Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що [INFO] року в присутності його колег по службі та в мережі "Facebook" на особистій сторінці відповідача була поширена недостовірна інформація, яка носить образливий та наклепницький характер, порушує права позивача, принижує його честь, гідність та ділову репутацію. І. Позиція сторін у справі. Позивач просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до її гідності, честі та недоторканність ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] [INFO] в присутності колег позивача та викладену в інтернет мережі «facebook», на особистій сторінці відповідача, розміщеної за посиланням [INFO] висловлювання: 1. «[INFO] » 2. «[INFO]» 3. « [INFO]»; зобов`язати відповідача спростувати поширену недостовірну інформацію, шляхом озвучення [PERSON] на найближчих, але не пізніше як за п`ять робочих днів після набрання законної сили рішенням суду, зборах колег по службі за адресою: [ADDRESS] , наступного тексту спростування: «[INFO] року при спілкуванні з колегами [PERSON] та окремо на власній сторінці у «facebook» мною, [PERSON] , озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно [PERSON] , а саме те, що « [INFO] » 2. «[INFO]» 3. « [INFO].» - За що прошу вибачення в [PERSON] та у людей яких було введено в оману поширеною неправдивою інформацією; зобов`язати відповідача спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом поширення [PERSON] на тій самій сторінці в мережі «facebook» де було поширено неправдиву інформацію, не пізніше як за п`ять робочих днів після набрання законної сили рішення суду, відеозапису наступного тексту спростування виконаного [PERSON] : «[INFO]» 2. «[INFO]» 3. «[INFO]» - За що прошу вибачення в [PERSON] та у людей яких було введено в оману поширеною неправдивою інформацією; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 12600,00 грн. та відшкодувати судові витирати посправі. Позивач та його представник, підтримуючи позов, суду пояснили, що [INFO] року позивач перебував на службі в місті Біла Церква в складі екіпажу «Комета - 0102» разом із поліцейською [PERSON] . Під час патрулювання по Олександрійському бульварі позивач виявив транспортний засіб Range Rover з р.н.з. «АЕС», котрий рухався з неосвітленим номерним знаком, що в свою чергу є порушенням п. 2.9 в ПДР України. З метою реалізацій повноважень поліції, позивач зупинив даний транспортний засіб. Після зупинки вказаного авто, з переднього пасажирського сидіння вийшла невідома особа чоловічої статі та запитав, що трапилося. На що йому була дана відповідь, що номерний знак авто неосвітлений та забруднений. За кермом даного авто перебувала жінка, якій було повідомлено причину зупинки та на підставі п. 2.4 ПДР озвучено вимогу пред`явити посвідчення водія, натомість водій пред`явила фотографію водійського посвідчення на своєму телефоні, (що не відповідає вимогам чинного законодавства та не є встановленим зразком документу), на що позивач повторно попросив надати посвідчення водія відповідно до встановленого зразка або в додатку «Дія». Водій не виконала вимогу та в присутності позивача пересіла на пасажирське сидіння. В подальшому, встановивши особу, а саме [PERSON] , позивач повідомив останній причину зупинки. На неодноразові законні вимоги про пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії, громадянка [PERSON] не реагувала, після чого їй було повідомлено про початок розгляду справи за ч. 1 ст. 126 КупАП, та що в разі неявки без поважної причини, розгляд справи буде проведено без її участі. Як виявилось пізніше, в зупиненому автомобілі знаходив [PERSON] , який протягом всього оформлення адміністративних матеріалів створював конфліктну ситуацію та намагався шляхом маніпуляцій вплинути на позивача, як на уповноважену службову особу, постійно висловлюючи невдоволення щодо притягнення до адміністративної відповідальності його дружини та створюючи перешкоди у повноцінному та всебічному розгляді справи. В подальшому [INFO] близько 04 год. 00 хв. [PERSON] почав телефонувати позивачеві на його особистий номер телефону та повідомляти, що позивач буде звільнений з поліції. Також сказав, що хоче побачити позивача, щоб тай, цитата: «АТВЄТІЛ» перед ним, на що йому було повідомлено, що він може звернутися до Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква та отримати відповіді на всі запитання у встановленому законом порядку. Згодом, даний громадянин під`їхав до службового автомобіля керованого позивачем на масиві Леваневського в м. Біла Церква та слідував за ним до території батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква, при цьому всю дорогу подавав останньому сигнали дальнім світлом фар. Прибувши на територію батальйону відповідач [PERSON] почав висловлювати безпідставні звинувачення в бік позивача, принижуючи його честь та гідність. В подальшому громадянин [PERSON] опублікував на своїй сторінці в соціальній мережі «Facebook» відео, в якому розповсюджував завідомо неправдиві відомості стосовно позивача, що в свою чергу принижує його честь, гідність та ділову репутацію, що підтверджуються відеозаписами з портативного нагрудного відео реєстратора АІ 00123. Публікація була критичного змісту в якій відповідач повідомляє, що він переслідує поліцейського (позивача), та намагається його зупинити. Під час перегляду відео, було виявлено також, що відповідач під`їхав до БПП в м. Біла Церква де спілкувався з старшим лейтенантом поліції [PERSON] . Під час спілкування з [PERSON] в присутності поліцейської [PERSON] , відповідач повідомив, що [PERSON] перебуває в стані наркотичних сп`яніння та просить провести щодо нього огляд. Крім того, відповідач повідомив відомості, що позивача було звільнено з попередньої роботи за отримання неправомірної вигоди. Також в бік позивача надходило ряд образливих висловів а саме; перевертень в погонах, хабарник. Дана публікація розміщена за посиланням [INFO]. Вище наведена інформація озвучена та оприлюднена відповідачем стала відомою колегам по службі, керівництву, де позивач проходить службу, а також пересічним громадянам. Позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача було завдано моральну шкоду, яка виразилась у перенесеному нервовому стресі. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до позивача, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи. Зокрема висловлювання - «[INFO]» - прямо принижують честь та гідність не тільки як фізичної особи, а і ділову репутацію як поліцейського. Оскільки відповідно до ст. 11Закону України «Про Національну поліцію» рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції, а така неправдива інформація знижує рівень довіри до позивача як до професіонала. А з урахуванням того факту, що відповідач займає активну громадянську позицію, та до його коментарів дослухається велика кількість людей, і поширення такої інформації в розумінні багатьох людей не потребує додаткового підтвердження та сприймається соціумом як об`єктивна істина. Окрім формальних наслідків, поширення відповідачем неправдивої інформації спричинило й інші дії, оскільки в даному випадку, після оприлюднення неправдивої інформації було ініційовано службове розслідування, в рамках якого позивач зобов`язаний був надавати пояснення поза межами свого робочого часу у свій вихідний день, що потягло за собою ряд незручностей у вирішенні соціально-побутових питань та відпочинку. Представник відповідача в судовому засіданні заперечуючи позов, суду пояснив, що [INFO] року відповідач їхав в одній машині разом зі своєю дружиною. Пізніше вони були зупинені позивачем. Оскільки відповідач вважав причину зупинки протиправною, то зажадав від позивача пояснення з приводу дійсних причин зупинки, на які він не зумів надати відповіді. Після того, як дружину відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову надати посвідчення водія, відповідач знімаючи на відео всі ці події, поїхав слідом за патрульною машиною, щоб отримати пояснення від позивача. Потім відповідач зробив короткий журналістський репортаж де висловив свої оціночні судження у вигляді алегорій. Стосовно першого судження, то воно є оціночним, у формі алегорії, де алегорією виступає миша. Відповідач зробив таке алегоричне порівняння, оскільки позивач втікав від нього. Стосовно другого висловлювання, то відповідач помилково написав його з великої букви, думаючи, що це прізвище. Однак, це також алегоричний образ, котрий якщо і має негативний окрас, то тільки тому що є русизмом, котрий вказує на того, хто чогось або когось боїться. Позивач втікав від прямих питань відповідача, тому і отримав таке алегоричне порівняння. Стосовно третього висловлювання, то воно є оціночним судженням, оскільки відповідач вважав, що в діяльності позивача превалює особистісний інтерес, ніж державний. Підґрунтям таких оціночних суджень були його журналістські джерела, а також поведінка самого позивача: переписування майна напередодні звільнення з посади слідчого з подальшим влаштуванням на посаду патрульного. Тому він і зробив припущення, що він є хабарником і був звільнений з роботи за протиправні дії, однак, оскільки в практиці органів влади трапляються непоодинокі випадки, коли особі пред`являють неофіційно звинувачення і пропонують "піти по-тихому", тобто звільнитись за власним бажанням. Власну оцінку відповідач надав не тільки у відео, але і в пості в тому ж фейсбуці, де зазначено, що це його особиста думка. Відповідач має всі підстави вважати, що численні зупинки, протягом року його транспортного засобу відбулись у зв`язку з його активною громадською позицією, оскільки він є керівником місцевого осередку всеукраїнської громадської організації "Автоєвросила", яка, зокрема, здійснює громадський контроль над посадовими особами патрульною поліції України. Він особисто, як журналіст неодноразово робив сюжети про протиправні дії посадових осіб органів правопорядку. Доказом чого є активна увага в мережі фейсбук офіційної сторінки патрульної поліції міста Біла Церква. Відповідач вважає і даний позов частиною цього переслідування і обмеження свободи слова. Предстаник відповідача в судовому засіданні зазначив, що позовна заява [PERSON] не відповідає вимогам ст.175.177 ЦПК України. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Із поданої позовної заяви вбачається, що позивачем не вказано власників веб-сайтів та доменних імен, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену відповідачем в мережі Facebook, однак ним не зазначено кому саме належать вказаний Інтернет ресурс (домен, сайт, електронна сторінка тощо) та не визначено їх статус в справі, з урахування вимоги щодо поширення оспорюваної інформації. Зі змісту позову не вбачається викладу даних обставин, як і посилання на відповідні докази в обґрунтування цього. Тобто, позивачем взагалі не зазначено, хто є власниками двох зазначених веб-сайтів, доменних імен та як наслідок необгрунтовано позов в частині способу спростування спірної інформації в порядку захисту честі гідності та ділової репутації стосовно Facebook-сторінки. Виходячи з вимог вказаної вище Постанови, розгляд даної справи може вплинути на права та обов`язки власників веб-сайтів та доменних імен, а тому зазначення вказаної юридичної чи фізичної особи, як сторони у справі є необхідним та відповідно належить до обов`язків позивача в обґрунтування поданого позову. Дані про власників веб-сайтів та доменних імен повинні бути підтверджені інформацією від адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Отже, позивачем не обґрунтувано і не конкретизовано вимоги щодо осіб права та інтереси яких зачіпаються в позовній заяві, не ідентифіковано їх. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. 13.05.2021 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24.06.2021 р. (а.с.57). 24.06.2021 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення підготовчого судового засідання на іншу дату, для можливості звернення за правовою допомогою, в зв`язку з чим підготовче судове засідання було відкладено на 22.07.2021 року. (а.с.61,62). 21.07.2021 року відповідач направив відзив на позов. (а.с.73-91). В підготовчому судовому засіданні 22.07.2021 року суд задовольнив клопотання представника позивача - адвоката Сова В.А. про відкладення розгляду справи для підготовки відповіді на відзив та відклав підготовче засідання на 16.09.2021 року. 15.09.2021 року від позивача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання на іншу дату, в зв`язку з хворобою, в зв`язку з чим підготовче судове засідання було відкладено на 04.10.2021 року. 04.10.2021 року на адресу суду засобами електронного зв`язку надійшла заява представника відповідача - адвоката Гаделія В.Р., про відкладення підготовчого судового засідання на іншу дату, оскільки відповідач перебуває поза межами міста і бажає особисто бути присутнім в судовому засіданні. (а.с.105,106). 04.10.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 110,111). 26.10.2021 року відповідач направив суду клопотання про зобов`язання відповідача надати відповіді на запитання (а.с.115,116). 17.11.2021 року позивач направив суду заяву свідка (а.с.122,123). 20.12.2021 року на адресу суду засобами електронного зв`язку надійшла заява представника відповідача - адвоката Гаделія В.Р., про приєднання до матеріалів справи копій відповідей від 14.12.2021р. та від 09.12.2021р. (а.с.132-15). ІІІ. Фактичні обставини справи. Позивачем в підтвердження обставин, що стали підставою для позову було надано три відеодиски з фіксуванням події, що мала місце [INFO] року при розгляді адміністративної справи про порушення правил ПДР [PERSON] (а.с.48). Позивач зазначив, що в інтернет мережі «facebook» на особистій сторінці відповідача [PERSON] було виявлено публікацію де відповідач повідомляє, що він переслідує поліцейського (позивача) та намагається його зупинити. А також, позивач зазначив, що образлива стосовно нього публікація була розміщена в інтернет мережі « facebook » на особистій сторінці відповідача [PERSON] , яку можливо переглянути за посиланням [INFO]. При цьому, копія тексту поширеної інформації в матеріалах справи відсутня. Матеріали справи містять Висновок службового розслідування за фактом можливого порушення дисципліни поліцейським взводу роти №2 батальйону ПП в м. Біла Церква [PERSON] , що виразилося в події від [INFO] року (а.с.24-34) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є співробітниками позивача та суду показали, що обізнані про спір, який мав місце між позивачем та відповідачем, а також, читали в інтернет мережі «facebook» на сторінці [PERSON] образливі вислови по відношенню до позивача. Свідок [PERSON] повідомила суду, що не володіє інформацією щодо хабарів чи будь-яких службових порушень з боку позивача. Свідок [PERSON] суду показав, що відповідач в присутності 4-5 чоловік, співробітників, висловлював звинувачення в бік позивача, називав його хабарником, казав, що володіє фактами, знімав відео. Свідок намагався погасити конфлікт, а через 2 дні в інтернет мережі «facebook» з`явився образливий текст про [PERSON] . Свідок повідомив суду, що позивач зарекомендував себе з позитивної сторони, ніяких порушень, зауважень не має. Наразі в взводі №2 роти №2 батальйону ПП, де проходив службу позивач налічується 18 осіб, а з тих, хто працював в січні 2021 року залишилося 6-8 чоловік. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно ч. 4 ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 1, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація. Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про її захист. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1). За загальними правилами цивільно-правової відповідальності за поширення недостовірної інформації зобов`язаними суб`єктами в цих правовідносинах є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам фізичних чи юридичних осіб. Згідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет, чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до роз`ясень, викладених у п. п. 6, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ст. 34 Конституції України, яка відтворює положення ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на свободу виявлення своїх поглядів. У свою чергу Європейський суд з прав людини по справі «Лінгенс проти Австрії» (1986 року) доповнив розуміння цього природного права людини, підкресливши, що «необхідно відрізняти факти від оціночних суджень. Наявність фактів можливо довести, а правдивість оціночних суджень ні». Згідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1 - вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Крім того, відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК) . Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Доменне ім`я facebook.com є приватним доменним іменем другого рівня в домені соm, який є загальним доменом верхнього рівня. Доменне ім`я facebook.com не відносяться до українського сегменту Інтернет. Адреса facebook не належать до адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється. Пунктом 18 указаної Постанови роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Таким чином, інформація, яка може бути визнана недостовірною чи негативною, має носити, в першу чергу, стверджувальний характер. Проаналізувавши зміст оспорюваної позивачем інформації, в контексті досліджених доказів по справі, суд приходить до висновку, що офіційний інтернет - сайт «Facebook» є соціальною мережею, де кожен користувач, без ідентифікації може створити будь - яку сторінку та публікувати тексти, коментарі тощо під вигаданим ім`ям. Таким чином, хоч відповідач і не заперечує поширення інформації стосовно [PERSON] , але заперечує дану інформацію саме в такому тексті й розумінні, як зазначає позивач, а переконатися в поширенні даної інформації, і перевірити в судовому засіданні текст саме вказаного позивачем змісту, виявилося не можливим. Отже, суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів поширення відповідачем саме такої інформації, яка вказана в позовній заяві і яку позивач просить спростувати. Позивач не надав роздруківки даного тексту, чи його фото/відео, дати поширення, а лише, зазначив, що образливі вислови і вказаний текст можна відшукати в інтернет мережі «facebook» за посиланням [INFO]. При цьому, слід зазначити, що особа, яка є власником сторінки може змінювати, доповнювати чи видаляти інформацію на власній сторінці, а отже, факт поширення відповідачем саме такої інформації на яку вказує позивач, не доведено. Також, з оглянутих в судовому засіданні відеозаписів не вбачається поширення відповідачем будь якої інформації стосовно позивача. Більшість відео взагалі не стосується даного спору, відображають події, які ніяким чином не пов`язані з предметом спору по даній справі. Позивачем не доведено, що вищезазначена інформація розміщена відповідачем саме в такому тексті та стосується саме [PERSON] . Також, позивачем не зазначена інформація /текст/, яка була поширена відповідачем в присутності його колег. Та є необґрунтованою позиція позивача щодо способу в який він просить спростувати інформацію, яка була поширена в присутності 4-5 колег, зокрема, шляхом озвучення і спростування [PERSON] на зборах колег по службі (18 осіб), тексту, який було викладено на сторінці в інтернет мережі «facebook». Суду не надано належних та допустимих доказів позовних вимог, а отже позов є недоведеним та не підлягає до задоволення. І як наслідок, не підлягає до задоволення похідна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 12600 грн. Відповідно до ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 1-4 ст. 12, ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних не є обов`язком суду, крім випадків передбачених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed