянки відповідача, що перебуває у приватній власності. Звертають увагу, що позивачка посилається на не діючу Постанову КМУ від 30.09.2009 року №1104 «Деякі питання надання дозволів на виконання підготовчих і будівельних робіт», яка втратила чинність на підставі нині діючої (чинної) Постанови КМУ №466 (466-2011-п) від 13.04.2011 року «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», яка за своїм змістом вже не регулює правовідносини щодо питань надання погодження суміжних землевласників, розташування об'єктів інженерної інфраструктури, благоустрою та тичасового призначення, а тим більш у частині улаштування огорожі приватних земельних ділянок. Також вважають, що посилання позивачки на її згоду щодо улаштування огорожі власником сусідньої земельної ділянки є недоцільним, оскільки спірна огорожа побудована саме на приватній земельній ділянці відповідача [PERSON]. Згідно з п. 3.19* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови в залежності від розміру ділянок, умов інженерного обладнання, інсоляції будинків та територій, інших нормативних вимог, регіональних традицій. Розроблення таких правил та їх затвердження здійснюється відповідно до норм законів «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про регулювання містобудівної діяльності». Через відсутність таких правил, питання огорожі ділянок у смт.Чечельник залишається не врегульованим, наслідок чого можуть виникати конфлікти з питання влаштування парканів та їх конструкцій. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала частково та просить зовов'язати відповідачку дотримуватися правил добросусідства та знести споруджену нею огорожу, що межує із її земельною ділянкою, яка розташована в [ADDRESS], а в частині стягнення моральної шкоди відмовляється від позовних вимог. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала пославшись на його безпідставність та недоведеність, пояснивши що дійсно з відповідачкою тривалий час знахадятися в неприязних відносинах внаслідок чого було прийнято рішення побудувати паркан, що і було зроблено. Вважає, що паркан побудований на її земельній ділянці, а не на межі і ніяких незручностей для позивачки не створює. Представники третьої особи , що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Чечельницької селищної ради Вінницької області Яговкін С.Ю. та Костенко Ю.О. по дорученню в судовому засіданні дали пояснення, аналогічно викладеним у клопотанні поданому 16.11.2017 року. При вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити по слідуючих обставинах : Стаття 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16. цього Кодексу - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0641 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого Вербською сільською радою Чечельницького району Вінницької області 06 серпня 1978 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 06 серпня 1978 року за актовим записом №17. Власником сусідньої суміжної земельної ділянки по [ADDRESS], був [PERSON] що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, який помер [INFO]. З довідки завідувача Чечельницької державної нотаріальної контори Вінницької області Стецюка С.П. №40/01-16 від 31.01.2018 року, згідно матеріалів спадкової справи №263/2013 [PERSON] прийняла спадщину за законом, після смерті [INFO] чоловіка [PERSON]. Свідоцтва про право на спадщину не видавались та державна реєстрація не проводилась. Актом комісії Чечельницької селищної ради від 27.04.2017 року встановлено, що земельні ділянки гр. [PERSON], за адресою: [ADDRESS] площею 0,0641 та гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS], площею 0, 1500 перебувають у приватній власності. При візуальному огляді суміжних земельних ділянок вбачається, що по спільній межі споруджений дерев'яний паркан (огорожа) зеленого кольору, який зі слів [PERSON] був побудований ним, однак [PERSON] відступивши орієнтовно 20 см від дерев'яного паркану (огорожі), який знаходиться на спільній межі, розпочала будівництво власного паркану (огорожі), який на час роботи комісії складався з металевих стовпчиків та шести хвильового шиферу висотою до 2,20 м довжиною 15 м. На думку гр.[PERSON] огорожа, яка знаходиться навпроти вхідного боку його будинку (лицьова сторона будинку) має непривабливий вигляд, оскільки шифер, з якого побудовано паркан, бувший у використанні та має сліди почорніння та надмірну висоту, що спричиняє затінення садово-ягідних культур, які ростуть на його присадибній земельній ділянці. Комісією встановлено, що вище зазначений паркан (огорожа) знаходиться з східної присадибної земельної ділянки гр.[PERSON], то з цієї причини затінення не відбувається. Гр. [PERSON] стверджує, що споруджує паркан (огорожу) на своїй території, яка перебуває у приватній власності, маючи намір огородитися від сусідів «глухим» парканом, з якими склалися довготривалі обопільні неприязні стосунки». Згідно з п. 3.19* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови в залежності від розміру ділянок, умов інженерного обладнання, інсоляції будинків та територій, інших нормативних вимог, регіональних традицій. Розроблення таких правил та їх затвердження здійснюється відповідно до норм законів «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про регулювання містобудівної діяльності». Через відсутність таких правил, питання огорожі ділянок у смт.Чечельник залишається не врегульованим, наслідок чого можуть виникати конфлікти з питання влаштування парканів та їх конструкцій. Внаслідок чого комісія рекомендує громадянам [PERSON] та [PERSON] дотримуватися вимог ст.103 ЗК України, а саме: власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо); власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Як вбачається з акту комісії Чечельницької селищної ради від 04.01.2018 року земельні ділянки гр. [PERSON], за адресою: [ADDRESS] площею 0,0641 та гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS], площею 0, 1500 перебувають у приватній власності. При візуальному огляді ділянок комісією вбачається, що по спільній межі земельних ділянок громадян [PERSON] та [PERSON] споруджений дерев'яний паркан (огорожа) зеленого кольору, який зі слів гр. [PERSON] був побудований ним. Однак [PERSON] відступивши орієнотовно до 20 см від дерев'яного паркану(огорожі), який знаходиться на спільній межі, на своїй земельній ділянці розпочала будівництво власного паркану(огорожі), який на час роботи комісії складається з металевих стовпчиків та шести хвильового шиферу висотою до 2,2 м. довжиною, яка повністю дорівнює довжині дерев'яного паркану (огорожі). Горомадянка [PERSON] та її чоловік, громадянин [PERSON], який також був присутній та знаходився у себе вдома, висловили на адресу комісії свою думку, що вони проти будівництва паркану, оскільки по перше: є вже існуючий паркан вздовж спільної межі, по друге: паркан який будує сусідка [PERSON] має довжину рівну існуючому паркану, по третє: побудований паркан має непривабливий вигляд, оскільки шифер, з якого споруджується паркан є раніше вживаним, тобто такий, який вже був у використанні до того ж, паркан, що побудований з шиферу має сліди почорніння і надмірну, на їхню думку, висоту, по черверте: такий паркан спричиняє затінення садово-ягідних культур, в тому числі полуниці, які ростуть на їх присадибній ділянці, що не задовольняє сім'ю [PERSON], а з таких у сукупності причин, дії громадянки [PERSON] вважають незаконними. У відповідь на доводи громадян [PERSON] та [PERSON], громадянка [PERSON] в присутності членів комісії категорично заперечила наведені доводи [PERSON], та вважає, що паркан побудований нею правомірно на приватній території її земельної ділянки на відстані достатній для належного доступу до вже існуючого дерев'яного паркану, наголошувала, що затінення земельної ділянки [PERSON] відбувається у зв'язку з наявністю фруктових дерев, що ростуть біля паркану, що розмежовує сісідні земельні ділянки. Оскільки у якості фахівців до складу комісії Чечельницькою селищною радою було включено завідувача сектору містобудування та архітектури райдержадміністрації, головного архітектора Чечельницького району Вінницької області Жмурка Олександра Миколайовича та провідного інженера з охорони природних екосистем Національного природного парку «Кармелюкове поділля» Дудника Олександра Миколайовича, 9.01.2018 р., від останнього було отримано письмовий звіт, «Щодо роботи комісії» від 9.01.2018 р. за вих.№3, який зареєстрований у селищній раді за вх.№ 7/-2.22 від 9.01.2018 р., з якого вбачається, що за результатами обстеження, шиферна огорожа не несе екологічної небезпеки для заявника [PERSON], а щодо затінення плодово ягідних культур то полуниця , що росте біля огорожі, є тіневитривалою культурою. До того ж, 9.01.2018 року за вх.№ 8/02.22 від 5.01.2018 р. від завідувача сектору містобудування та архітекткри райдержадміністрації, головного архітектора Чечельницького району Вінницької області Жмурка О.М. до селищної ради надійшов письмовий звіт «Щодо врегулювання спору між суміжними землекористувачами» вих.№ 5/01-16 від. 5.01.2018 року. З цього звіту вбачається, що згідно п.3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (затверджена наказом Держбуду України від. 24.05.2001 року № 127) зведення на земельній ділянці парканів, підпірних стін, вигрібних ям, хвірток, не належать до самочинного будівництва, а відповідно не потребує дозвільних документів. На сьогоднішній день законодавством не нормується застосування виключно прозорих парканів. Навпаки ДБН В.2.2-5-2011 «Благоустрій території» нормує паркани за ступенем проникності дла погляду на прозорі і глухі. Ціж державні будівельні норми ділять огородження по висоті на низькі 0,3 - 1 м, середні 1,1-1,7 м. та високі 1,8- 2,5 м., а також за матеріалами: металічні, залізобетонні, тощо. Комісія рекомендує громадянам [PERSON] та [PERSON] в даному випадку дотримуватися вимог ст.103 ЗК України «Зміст добросусідства». Згідно п. 9 ч. 1, ч. 2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», огорожі є різновидом малих архітектурних форм та є елементом благоустрою. Як зазначено у листі Державної архітектурно-будівельної інспекції від 24.04.2015 року №40-203-19/3733, планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будівель та споруд власниками або користувачами здійснюється з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будівель і споруд. Також враховуються містобудівні та планувальні вимоги, обмеження щодо гранично допустимої висоти будинків, мінімально допустимої відстані від об'єктів, які проектуються, до меж земельної ділянки, існуючих будівель, споруд та огорожі. Встановлення огорожі на межі між сусідніми землекористувачами регламентується ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Згідно абзацу 2 п. 3.19* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови. Розроблення таких правил та їх затвердження здійснюється відповідно до норм законів «Про місцеве самоврядування в Україні», «;Про регулювання містобудівної діяльності». За приписами п. 6 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить в тому числі і підготовка та подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації. Положеннями ст.8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування. Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації. Відповідно до ст.9 цього закону нормативне регулювання планування та забудови територій здійснюється шляхом прийняття нормативно-правових актів, правил, державних та галузевих будівельних норм, національних (державних) стандартів, кодексів усталеної практики. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури, забезпечує розроблення, затвердження, перегляд, внесення змін і скасування державних будівельних норм. Всупереч наведених норм законів, Чечельницькою селищною радою не приймалися місцеві правила забудови, в яких би визначались вимоги щодо встановлення огорож присадибних земельних ділянок, що підтверджується актом Чечельницької селищної ради від 27.04.2017року. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Так, у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, який здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК шляхом, в т.ч. відновленням стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (п. 7). Відповідно ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов'язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч.1, 2 ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Позивачкою не доведено та матеріали справи не містять доказів обставин, що огорожа, споруджена відповідачкою, перешкоджає проникненню сонячного проміння на земельну ділянку позивачки, несе екологічну небезпеку позивачці та її сім'ї, не відповідає нормам природної інсоляції земельної ділянки та призводить до висихання насаджень на її земельній ділянці і втраті урожаю. За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed