Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

18.03.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю - майстерню (літ. А) загальною площею 89,80 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивував тим, що з 2002 року він відкрито добросовісно володіє та користується нежитловою будівлею - майстернею, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 89,80 кв.м. Дане приміщення було збудоване господарським шляхом, та належало СВК імені «Щорса», яке в 2002 році було ліквідоване, а все належне майно було розпайоване між його членами. Підставою набуття права власності на дану будівлю стало придбання позивачем майнових свідоцтв в інших членів СВК імені "Щорса", а тому майстерня була передана йому, як власнику на підставі акту прийому-передачі від 10 червня 2002 року, що також підтверджується розрахунковим чеком-накладною від 08.06.2002 року, однак він своєчасно не оформив належним чином право власності на частину даного приміщення, яке перейшло до нього у власність від СВК ім."Щорса". На даний час у позасудовому порядку оформити право власності на спірне майно позивач не має можливості, оскільки СВК ім."Щорса", яке було власником даної будівлі вже ліквідовано, а наявних у позивача документів не вистачає для реєстрації права власності відповідно до вимог чинного законодавства. Позивач у судове засідання не з"явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Предстаник відповідача у судове засідання не з"явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову не має, та при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, згідно акту прийому-передачі від 10 червня 2002 року (а.с.10) групі співвласників в рахунок майнового паю СВК ім."Щорса" було виділено нежитлову будівлю - майстерню, яку позивач придбав у співвласників, що підтверджується розрахунковим чеком-накладною від 08.06.2002 року (а.с.11) . Рішенням Кам"янокриничанської сільської ради №19 від 08.07.2020 року (а.с.12) зазначеній нежитловій будівлі присвоєно адресу: [ADDRESS] . Довідкою Кам"янокриничанської сільської ради №432 від 02.12.2020 року (а.с.13) підтверджується, що [PERSON] з 2002 року по теперішній час (18 років) користується приміщенням майстерні по [ADDRESS] . Приймаючи рішення, суд керується наступним. На підставі ст.344 ЦК України набувальна давність - одна з підстав набуття права власності. Частина 1 статті 344 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито й безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном протягом 5 років, набуває права власності на нього. Суб`єктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа. Відповідно до ч.4. ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Згідно п. 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК а також; частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позов та визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення - майстерню. На підставі наведеного,

Outcome: approved