Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" (далі - Банк) просить постановити рішення про стягнення із [PERSON] 11 440,08 гривень заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 1 921,00 гривні. Вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] звернулась в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 01.08.2011 року, згідно якої отримала кредит в сумі 2 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Банк, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на визначених умовах та в межах кредитного ліміту, свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавала, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 13.06.2019 року вона має заборгованість перед Банком в загальній сумі 11 440,08 гривень, з них: по тілу кредиту - 1 190,80 гривень, по простроченому тілу кредиту - 2 122,15 гривень, по пені за прострочене зобов`язання - 6 006,17 гривень, по пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень - 1 100,00 гривень, по фіксованому штрафу - 500,00 гривень, по процентному штрафу - 520,96 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 27.08.2019 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали та матеріалами позову без вручення, ухвалою від 17.09.2019 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача у позовній заяві вказала про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в канцелярію суду подала заяву, у якій позов не визнала та просила розглядати справу за її відсутності. Вказала, що дійсно у 2011 році брала кредит в АТ КБ "Приватбанк", проте у меншому розмірі ніж 2 000,00 гривень, у якому точно не пам`ятає. Цей кредит вона погасила в повному обсязі ще у 2016 році. Крім цього зазначила, що із доданими до позову Тарифами банку та Умовами і правилами надання банківських послуг вона не ознайомлювалась. Просила відмовити у задоволенні позову. За таких обставин суд провів розгляд позову в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. На підтвердження заявлених позовних вимог Банк надав копію підписаної 01.08.2011 року сторонами анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна"; розрахунок заборгованості за договором без номеру від 01.08.2011 року; витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що видрукуваний із розміщеного на сайті https://privatbank.ua/terms/ архівного ресурсу. Із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка 01.08.2011 року підписана відповідачем [PERSON] в якості позичальника, вбачається, що вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею і Банком договір надання банківських послуг. Відповідач своїм підписом підтвердила своє ознайомлення і згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на офіційному сайті Приватбанку. Відповідач виявила бажання отримати платіжну картку кредитка "Універсальна". За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором. У позовній заяві позивач вказує про отримання відповідачем кредиту в розмірі 2 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте жодного доказу на підтвердження цієї обставини матеріали позову не містять та у поданій заяві відповідач сама заперечила факт отримання кредитного ліміту у такому розмірі. Підписана нею анкета-заява у полі бажаного клієнтом кредитного ліміту будь-якого цифрового значення не містить. Анкета-заява містить лише погодження про укладення договору банківських послуг, однак не містить жодних даних про відкриття карткового рахунку та видачу відповідачу кредитної картки, її виду та терміну дії. Тарифи банку, з якими під підпис ознайомилась відповідач і які є складовою частиною договору, у матеріалах справи також відсутні. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" не є належним доказом у справі. У ньому наведено чотири види кредитних карт "Універсальна" і усі вони мають різні базові процентні ставки, розміри пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів. За яким видом карти, відповідно на яких умовах повинно було здійснюватися кредитування відповідача, позивачем не підтверджено і в позові не наведено. Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мала на увазі і розуміла відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, чи брала вона на себе викладені у них зобов`язання, позивачем суду не надано. Згідно позовних вимог і розрахунку заборгованості за кредитом позивач заявляє до стягнення з відповідача 11 440,08 гривень заборгованості, яка складається із наступних складових: тіла кредиту - 1 190,80 гривень, простроченого тіла кредиту - 2 122,15 гривень, пені за прострочене зобов`язання - 6 006,17 гривень, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень - 1 100,00 гривень, фіксованого штрафу - 500,00 гривень, процентного штрафу - 520,96 гривень. Проте у підписаній відповідачем анкеті-заяві не зазначено процентної ставки за користування кредитними коштами і не встановлено відповідальності за порушення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів). У зв`язку із цим та через відсутність підстав вважати складовими кредитного договору додані до позову витяг з Тарифів, а також Умови та Правила надання банківських послуг, здійснення позивачем нарахувань за процентами, пенею і штрафами свого належного підтвердження під час розгляду справи не знайшло. Не вбачає суд також підстав для стягнення з відповідача тіла кредиту у заявленому АТ КБ "Приватбанк" розмірі. На підтвердження існування у відповідача заборгованості позивач надав лише розрахунок заборгованості. Однак цей розрахунок не є безспірним доказом існування розміру боргу. За своїм змістом він є лише складеними в односторонньому порядку аналітичним документом банку, тому не може відповідати визначеним у ст.ст.77, 78, 79, 80 ЦПК України ознакам доказів у цивільному процесі. Крім цього, суд звертає увагу на те, що позивачем розрахунок проведений лише з 22.07.2017 року, в той час як кредитні правовідносини згідно позову і матеріалів справи виникли з 01.08.2011 року. Зазначене свідчить про неповноту наданого розрахунку, а відтак його неспроможність обґрунтовувати розмір виниклої заборгованості. Належними і допустимими доказами виникнення заборгованості за кредитним договором згідно із ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є виписка з карткового рахунку. Отже, достовірне встановлення суми використаних відповідачем коштів та внесених коштів в рахунок покриття цієї суми, а відтак і встановлення наявності заборгованості за кредитом, можливе виключно на підставі виписки з відкритого на ім`я відповідача за укладеним договором карткового рахунку. Всупереч наведеному, позивач, маючи процесуальну можливість, виписки з карткового рахунку відповідача суду не надав. У позовній заяві позивач як на правову підставу заявлених вимог посилається на положення ч.1 ст.634 ЦК України, яка визначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З цього питання в аналогічних спірних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17-ц висловила правову позицію про те, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, через не надання позивачем належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів на умовах і в обсязі, що зазначені в позові, та наявності у неї заборгованості за цим договором, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову, а відтак - про наявність підстав для його відмови в повному обсязі за недоведеністю заявлених вимог. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed