Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним договір №228699 від 17.07.2014 року укладений між ним та ТОВ "Гранфінресурс", внаслідок здійснення останнім нечесної підприємницької практики та як такий, що містить несправедливі умови та укладений відповідачем без відповідної ліцензії, стягнути з відповідача кошти в розмірі 10500,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.07.2014 року між ним та ТОВ "Гранфінресурс" укладено договір про надання послуг про отримання грошової суми в розмірі 300 000,00 грн. Згідно умов договору на розрахунковий рахунок відповідача ним було сплачено одноразовий комісійний внесок в сумі 10500,00 грн, Вважає, що відповідач ввів його в оману, а укладений договір не відповідає вимогам ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", якими заборонена нечесна підприємницька практика, яка вводить споживача в оману, зокрема така, як утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, заборонено включення до тексту несправедливих умов договору, крім того, ТОВ "Гранфінресурс" не мав відповідного дозволу (ліцензії) на укладення оскаржуваного договору. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Оскільки, згідно укладеного договору місцезнаходження відповідача є м.Донецьк, з яким згідно листа Житомирської дирекції "Укрпошти" від 06.11.2014р. поштовий зв'язок не здійснюється, судові повістки надсилалися та отримувалися структурним підрозділом відповідача в [ADDRESS], а тому слід вважати, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Заслухавши пояснення представник позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.07.2014 року між [PERSON] та ТОВ "Гранфінресурс" було укладено договір №228699 з метою отримання коштів в сумі 3000 000,00 грн. (а.с.4). Згідно з п. 1.1 вищевказаного договору, адміністратор (відповідач), за згодою учасника (позивача), зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні юридичні дії, спрямовані на отримання учасником грошової суми, зазначеної в додатку №1 до даного договору, на умовах діяльності Програми "Альянс Україна", у порядку та строки що містить додаток №2 до договору, в тому числі: сформувати реєстр учасників, організовувати та здійснити оплату товару на користь учасника або надати учаснику відповідну суму у позику. Відповідно до договору, учасник в день підписання договору сплачує одноразовий комісійний внесок та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу; своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачує загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор здійснює оплату вартості товару чи надає відповідні суми у позику, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми (п.2.1.2 договору). Відповідно до договору, його укладено у двох примірниках, по одному для кожної із сторін. Усі додатки до нього є його невід'ємною частиною. Згідно п. 1.3 ст. 1 додатку № 2 до договору, його предметом є послуги з формування реєстру учасників програми, метою яких є придбання грошової суми, яка згідно додатку №1 становить 300000грн. (а.с. 5-7). Після вчасної сплати чергового загального платежу учасник набуває право брати участь у найближчому заході, коли фонд реєстру є достатнім . Конкретні умови отримання учасником заявленої суми визначені у додатку. Адміністратор гарантує учаснику надати обумовлену грошову суму за умови виконання останнім всіх умов договору і додатків до нього. На виконання умов договору, позивач сплатив 10 500,00 грн., що підтверджується копією квитанції № к111/Н/12 від 17.07.2014 року (а.с.8). З наведеного слідує, що предметом оспорюваної угоди є надання відповідачем учаснику програми «Альянс Україна» адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою отримання заявленої до надання грошової суми. Разом з тим, п рава на надання фінансових послуг у відповідача немає. Пунктом 3 частини 1 ст. 9 Закону "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" унормовано, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема, із надання фінансових послуг. Згідно з пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" під фінансовою установою слід розуміти юридичну особу, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Такими фінансовими послугами, як зазначено у ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, вважаються довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту та адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Водночас п. 4 ч. 1 ст. 34 даного Закону передбачено, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліценції (ч.2 ст. 34 вказаного Закону ). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що для укладення договору з позивачем відповідач повинен був отримати у встановленому законом порядку відповідну ліцензію. Тому вчинення ним цього правочину без відповідного дозволу ( ліцензії ) в силу ч. 1 ст. 203, ч.ч. 1, 3 ст. 215, ст. 227 ЦК України, є підставою для визнання договору недійсним. Разом з тим, твердження позивача про наявність пірамідальної схеми не знайшло свого підтвердження. З п.7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживача" вбачається, що ознакою пірамідальних схем є випадки, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, при цьому продаж або споживання продукції (отримання послуги) не відбувається. Оскільки, споживачем фактично здійснюється оплата товару частинами, в подальшому особа отримує право на такий товар (право на отримання позики через розподіл свідоцтва), в укладених угодах ознаки пірамідальних схем відсутні. Оскільки, договір підлягає визнанню недійсним, виходячи з правових наслідків недійсності правочину, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10500,00 грн. на повернення внесених ним за договором платежів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Оскільки, при зверненні з позовом про захист прав споживача, позивач був звільнений від сплати судового збору, виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved