Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

у червні 2016 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 04 листопада 2006 року між сторонами у справі був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушенко Т.Ф., зареєстрований в рестрі за № 3160, за умовами якого позивач подарувала відповідачу квартиру [ADDRESS] Укладаючи зазначенй договір дарування, позивач вважала, що відповідач доглядатиме її та надаватиме допомогу, оскільки вона є пенсіонером та в силу похилого віку (63 роки на момент укладення), за станом здоров"я (проблеми із зором) потребувала сторонньої допомоги і догляду. Тобто фактично позивач вважала, що укладає договір довічного утримання. Відповідач деякий час до кладення договору та після нього наглядала за позивачкою, робила їй уколи, викликала сантехніка, приносила гроші, прала постільну булизну, доглядала за котом позивачки, що підтверджує намір позивачки передати квартиру за умови її довічного утримання. У серпні 2013 року сторони у справі посварилися, після чого відповідач будь-якого догляду вже не здійснювала. Спірна квартира є єдиним місцемпроживання позивача, в даній квартирі позивач зареєстрована, постійно проживала до підписання договору та проживає до даного часу, самостійно сплачує комунальні послуги, а тому, на думку [PERSON], фактичної передачі нерухомого майна не відбулося. Ремонт у спірній квартирі був здійснений власними силами позивача без будь-якої допомоги відповідача. Позивач вказує на те, що вона не мала наміру відчужувати належну їй квартиру за договором дарування, оскільки розраховувала на те, що отримає від відповідача догляд та який сь час отримала такий догляд після укладення оспорювного договору. Наведене свідчить про помилкове сприйняття позивачем умов договору. За таких підстав, позивач просить визнати недійсним договір дарування, укладений між нею та [PERSON], посвідчений 04 листопада 2006 року приватним нотаріусом КМНО Євтушенко Т.Ф. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення, зазначивши, що оспорюваний договір був укладений за ініціативи позивача, яка наполягала саме на укладенні договору дарування. Зважаючи на самотність позивача, відповідач допомагала [PERSON] деякий час, проте відповідач відмовилася з незрозумілих для відповідача причин від допомоги, у зв"язку з чим така допомога була припинена. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Євтушенко Т.Ф. в судове засідання не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася судом. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Виходячи з положень ч.1 ст.229 ЦК України, на якій ґрунтуються позовні вимоги, правочин може бути визнаний недійсним, якщо особа, яка його вчинила, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. При цьому, істотними обставинами, згідно із положеннями статті, слід вважати зокрема ті, які характеризують правочин, визначають взаємні права та обов»язки сторін. Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 роз»яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Судової палатою у цивільних справах Верховного Суду України 11 листопада 2015 року при розгляді цивільної справи №6-1124цс15 висловлено правову позицію про те, що при вирішенні спору про визнання недійсним договору дарування суду необхідно встановити чи продовжує проживати позивач у спірному будинку, чи відбулась фактична передача будинку згідно умов договору дарування (зокрема передача ключів), чи здійснює позивачка особисто оплату комунальних послуг. З»ясування зазначених обставин та їх належна оцінка мають значення для вирішення питання про те, чи дійсно позивач мала не меті безоплатну передачу відповідачу свого будинку у власність на противагу її тверджень про те, що спірний будинок є її єдиним місцем проживання. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 17 жовтня 2006 року № 1894-С, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна 20 жовтня 2006 року в реєстровій книзі № 205-210 за реєстровим номером 310/32953. (а.с. 6) За договором дарування квартири від 04 листопада 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушенко Т.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за № 3160, [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.20). Позивач просить визнати договір дарування квартири недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 229 ЦК України. На підтвердження доводів щодо визнання договору недійсним сторона позивача посилається на покази свідків та письмові докази. Допитана судом свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що знайомі з позивачкою, оскільки вони проживають в одному будинку. Про договір дарування їм стало відомо вже після його укладення. Зі слів позивачки їм також відомо, що відповідач обіцяла доглядати за нею, проте не виконала взятих на себе зобов"язань. Також [PERSON] пояснила, що у 2014 році позивач майже повністю втратила зір, у зв"язку зчим за її підтримки остання була прооперована. Крім того, з метою поліпшення умов проживання [PERSON] свідок допомогла у 2014 році здійснити ремонтні роботи у квартирі за місцем її проживання. Свідок [PERSON] показала, що вона є головою правління ЖБК "Каштан-1". Зазначила, що з 1979 р. [PERSON] зареєстрована та проживає спірній квартирі. Про укладення оспорюваного договору дарування дізналася лише в 2014 році. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], 1943 року народження, з 1979 року зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] що підтверджується довідкою від 05.04.2016 р. (а.с. 7) Отримує пенсію за віком, є одинокою, оскільки рідних не має. В судовому засіданні встановлено, що після укладення оспорюваного договору дарування [PERSON] продовжує проживати у вказаній квартирі, сплачуючи комунальні послуги. Заперечуючи проти позову, сторона відповідача посилається лише на зміст договору дарування. З відповіді № 22532/0/1116 від 13 вересня 2016 р. начальника управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у м. Києві [PERSON] вбачається, що діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Євтушенко Т.Ф. припинена на підставі наказу Головного управління юстиції у м. Києві від 14 січня 2013 р. № 26/6. (а.с. 93) На підтвердження укладення договору під впливом помилки, позивач також посилається на похилий вік (63 роки на момент укладення договору), стан свого здоров"я (проблеми із зором), а також потребу сторонньої допомоги і догляду. З відповіді № 467 від 30 серпня 2016 року директора Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1" Голосіївського району м. Києва вбачається, що [PERSON] перебуває на "Д" обліку у сімейного лікаря з приводу: ГХІІ, ІХС: атеросклеротичний кардіоклероз, СНІІА,зверталась на амбулаторний прийом до сімейного лікаря 22.062006 р., 06.11.2014 р., 29.08.2016 р. з приводу підвищеного артеріального тиску (29.08.2016 р. госпіталізована КШД з діагнозом: гіпертонічна криза). (а.с. 91) На запит суду Олександрійська клінічна лікарня м. Києва надала відповідь № 2372/01 від 09.11.2016 р., з якої вбачається, що [PERSON] перебувала на лікуванні в офтальмологічному відділенні вказаної лікарні з 03 вересня 2014 року по 09 вересня 2014 року з діагнозом термальна факоморфічна з високим внутрішньоочним тиском глаукома правого ока, ускладнена зріла катаракта обох очей, з 10 вересня 2014 року по 18 вересня 204 року з діагнозом зріла ускладнена катаракта лівого ока, термінальна вторинна факоморфічна з високим внутрішньоочним тиском глаукома правого ока (ускладнена зріла катаракта правого ока), а також з 03 грудня 2014 року по 10 грудня 2014 року з діагнозом ускладнена зріла катаракта, абсолютна ІV с. глаукома правого ока, в/к ІІІ-А глаукома, артифакія лівого ока. Таким чином, судом встановлено, що позивач після укладення договорів дарування продовжувала перебувати на реєстраційному обліку та проживати у спірній квартирі, яка є її єдиним житлом, оплачувати комунальні послуги, що підтверджено даними паспорту позивача, відповідних квитанцій. Фактичної передачі нерухомого майна обдаровуваному не відбулось, що не спростовувалось в судовому засіданні відповідачем, яка підтвердила, що позивач до теперішнього часу проживає в цій квартирі та повністю нею користується. Зазначене дає підстави уважати про відсутність волевиявлення позивача на безоплатну передачу нерухомого майна, та обґрунтованими доводами позивача про те, що, укладаючи договори, вона помилялась щодо правової природи правочину та сподівалась на укладання із відповідачем договору довічного утримання, ураховуючи, що позивач є особою похилого віку 1943 року народження, обдарованою за спірними договорами значиться стороння для позивача особа. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання недійсним договору дарування. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати.

Outcome: approved