Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

20.05.2014 р. ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 22.12.2005 року, [PERSON] 22.12.2005 року отримала кредит в розмірі 1 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом останньої у заяві. Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідачка станом на 31.03.2014 року має заборгованість в загальній сумі 54 250 грн. 14 коп., яка складається з наступного: 8 388 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом, 42 802 грн. 61 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина) та 2 559 грн. 53 коп. - штраф (процентна складова). На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язань і заборгованість за договором не погашає. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідачки на користь Банку заборгованість за Договором в загальній сумі 54 250 грн 14 коп., а також судовий збір в сумі 542 грн. 50 коп. Відповідно до заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 10.12.2014 р. позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON], на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 54 250 (п'ятдесят чотири тисячі двісті п'ятдесят) грн. 14 коп. та судовий збір в сумі 542 (п'ятсот сорок два) грн. 50 коп. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року за заявою відповідача [PERSON] скасовано заочне рішення Святошиського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року у вказаній цивільній справі, а справа призначена до судового розгляду в загальному порядку. 23.01.2018 р. представником відповідача [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності. 16.04.2018 р. представником позивача ПАТ КБ «Приватбанк» подано уточнену позовну заяву. Відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.12.2005 р. у розмірі 77722 грн. 53 коп. яка станом на 31.03.2018 р. складається з 8388 грн. заборгованості за кредитом, 65157 грн. 27 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. штрафу (фіксованої частини), 3677 грн. 26 коп. - штрафу (процентної складової) та понесені судові витрати 1762 грн. В судове засідання представник позивача не з"явився. У позовній заяві зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку, що суд з урахуваням думки учасників судового розгляду вважає за можливе. Відповідач в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду свого представника з належним чином формленими повноваженнями. Тому є можливим розгляд справи в її відсутності. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в запереченнях проти позову, а саме на пропуск позивачем строку позовної давності. Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне. Звернувшись з даним позовом до суду та посилаючись на обставини зазначені вище, до позову ПАТ КБ «ПриватБанк» додав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану [PERSON], витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також розрахунки заборгованості за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимогами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до п.п.2.1.1., Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку (використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанк»), Пам"ятка Клієнта/Довідка про умовах кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карток (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк», встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку. Банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненого та підписаного Клієнтом. Випуск Картки та відкриття її рахунку здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки. Згідно з п.п. 2.1.1.2.1. вищевказаних Умов, для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, вид якої зазначений у Пам»ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання Картки, зазначена у Заяві. У Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана [PERSON] зазначено, що остання просить надати картку «платіжна картка Кредитка «Універсальна, зазначений бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» 1500грн. У разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов'язання зі сплати відсотків за користування Кредитом, в розмірі вказаному в Пам'ятці Клієнта/Довідці об умовах кредитування та Тарифах, З наведеного вбачається, що Договір про надання банківських послуг повинен складатись з: заяви; пам'ятки клієнта/довідки про умови кредитування; умов та правил надання банківських послуг; тарифів. Згідно з ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, визначено, що Умови та Правила надання банківських послуг, Пам'ятка Клієнта, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становить укладений Договір про надання банківських послуг, що свідчить про те, що між сторонами було укладено кредитний договір № б/н від 22.12.2005 року із встановленням відновлювального кредитного ліміту на платіжну картку. На підтвердження укладення між банком та відповідачем договору про надання банківських послуг, позивачем надано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану [PERSON] Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, Пам'ятку клієнта/Довідку про умови кредитування , яка відповідно до п.п. 2.1.1., 2.1.1.2.1. Умов є невід'ємною частиною Договору, позивачем не надано та не вказано чи є Пам'ятка клієнта/Довідка об умовах кредитування одним документом чи це є два різних документа. Тобто, договір № б/н від 22.12.2005 року, який знаходиться в матеріалах справи та яким позивач обґрунтовує позовні вимоги до [PERSON] не відповідає, визначеній Умовами і правилами надання банківських послуг формі, оскільки має лише три його складові - заяву, витяг з тарифів та Умови і правила надання банківських послуг, Пам'ятку клієнта з підписом відповідача/Довідку об умовах кредитування, яка відповідно до Умов є частиною Договору, позивачем не надано та не вказано чи є Пам'ятка клієнта/Довідка об умовах кредитування одним документом чи це є два різних документа . Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Надані позивачем Умови не містять посилань на особу [PERSON] а сам текст Умов доданий позивачем до позову не датований та не має посилань на номер розпорядчого акту, яким вони були затверджені правлінням, а тому встановити з якими саме Умовами було ознайомлено відповідача неможливо, враховуючи і ту обставину, що події мали місце у 2005 році. Крім того, неможливо встановити з якими саме Тарифами банку був ознайомлений відповідач при зверненні з заявою до позивача, зважаючи на те, що додані позивачем Тарифи банку, також не датовані та не мають посилань на номер розпорядчого акту, яким вони були затверджені правлінням. Незрозуміло, які Тарифи банку діяли на момент звернення відповідача до банку з Анкетою-Заявою та які діяли в подальшому, враховуючи, що відповідно до Умов вони є змінними. При цьому, не зрозуміло, який саме кредитний ліміт встановлений на картковий рахунок відповідачу, а також незрозуміло на підставі яких Тарифів банк обчислював заборгованість за кредитом з огляду на розбіжність даних про те, який кредитний ліміт був встановлений відповідач та який кредит отримав відповідач. Частиною 2 статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Отже суд приходить до висновку про те, що правові підстави вважати, що між ПАТ «Приват-банк» та [PERSON] був укладений Договір про надання банківських послуг за наданими позивачем доказами, відсутні, оскільки позивачем не доведено, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За таких підстав, позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" не підлягають задоволенню. Щодо посилань викладених представником відповідача в заяві про застосування до позовних вимог про стягнення з відповідача суми заборгованості строку позовної давності, то суд зазначає наступне. Згідно ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За умовами п.п. 1.1.7.31. п. 1.1.7. Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, строк позовної давності стосовно вимог банку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку складає 50 років. Таким чином, враховуючи Умови та правила надання банківських послуг, в розрізі даного спору, враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені, судом не вбачається підстав для задоволення заяви про застосування строків позовної давності до даних вимог. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Враховуючи наведене, а також аналогічні правові позиції які неодноразово викладалися Верховим Судом України, зокрема, в його постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14, від 11.03.2015 року у справі №6-16цс15, від 22.03.2017 року у справі №6-2320цс16, де Верховний Суд України зазначив, що не підписані позичальником умови надання кредиту не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, суд вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed