Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсними кредитний договір № 26/3-92-5/1 від 01 лютого 2006 року та договір іпотеки № 26/3-92-5/1 від 01 лютого 2006 року, зняти заборону відчудження майна за даним договором іпотеки. В обґрунтування позову зазначає, що 01 лютого 2006 року між ним та АТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір № 26/3-92-5/1, відповідно до якого мав би отримати кредит у швейцарських франках на суму 158 тис. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за даними кредитним та іпотечними договорами. В порушення умов кредитного договору, банком було відкрито поточний рахунок [NUMBER] на який перераховано 620940 грн. У зв'язку з тим, що метою укладення кредитного договору було саме отримання іноземної валюти - швейцарських франків, а було видано гривні, відповідно до ст. 203 ЦК України, це не відповідало його внутрішній волі, що є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Також, при підписанні кредитного договору було укладено договір іпотеки, іпотекодавцем по якому є його дружина [PERSON] В іпотеку було передано домоволодіння та земельна ділянка в [ADDRESS]. За вказаною адресою окрім нього та дружини проживають та зареєстровані малолітні діти [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Оскільки договір іпотеки було підписано без дозволу органів опіки та піклування, без врахування прав та законних інтересів дітей, що передбачено ст. 177 СК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», такий договір є також недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених у позові, просив його задоволити. У зв'язку з запереченнями представника відповідача проти позову додатково вказав, що звертався до суду з позовом про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними у 2011 році, проте з інших підстав, а саме недотримання банківською установою при укладенні договору законодавства щодо валютних операцій. Щодо застосування строків позовної давності зазначив, що кредитний договір та договір іпотеки до часу подання позову до суду були діючими, тому підстав застосовувати строки позовної давності відсутні. Представник позивача [PERSON] підтримав вимоги свого довірителя з цих же підстав, просив їх задоволити. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» Домецький О.І. позов заперечив підтримавши подані суду письмові заперечення та вказав, що у зв'язку з відсутністю в банку валюти (швейцарських франків), банк за згодою та заявою позивача надав останньому кредитні кошти у національній валюті, що в силу ст. 215 ЦК України не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Позичальник використовував кошти (гривні) отримані на поточний рахунок. Заявами на видачу готівки у гривні та зняття коштів саме у цій валюті, свідчить про прийнятність для позивача таких операцій. Щодо визнання договору іпотеки недійсним пояснив, що на момент його укладення, за адресою переданого майна в іпотеку, діти позивача не були зареєстровані, що свідчить про безпідставність його вимог і в цій частині. Також вказав, що [PERSON] вже звертався до суду з позовом про визнання згаданих договорів недійсними. Рішенням Рівненського міського суду від 15 листопада 2011 року, яке відповідно до ухвали апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2011 року залишено без змін, у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. У зв'язку з цим провадження у даній справі підлягає закриттю. Крім цього, оспорюючи договори укладені 01 лютого 2006 року, позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Покликаючись на наведене, просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вказала, що на момент укладення іпотечного договору подавала банку відомості про те, що за адресою переданого майна в іпотеку постійно проживають малолітні діти, проте чому дана інформація банком не була прийнята до уваги пояснити не може. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Васькевич Н.Є. у судовому засіданні підтвердила, що ні позивач та його дружина, ні банк за дозволом про передачу майна в іпотеку де постійно проживають малолітні діти до органу опіки не звертались. Вважає, що договороі іпотеки порушені права дітей, оскільки вони на момент укладення договору і в даний час проживають там, іншого житла немають. Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 лютого 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 26/3-92-5/1, предметом якого було отримання позичальником коштів в сумі 158000 швейцарських франків терміном по 30 січня 2013 року. Кредит надавався шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок позичальника [NUMBER] (п.1.5). 02 лютого 2006 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено іпотечний договір № 26/3-92-5/1, згідно якого, іпотекодавець, як майновий поручитель [PERSON], передала в іпотеку нерухоме майно - домоволодіння та земельну ділянку що по [ADDRESS], в забезпечення в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 26/3-92-5/1 від 01 лютого 2006 року. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі за вказаними кредитним договором та договором іпотеки. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину. Згідно з частиною першою статті 638 та частиною першою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Позивач доводить, що відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України, всупереч його волевиявленню отримав кредитні кошти не швейцарських франках, як це передбачено кредитним договором, а в гривнях, що є підставою недійсності правочину у відповідності до ст. 215 ЦК України. Такі твердження позивача спростовується наступним. Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (стаття 1046 ЦК України ). В судовому засіданні встановлено, що кредит [PERSON] надавався у швейцарських франках. Згідно дослідженого в судовому засіданні копії меморіального рдеру № 1 від 01.02.2006 року встановлено, що АКІБ "УкрСиббанк" на підставі заяви клієнта [PERSON] № 1 від 01.02.206 року здійснив вільний продаж Швейцарських франків в сумі 158000 франків. Отримані від продажу кошти в сумі 621917,55 гривень були перераховані, на підставі меморіального ордеру № 1675191 від 01.02.2006 року, на відкритий банком поточний рахунок позивача. Згідно заяви позивача № 6 від 02 лютого 2006 року на видачу готівки, останній отримав 620940 гривень. Отже, отримання позивачем грошових коштів в гривнях свідчить про прийнятність для нього такої операції, і не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами усіх істотних умов договору. Обставини викладені позивачем стосуються виконання оспорюваного кредитного договору, а не умов його укладення. У зв'язку з цим суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову у цій частині. В п. 44 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, роз'яснено, що згідно зі статтею 32 ЦК , статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Положення статті 12 Закону України від 2 червня 2005 року № 2623-IV "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" , яка вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування якими мають безпритульні діти, діють з 1 січня 2006 року і на договори, укладені до цієї дати, не поширюються (стаття 58 Конституції України ). Також, в судовому засіданні встановлено, що за адресою [ADDRESS], окрім позивача та його дружини, значаться зареєстрованими неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується будинковою книгою для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS]. Діти постійно проживають в будинку за вказаною адресою. Відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", ст. ст. 17, 18 Закону України "Про охорону дитинства" та ст. 71 Цивільного кодексу України, органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Представник органу опіки та піклування Васькевич Н.Є., третя особа [PERSON] підтвердили факт, що на момент укладення оспорюваного іпотечного договору, дозвіл на передачу майна в іпотеку, органом опіки та піклування не надавався. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала суду показання, що у лютому 2006 року вона приймала участь, як працівник банку, при оформленні іпотечного договору між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] та підтвердила, що на момент укладення було відомо про те, що за адресою переданого в іпотеку майна зареєстровані та проживають неповнолітні діти, а також про необхідність згоди органу опіки та піклування при вчиненні таких правочинів. З яких причин договір був укладений при від відсутності згоди органу опіки, пояснити не змогла. Оскільки, під час укладення вказаного договору іпотеки, згода органу опіки та піклування не надавалася, що суперечить вимогам ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", ст. 17, 18 Закону України "Про охорону дитинства"та ст. 71 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання його недійсним. Як наслідок визнання недійсним договору іпотеки, суд вважає за можливе задоволити позовні вимоги позивача в частині зняття заборони відчудження майна за іпотечним договором № 26/3-92-5/1 від 02 лютого 2006 року укладеним між Акціонерним комерційним банком "УкрСиббанк" (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець), посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 380. Щодо застосування строків позовної давності, суд не вбачає підстав для їх застосування, оскільки зобов"язання за кредитним договором та іпотечним договором, на момент подання позову до суду, продовжували свою дію. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed