Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач у липні 2014 р. звернувся до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що він 01.02.2013 р. позичив відповідачу у борг грошові кошти в розмірі 3 500 доларів США строком до червня 2013 р., що підтверджується відповідним письмовим зобов"язанням складеним особисто відповідачем. Позивач зазначив, що вказана вище позика була надана відповідачу як допомога при оформленні купівлі-продажу належного позиачу нежитлового приміщення площею 6,0 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]. Проте, до теперішнього часу відповідачем кошти не повернуті, у зв"язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 3 500 доларів США, що дорівнює еквіваленту 40 771,85 грн., три проценти річних в розмірі 1 293,53 грн., інфляційні нарахування в розмірі 447,33 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, надав письмові заперечення та пояснив, що у нього жодних грошових зобов'язань не має перед позивачем, крім того, зазначив, що позивачем не надано суду письмових доказів отримання ним [PERSON] спірної суми. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Встановлено, що відповідно до наданого позивачем копії письмового зобов"язання від 01.02.2013 р. вбачається, що відповідач [PERSON] зобов'язався повернути 3 500 доларів США у період березень-квітень-червень 2013 р. за оформлення купівлі нежилого приміщення 6 кв.м. по [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавці таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі зазначених вище норм, суд приходить до висновку, що надана позивачем копія письмового зобов"язання (а.с. 6) не свідчить про укладення між сторонами договору позики, а саме: передачу позивачем у борг відповідачу коштів, оскільки, по-перше: відсутнє посилання кому відповідач зобов"язується повернути зазначені кошти, по-друге: не зазначено, що 3 500 доларів США, є сумою, яку відповідач взяв у борг у позивача, а тому суд не приймає до уваги посилання позивача, що факт наявності спірної розписки саме у позивача підтверджує грошові зобов'язання відповідача саме перед ним. При цьому, суд приймає до уваги пояснення позивача, що вищезазначені кошти він відповідачу особисто не передавав, а витратив їх перед угодою купівлі-продажу нежитлових приміщень площею 6 кв.м. по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач зазначив, що в нього відсутній оригінал розписки, при цьому, не зміг надати суду належні пояснення чому у спірній розписці відсутня інформація про особу, яка позичила відповідачу у борг грошові кошти. Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позивач та його представник всупереч ст. 60 ЦПК України не довели в судовому засіданні позивні вимоги, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed