Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

24.03.2013 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними. Ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15.04.2013 року суд роз'єднав позови [PERSON] та виділив в окреме провадження цивільні справи: за позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та щодо інших відповідачів окремо. Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що з 26.10.1996 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. В липні 2010 року між [PERSON] та його дружиною був укладений договір дарування 6,66 % статутного капіталу (фонду) Товариства з обмеженою відповідальністю "Приютне" Гуляйпільського району Запорізької області, який вчинено з метою приховати договір купівлі-продажу. [PERSON] посилаючись на ст. 65 СК України вважає, що вказаний правочин його дружина уклала без його згоди як подружжя. Прохає визнати недійсним договір дарування частки у статутному капіталі товариства, укладений 14.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON], належних йому 6,66 % статутного капіталу (фонду) ТОВ "Приютне", посвідчений приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], та визнати дійсним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства, укладений 14.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON], належних йому 6,66 % статутного капіталу (фонду) ТОВ "Приютне", який був посвідчений приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 12.11.2013 року позов задоволено частково. Визнано договір дарування частки у статутному капіталі товариства, укладений 14.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON], належної йому 6,66% статутного капіталу (фонду) товариства з обмеженою відповідальністю "Приютне", посвідчений приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] недійсним. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 74-76 т. 1). Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.06.2014 року рішення суду першої інстанції від 12.11.2013 року залишено без змін, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено (а.с. 157-151 т. 1). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.10.2014 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено. Касаційну скаргу приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] задоволено частково. Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 12.11.2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10.06.2014 року скасовано, передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 229-232 т. 1). В своїх запереченнях відповідачка-1 [PERSON], які надійшли до суду 15.01.2015 року (а.с. 8-10 т. 2), зазначила, що повністю не визнає позовні вимоги позивача та не погоджується з його твердженнями наведеними в позові. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали повністю, прохають його задовольнити. Відповідачка 1 [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечували в повному обсязі, надали суду письмові заперечення (а.с. 8-10 т. 2), прохали відмовити в задоволенні позову з наведених в запереченнях підстав. Відповідач-2 [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, надав суду письмову заяву (а.с. 28 т. 2), в якій по суті позову пояснив, що у 2010 році він продав [PERSON] свою частку 6,66 % у статутному фонді ТОВ "Приютне" за 29400 грн. Угоду купівлі-продажу оформили у нотаріуса [PERSON] договором дарування. Вимоги [PERSON] визнав, всі раніше надані ним покази підтвердив, судове засідання прохає провести без його участі. Справа розглянута без його участі, проти чого не заперечують учасники процесу. Третя особа приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву (а.с. 33 т. 2), в якій прохає судове засідання провести за її відсутності у зв'язку з виробничою необхідністю, справа розглянута без її участі, проти чого не заперечують учасники процесу. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи та судом в судовому засіданні встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 26.10.1996 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-ЖС № 017080, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Гуляйпільського району Запорізької області від 26.10.1996 року, актовий запис № 113 (а.с. 9 т. 1). 14 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 6,66% статутного капіталу (фонду) ТОВ "Приютне" Гуляйпільського району Запорізької області, відповідно до якого дарувальник [PERSON] добровільно передав безоплатно у власність, а обдарована [PERSON] прийняла у власність як дарунок належну дарувальнику на праві приватної власності частку статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приютне" або 492,84 грн., з усіма правами та обов'язками, що належать учаснику Товариства відповідно до Статуту та законодавства України. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1572 (а.с. 8 т.1, 34 т. 2). На укладення договору дарування [PERSON] отримав письмову згоду своєї дружини [PERSON] (а.с. 35 т. 2). Позивач в якості підстав для визнання недійсним вказаного договору дарування визначає ст. 65 СК України та ст. 235 ЦК України та просить визнати його недійсним як укладений без його згоди як подружжя, а також одночасно вважає його удаваним, яким приховано договір купівлі-продажу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 2 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним, за час шлюбу, але на підставі договору дарування або у порядку спадкування. Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. Таким чином, інший із подружжя який не є учасником товариства, має право на компенсацію вартості частини спільних коштів, які були використані одним із подружжя для внесення вкладу до статутного капіталу. Отже, правові підстави набуття права власності на частку у товаристві одним із подружжя впливають на майнові права іншого подружжя. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним правочином є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. У відповідності до ч. 2 цієї ж статті, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. В п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформлюють інший правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір з застосуванням норм, що регулюють цей правочин. В резолютивній частині суд має вказати, який правочин сторони насправді вчинили та його істотні умови, як це передбачено ст. 235 ЦК України. На підтвердження тому, що насправді між його дружиною [PERSON] та [PERSON] укладено не договір дарування, а договір купівлі-продажу частку у статутному капіталі ТОВ "Приютне", позивач надав оригінал розписки, складеної [PERSON] 14.07.2010 року (а.с. 32 т. 1). Згідно тексту розписки [PERSON] підтверджує, що отримав від [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 29 400 грн. за продані ним 6,66% дольових часток в ТОВ "Приютне" та не має до них претензій. [PERSON] під час розгляду справи в судах різних інстанцій фактично визнав позов, пояснюючи, що він дійсно продав, а не подарував свою частку [PERSON], за яку отримав 29 400 грн., у зв'язку з чим ним була складена відповідна розписка від 14.07.2010 року. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували сам факт написання цієї розписки 14.07.2010 року, оскільки [PERSON] дарував свою частку, а не продавав і угода була безгрошовою. Вважали, що таку розписку [PERSON] міг написати згодом, після прийняття ним позиції позивача. Однак жодних належних доказів, які б підтверджували зазначене ні відповідачка, ні її представник суду не надали. Таким чином, в матеріалах справи є наявною надана позивачем розписка про отримання грошових коштів [PERSON] від подружжя [PERSON] за його частку у статутному фонді ТОВ "Приютне", яка на теперішній час ніким не спростована. Крім того, [PERSON] визнав те, що він особисто написав вказану розписку та підтвердив обставини, викладені в її тексті, наголошуючи про цьому, що в дійсності він продав свою частку [PERSON] за 29 400 грн., а не подарував (а.с. 151 т. 1). За таких обставин, суд вважає таку розписку письмовим доказом у справі, який відповідає вимогам ст.ст.57,58,59,64 ЦПК України, та підтверджує викладені позивачем обставини про придбання його дружиною частки у [PERSON] за відплатним договором купівлі-продажу, що визнано відповідачем 2 та стороною договору - [PERSON]. З огляду на зазначене, суд рахує, що позивачем доведено позовні вимоги щодо удаваності оспорюваного ним договору дарування та фактичне укладення між його сторонами договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 147 ЦК України учасник товариства з обмеженою відповідальність має право продати чи іншим чином відступити свою частку у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки учасника перед третіми особами. Оскільки продаж [PERSON] своєї частки був здійснений учаснику ТОВ [PERSON], то право учасників ТОВ при цьому порушено не було. Суд критично відноситься до листів від 15.06.2010 року, якими [PERSON] повідомив директора ТОВ "Приютне" [PERSON] про намір передати належну йому частку в статутному капіталі товариства в розмірі 6,66 % учаснику товариства [PERSON] шляхом дарування (а.с. 128-129 т. 1, 31, 32 т. 2), оскільки вони свідчить про намір передачі належної йому частки в статутному капіталі товариства шляхом дарування та спростовується поданими позивачем та відповідачем 2 доказами, та письмовими поясненнями останнього (а.с. 151 т. 1, 28 т. 2). А тому позов підлягає задоволенню частково як такий, що ґрунтується в цій частині на законі, підтверджений встановленими обставинами та наданими доказами, та виходить з доведеності позовної вимоги про удаваність оспорюваного договору дарування та фактичне укладення між його сторонами договору купівлі-продажу.

Outcome: partial