Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON] в якому просить суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 149016,95 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом - 74161,20 грн.; сума заборгованості за відсотками - 74855,75 грн., за Договором про надання споживчого кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №б/н від 14.02.2006 року з [PERSON], а саме: двохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 73,10 кв.м., жилою площею 39,60 кв.м.; та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідчений Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області 05.08.2003 року, за реєстром №3590, зареєстрованого КП Одеським МБТІ та реєстрації об'єктів нерухомості в реєстровій книзі №8-пр-168, номер запису: 1142 від 18.11.2004 року, шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» предмета іпотеки у власність та визнання за ним права власності на предмет іпотеки. Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» судовий збір у розмірі 1490,17 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 14.02.2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено кредитний Договір №10606623000. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримала кредит у сумі 11900,00 доларів США, з розрахунку 10% річних на строк з 14.02.2006року по 14.02.2013 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки №б/н від 14.02.2006року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 73,10 кв.м., жилою площею 39,60 кв.м. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК». 08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ «УкрСиббанк», останнім передано ПАТ «Дельта Банк». На підставі ст.514 ЦК України та вказаного Договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов Договору про надання споживчого кредиту у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 149016,95 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 74161,20 грн.; сума заборгованості за відсотками - 74855,75 грн.; В судове засідання представник позивача не з'явився, однак надав до суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, та просила суд справу розглянути без участі представника позивача, та не заперечував проти заочного розгляду вказаної цивільної справи. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] до судового засідання повторно не з'явились, хоча судом були повідомлені про день слухання справи належним чином, а тому за згодою представниці позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов ПАТ "Дельта Банк" не підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 14.02.2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено кредитний Договір №10606623000. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримала кредит у сумі 119000,00 доларів США, з розрахунку 10% річних на строк з 14.02.2006року по 14.02.2013 року (а.с.8-14). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки №б/н від 14.02.2006року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру №9, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 73,10 кв.м., жилою площею 39,60 кв.м. (а.с.22-27). В судовому засіданні встановлено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області 05.08.2003 року, за реєстром №3590, зареєстрованого КП Одеським МБТІ та реєстрації об'єктів нерухомості в реєстровій книзі №8-пр-168, номер запису: 1142 від 18.11.2004 року. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК». 08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ «УкрСиббанк», останнім передано ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року (а.с.36-38). На підставі ст.514 ЦК України та вказаного Договору до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно о ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині. Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Через неналежне виконання умов Договору про надання споживчого кредиту у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 149016,95 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом - 74161,20 грн.; сума заборгованості за відсотками - 74855,75 грн.; На підставі ст.ст. 509, 526 ЦК України новий кредитор ПАТ «Дельта банк» має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі визнання права. Відповідно до п.39 Постанови пленуму ВСУ №5 від 30.04.2012 року, суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року (надалі ЗУ від 03.06.2014 року) передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Судом встановлено, що правовідносини між позивачем та відповідач [PERSON] містять всі умови, передбачені вищевказаним ЗУ від 03.06.2014 року, а саме: по-перше, було укладено договір про надання споживчого кредиту відповідно до п. 1.4. договору (а.с.8-21). По-друге, кредит наданий в іноземній валюті, що підтверджується п.1.1. вказаного договору. По-третє, позивачем не доведено, що нерухоме житлове майно не використовується відповідачем як місце постійного проживання. В четверте, позивачем не надано суду доказів про те, що у відповідача у власності знаходиться інше, окрім квартири яка є предметом іпотеки, нерухоме житлове майно, відповідних клопотань про витребування інформації про знаходження у відповідача іншого нерухомого житлового майна позивачем до суду надано не було. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Аналогічна вимога міститься в ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З урахування вищезазначених обставин, а також вказаних норм права, суд вважає встановленим той факт, що у відповідача знаходиться у власності тільки спірна квартира, що підтверджується наявним в справі договором купівлі-продажу від 05.08.2003 року. В п'яте, як вбачається із матеріалів справи загальна площа квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], житлова площа 73,10 кв.м.; що не перевищує 140 метрів, передбачених ЗУ від 03.06.2014 року. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, зважаючи на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed