Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що вона працювала соціальним робітником територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Червоноармійської районної ради (далі центр) із серпня 2007 року. Наказом директора центру від 14.05.2015 року № 25 їй оголошено догану, а наказом № 26 від 18.05.2015 року її звільнено з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України. Зі змісту наказів вбачається, що вона нібито систематично порушувала трудову дисципліну, не виконувала посадову інструкцію, ігнорувала вказівки керівництва та була відсутня на робочому місці 12.05.2015 року та 13.05.2015 року без поважних причин і допустила прогул. Вважає дані накази, про існування яких дізналася 21.05.2015 року, коли отримала їх по пошті, незаконними, виданими з порушенням чинного законодавства. Оскільки упродовж всього періоду роботи належним чином виконувала свої службові обов"язки, неодноразово заохочувалася керівництвом центру, дисциплінарних стягнень не мала, а 12 та 13 травня 2015 року була на роботі і надавала соціальні послуги престарілим особам. При накладенні дисциплінарних стягнень письмових пояснень від неї ніхто не взяв. Про те, чи вносилося до профспілкової організації подання про розірвання з нею трудового договору їй не відомо, на засідання профспілкового комітету її ніхто не запрошував і про таке засідання не повідомляв. Крім того, вважає, що накази видані всупереч законодавства, так як за одні і тіж порушення на неї накладено два дисциплінарні стягнення з інтервалом у два дні. Наряду з цим директор центру [PERSON] погрожував їй притягненням до кримінальної відповідальності за те, що вона нібито безпідставно отримувала заробітну плату. Цей психологічний тиск призводить до моральних страждань, погіршення стану її здоров"я. Враховуючи викладене, просить суд визнати незаконними та скасувати накази директора центру - [PERSON] від 14.05.2015 року № 25 про оголошення їй догани та від 18.05.2015 року № 26 про звільнення з роботи, постановити рішення про поновлення її на роботі в центрі на посаді соціального робітника та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто з 19.05.2015 року по день поновлення на роботі, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. та зобов"язати директора [PERSON] покрити шкоду, заподіяну центру у зв"язку з оплатою їй часу вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, але не заперечувала, що дійсно 13 травня 2015 року була до обіду відсутня на роботі, бо в період з 12 по 13 травня 2015 року перебувала на чергуванні в Житомирському обласному онкологічному диспансері, де працює з 2007 року також за основною посадою. Представник відповідача позов не визнав і пояснив, що під час проведеної службової перевірки було встановлено, що [PERSON] систематично порушувала правила внутрішнього трудового розпорядку, затвердженого колективним договором, неналежно виконувала посадові обов"язки та 12, 13 травня 2015 року допустила прогули, так як в цей період офіційно працювала на іншій роботі, про що керівництво центру не знало. Згідно колективного договору соціальний працівник повинен працювати з 08 год. до 17 год. 15 хв. Третя особа - директор центру [PERSON] позов не визнав та пояснив, що він 13.05.2015 року, разом з [PERSON] провели перевірку роботи соціального працівника [PERSON] і встановили грубі порушення трудової дисципліни з її боку та відсутність на роботі з 08 години до 14 години 13 травня 2015 року без поважних причин. Тоді ж він дізнався, що вона з 2007 року офіційно працює молодшою медичною сестрою Житомирського обласного онкологічного диспансера. У зв"язку з цим ним були винесені накази про накладення дисциплінарних стягнень, які є законними та правомірними. Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, показання свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Судом встановлено, що позивачка із серпня 2007 року по 18 травня 2015 року перебувала в трудових відносинах з центром. Згідно наказу директора центру № 25 від 14.05.2015 року, [PERSON] було оголошено догану за систематичне порушення трудової дисципліни, невиконання посадових інструкцій, ігнорування вказівок керівництва, а наказом № 26 від 18.05.2015 року на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України її було звільнено із займаної посади у зв"язку з невиконанням працівником без поважних причин обов"язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, неналежним виконанням посадових інструкцій соціального робітника, відсутності її на робочому місці 12 та 13 травня 2015 року без поважних причин - прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня), які були виявлені під час проведення перевірки керівництвом територіального центру 13.05.2015 року. З акту від 12.05.2015 року та доповідної записки завідувача відділення соціальної допомоги [PERSON] від 13.05.2015 року вбачається, що соціальний робітник [PERSON] була відсутня на робочому місці 12 та 13 травня 2015 року без поважних причин, а з опитаних громадян з"ясовано, що вона неналежним чином виконувала свої посадові обов"язки соціального робітника. Проте, що [PERSON] перебувала на роботі 12 та 13 травня 2015 року в Житомирському обласному онкологічному диспансері, вбачається з табелю диспансера. Суд не приймає до уваги доводи позивачки, що керівництво центру було обізнано про її роботу в Житомирському обласному онкологічному диспансері, а вона не знала протягом якого часу робочого дня зобов"язана була виконувати посадові обов"язки соціального працівника. Згідно колективного договору тривалість робочого часу соціального працівника передбачена з 08 години до 17 годин 15 хвилин, в п"ятницю до 16 години. Як вбачається з табеля обліку використання робочого часу працівників центру при п"ятиденному робочому тиждні, [PERSON] працювала в день 8 годин, за винятком 12 та 13 травня 2015 року, в які допустила прогул. Посадова інструкція, з якою позивачка ознайомлена, зобов"язує соціального робітника знати Конституцію України, акти законодавства, КЗпП, інструктивні та методичні документи, що стосуються діяльності відділення соціально-побутових послуг. Доказів того, що керівництво центру знало про її другу роботу, позивачка суду не надала, а директор центру [PERSON] про таку обізнаність заперечував. Надані суду докази у виді ксерокопій зошитів відвідування [PERSON] престарілих осіб 13,14,15 травня 2015 року суд оцінює критично і до уваги не приймає, оскільки аркуші в них не прошиті і не скріпленні печаткою центру, як того вимагало його керівництво. З огляду на викладене суд вважає доведеним, що [PERSON] грубо порушила трудове законодавство, що виразилось у неналежному виконанні посадових обов"язків та прогулів 12 та 13 травня 2015 року. Відповідно до ч.1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Оскільки факти порушення трудової дисципліни, в тому числі неналежне виконання професійних обов"язків та прогули були виявлені в один і той же час, тому підстав для застосування до [PERSON] подвійного дисциплінарного стягнення у вигляді догани, згідно наказу № 25 від 14.05.2015 року не було. При застосуванні дисциплінарних стягнень позивачці пропонувалось дати пояснення та з"явитися на засідання профспілкового комітету, від чого вона відмовилась, про що свідчить складений акт від 14.05.2015 року, витяг із протоколу засідання профспілкового комітету від 18.05.2015 року та пояснення свідка [PERSON] З повідомлення центру № 50 від 18.05.2015 року вбачається, що [PERSON] рекомендованим листом повідомлено, що за прогули наказом № 26 від 18.05.2015 року до неї застосовано дисциплінарне стягнення за п. 4 ст. 40 Кодексу законів України про працю і тому їй потрібно з"явитися в центр для отримання трудової книжки та розрахункових. На засіданні профспілкового комітету від 18.05.2015 року, було розглянуто подання директора центру та надано згоду на розірвання трудового договору соціального робітника територіального центру соціального обслуговування (надання послуг) району [PERSON] на підставі ст. 40 п.4 КЗпП України. Виходячи з вищевикладеного наказ № 25 від 14.05.2015 року про оголошення догани [PERSON] слід визнати незаконним та скасувати, в іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю, так як в судовому засідання встановлено, що вона 12 та 13 травня 2015 року була відсутня на робочому місці без поважних причин, тому що в ці дні перебувала іще на одній роботі в Житомирському обласному онкологічному диспансері, де працює молодшою медичною сестрою. В своїй позовній заяві [PERSON] зазначила, що директор центру - [PERSON] погрожував їй притягненням до кримінальної відповідальності за те, що вона нібито безпідставно отримувала заробітну плату. Цей психологічний тиск на неї призвів до моральних страждань, погіршення стану здоров"я. Як пояснив [PERSON], дійсно після того як було встановлено, що позивачка працює іще на одній основній роботі ним було про це повідомлено правоохоронні органи і по даному факту відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 190 КК України. Дана обставина підтверджується витягом з кримінального провадження № 12015060300000192, внесеного до ЄРДР 16.05.2015 року. Приймаючи до уваги, що при звільненні позивачки керівництвом центру були додержані загальні вимоги чинного законодавства, тому підстав для її поновлення на роботі суд не вбачає. На підставі наведеного,

Outcome: partial