Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

На розгляд суду предявлено вказану позовну заяву, в якій [PERSON] просить визнати: - дійсним біржовий контракт (договір купівлі-продажу) нерухомого майна житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: Донецька область, м. Покровськ (до перейменування м. Красноармійськ), вул. Кантемирова, буд. 35, зареєстрований Регіональною товарною біржою № 05-Н від 25.05.2011 року; - право власності на дана нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 25 травня 2001 року [PERSON] придбала (купила) житловий будинок № 35 по вул. Кантемирова в м. Покровськ Донецької області, про що підписано біржовий контракт (договір купівлі-продажу). Контракт був укладений на Регіональній товарній біржі «Восток», з подальшою реєстрацією в Красноармійському бюро технічної інвентаризації. Наразі позивач [PERSON] має обмеження в здійсненні розпорядчих дій стосовно вказаного домоволодіння, оскільки державним реєстратором право на нерухоме майно не визнається біржовий контракт ставиться під сумнів як маючий силу правовстановлюючого документа. Позивач не може реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання біржового контракту в 2001 році та чинних правових нормах на теперішній час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Вказані обставини зумовили судовий захист майнових прав [PERSON] в спосіб визнання біржового контракту дійсним, за допомогою якого позивач досягне панування над належним їй нерухомим майном. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, суду адресовано заяву про розгляд справи в її відсутність, заявлені вимоги підтримано. Відповідачем [PERSON] міською радою Донецької області в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України заявлено клопотання про проведення судового розгляду в відсутність представника органу місцевого самоврядування, заперечень по суті заявлених вимог не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. 25 травня 2001 року позивач [PERSON] придбала у власність домоволодіння (житловий будинок з господарськими спорудами) за адресою: Донецька область, м. Покровськ (до перейменування м. Красноармійськ), в спосіб купівлі нерухового майна, продавцем виступила Обєднана державна податкова інспекція в м. Красноармійську. В підтвердження вказаної угоди укладено біржовий договір, зареєстрований за № 05-Н від 25 травня 2001 року в Регіональній товарній біржі «Восток» (а.с. 7). З позову та вказаного біржового контракту вбачається, що умови вказаного договору позивач [PERSON] виконала у повному обсязі, передала обумовлені грошові кошти в рахунок оплати придбаного домоволодіння, вартість нерухомого майна 728,00 гривень (п. 1.1, п. 2.1 контракту). Згідно посвідчення (форма-6), виданого 1 червня 2001 року Державним комунальним підприємством «Красноармійське бюро технічної інвентаризації» право приватної власності зареєстрованого за позивачем, реєстраційний номер № 4721 (а.с. 9) Згідно листа комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 1040/01-02 від 11.09.2018 року, - станом на 1 січня 2013 року будинок № 35 по вул. Кантимирова в м. Покровськ належить [PERSON] на підставі біржового контракту (договору купівлі-продажу), зареєстрований регіональною товарною біржою «Восток» р. № 05-Н від 25.05.2001 року (а.с. 10). На імя [PERSON] КП «Бюро технічної інвентаризації» складено 03.09.2018 року технічний паспорт на вказане домоволодіння, з зазначенням наступної експлікації приміщень житловий будинок «А-1» 1952 р. будівн. площею 35,40 кв. м., тамбур «а1-1» 1990 р. будівн. площею 8,50 кв. м., сарай «Е-1» 1992 р. будівн., убиральня «Ж-1» 1999 р. будівн., огорожа № 1, хвіртка № 2, огорожа № 3 (а.с. 11 14). Відповідно до статті 4 3акону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 р. № 1952-IV (вступив в дію з 01.01.2013 року) обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. На виконання вказаних норм позивач звернулась до Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ Донецької області з заявою про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Кантемирова, буд. 35. Рішенням державного реєстратора на нерухоме майно Центра надання адміністративних послуг м. Покровськ Донецької області № 43307008 від 02.10.2018 року в державній реєстрації права власності відмовлено. (а.с. 16). Позивач постійно і відкрито користується домоволодіння, однак наявні перешкоди у здійсненні державної реєстрації права власності на нерухоме майно, оскільки біржовий контракт (договір купівлі-продажу) нотаріально не посвідчено. На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Спірні правовідносини склалися на підставі укладеного 25.05.2001 року біржового контракту (договору купівлі-продажу). Відповідно до пп. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року, таким чином при розгляді даної справи необхідно застосовувати норми ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, на дату укладання позивачем [PERSON] правочину в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України „Про товарну біржу" та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз'яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України "Про товарну біржу" було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України „Про товарну біржу" (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) - якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, - суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається із матеріалів справи доказом укладення і виконання біржового контракту (договору купівлі-продажу) є підтвердження факту проведення всіх розрахунків (сплата визначеної договором суми грошей, які продавцем отримані до підписання договору). Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України та ст. ст. 224, 227 ЦК України (в редакції 1963 р.), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України (у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З матеріалів справи вбачається, що умови біржового контракту (договору купівлі-продажу) від 25.05.2001 року виконано, однак правочин не посвідчено нотаріально. Така обставина перешкоджає позивачу у здійсненні права володіння та розпорядження належним домоволодінням, право власності не підлягає визнанню державним реєстратором. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України однією з умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав передбачений і відповідає чинному законодавству. Суд, враховуючи вищевикладене, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів, за встановленням того, що при укладанні біржового контракту (договір купівлі-продажу) № 05-Н від 25.05.2001 року було досягнуто всіх умов угоди та виконано прийняті зобовязання, при цьому до теперішнього часу заперечень стосовно наслідків укладення правочину не виникло, - приходить до висновку про наявні підставі для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 р.) щодо можливості визнання зазначеного договору дійсним. \~ \~ \~ \~Крім того, суд визнає підставними вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на житловий будинок № 35 по вул. Кантемирова в м. Покровськ Донецької області (нерухове майно є предметом біржового контракту № 05-Н від 258.05.2001 року). Відповідності до ст. ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. На підставі\~вищевикладеного,\~ст.\~ст.\~47\~ЦК України\~(у\~редакції 1963\~р.),\~ст.ст.\~16,\~220,\~319,\~328\~ЦК України,\~

Outcome: approved