Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Адвокат [PERSON], яка діє за договором в інтересах [PERSON] звернулась до Бериславського районного суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт» та Приватного підприємства «ЮТС-Агропродукт Плюс» про визнання Договору про заміну сторони у договорі оренди недійсним посилаючись на те, що позивач успадкував після смерті матері [PERSON] три земельні ділянки, які розташовані на території Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області, цільове призначення 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 17,9628 га (кадастровий номер 6520686600:05:005:0017), площею 8,9812 га (кадастровий номер 6520686600:05:005:0015), площею 8,9811 га (кадастровий номер 6520686600:05:005:0016). Договір оренди земельної ділянки від 26.06.2012 року був укладений між померлою [PERSON] та ТОВ "Югтранзитсервіс-Агропродукт" строком на 5 років. Вказана земельна ділянка передана орендарю за актом про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 26.06.2012 року. 26.06.2017 року позивач, успадкувавши земельні ділянки звернувся до ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» з повідомлення про припинення договору та надав копії документів на спадщину. Однак, йому було повідомлено, що лише земельну ділянку з кадастровим номером 6520686600:05:005:0016 йому буде повернуто, оскільки ще за життя його мати як орендодавець уклала Договори про заміну сторони у договорі оренди від 20.11.2015 року, згідно яких замінено сторону орендаря з ТОВ "Югтранзитсервіс-Агропродукт" на Приватне підприємство "ЮТС- АГРОПРОДУКТ ПЛЮС", які були зареєстровані. Враховуючи викладене позивач посилається на недійсність правочину, тому що дані договори вводять поняття «нового орендаря», яке відсутнє у діючому законодавстві про землю, угода містить ознаки фіктивності, оскільки відбулась фактично передача права оренди від одної фірми іншій, з метою збільшити строк оренди, а тому просить суд: визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію договорів про заміну сторони у договорі оренди землі від 26.06.2012 року, зареєстрованого і Відділі Держкомзему у Бериславському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.06.2012 року за №652060004001815 в частині земельних ділянок, які розташовані на території Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області, цільове призначення 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 17,9628 га (кадастровий номер 6520686600:05:005:0017), площею 8,9812 га (кадастровий номер 6520686600:05:005:0015), укладених 20.11.2015 року між [PERSON], Товариством з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт» та Приватним підприємством «ЮТС-Агропродукт Плюс». Не погоджуючись з позовними вимогами 17.01.2018 року відповідачі: ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» та Приватне підприємство «ЮТС-Агропродукт Плюс» направили відзиви на позовну заяву, та які зводяться до наступного: [PERSON], ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» та ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс» вільно визначили на свій розсуд відповідні умови договорів, погодили відповідні умови та уклали відповідні договори. Згідно умов Договорів про заміну сторони зі згоди «Орендодавця» ([PERSON]) «Орендар» (ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт») передає «Новому Орендарю» (ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс») всі права та обовязки орендаря, а тому з моменту укладання відповідних договорів про заміну сторони ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс» став «Орендарем». Вважає, що заміна сторони у договорі можлива за загальними положеннями щодо зобовязань ЦКУ та з причини правонаступництва, зокрема реорганізація юридичної особи-орендаря, якщо це прямо не заборонено відповідним законом та/або договором. В порядку правонаступництва право оренди за договором оренди переходить до спадкоємця або створеної внаслідок реорганізації юридичної особи, то це право здатне переходити до іншої особи й в інших випадках. Правонаступництво виникає й не тільки у вищезазначених випадках, а й при укладенні договорів, за якими права передаються. Тобто, підставами для заміни сторін у договорі оренди є передача прав за правочином та шляхом правонаступництва. Укладені договори не є фіктивними, є укладеними з мето створення правових наслідків, які обумовлені договором оренди, право оренди перейшло до спадкоємця, позивача у справі. Дані договори не є договорами суборенди, оскільки змінився орендар. Просить суд відмовити Позивачу у задоволені позовних вимог в повному обсязі. 30.01.2018 року представником позивача адвокатом [PERSON], надано відповідь на відзив, в якому вона наголошує на тому, що Приватне підприємство «ЮТС-Агропродукт Плюс» не є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт» відповідно до витягів з ЄРЮОФОП ГФ, та не погоджується з обґрунтуванням відповідачів стосовно урегулювання земельних питань нормами щодо зобовязань Цивільного кодексу України, а зазначає, що земельні відносини чітко врегульовані спеціальним нормативно-правовим актом Законом України «Про оренду землі» . Зазначила, що правові наслідки за оскаржуваними договорами про заміну сторони не наступили, зокрема не виплачується орендна плата. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідачів за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, підтримав заперечення викладені у відзиві на позов. 12.02.2018 року представником Приватне підприємство «ЮТС-Агропродукт Плюс» було подано заяву про розгляд справи без їх участі на підставі наявних у справі матеріалів. 12.02.2018 року представником товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт Плюс» було подано заяву про розгляд справи без їх участі на підставі наявних у справі матеріалів. Суд вирішив продовжити розгляд справи за відсутності представників сторін, що не суперечить вимогам ст..223 ЦПК України. Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.. Вимоги ст. ст. 12, 13, 81, ч.5 ст.263 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів. зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Судом було роз'яснено право сторонам по справі заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази. Судові органи, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечують захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, інтересів суспільства і держави. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Заслухавши представника позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником трьох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у межах згідно з планом, які розташовані на території Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області, що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки серії ЯК № 519145, серії ЯК № 519146 та серії ХС № 024468 ( а.с.22-30). Вищезазначені земельні ділянки передані [PERSON] в оренду ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» відповідно до договору оренди від 26.06.2012 року, зареєстрованим в установленому законом порядку у відділі Держкомзему у Бериславському районі, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 26 червня 2012 року за №652060004001815 (а.с.16-21). За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються Земельним кодексом України, Законом України Про оренду землі. Правовою підставою набуття права орендного землекористування є укладення договору оренди земельної ділянки. За договором оренди земельної ділянки кожна із сторін наділяється певними правами і водночас на неї покладаються певні обов»язки. Статтями 3, 6, 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, відповідно до якого укладення договору носить добровільний характер і ніхто не може бути примушений до вступу в договірні відносини. Проте, ці норми закону поширюються на умови укладення нових договорів, але жодним чином не зменшують об'єми прав та обов'язків сторін за вже укладеними та діючими договорами. 20.11.2015 року сторони договору оренди землі від 26.06.2012 року, [PERSON] та ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» уклали договір про заміну сторони у договорі оренди, згідно з яким ПП «Югтранзитсервіс-Агропродукт Плюс» прийняв на себе права та обов»язки орендаря за даним договором оренди в частині земельних ділянок: площею 17,9628 га (кадастровий номер 6520686600:05:005:0017), площею 8,9812 га (кадастровий номер 6520686600:05:005:0015). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Підпунктом 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди земельної ділянки. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.43 договору оренди землі від 26.06.2012 року - Додаткові угоди та додатки до нього є його невід»ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони укладені у тій же самій формі, що і договір (а.с.18). Оскільки договір оренди землі підлягає державній реєстрації то і договір про заміну сторони по договору оренди також підлягає державній реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Таким чином цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. У п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України не вимагається визнання недійсним правочину недійсність якого встановлено законом. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Договір від 20.11.2015 року про заміну сторони у договорі оренди всупереч вимогам норм діючого законодавства, п.43 договору оренди земельної ділянки не зареєстрований у відділі Держгеокадастру, тобто не є вчиненим, а тому позовні вимоги щодо визнання недійсним договору про заміну сторони у договорі оренди від 20.11.15 року задоволенню не підлягають. Як встановлено у справі, попередній власник земельних ділянок [PERSON] померла 26 квітня 2017 року (а.с.15), згідно ч.5 ст.1268 ЦК України з моменту смерті спадкодавця земельна ділянка належить спадкоємцю померлої, позивачу у справі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.11.2017 року (а.с.10, 12, 14). Відповідно до положень ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Тобто, спадкування земельної ділянки є видом переходу права власності. Згідно положенням ст.770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця (ч.1); сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється. Відповідно до ст.1216 вказаного Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.1218 вказаного Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 40 Договору оренди землі від 20.06.2012 року передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи Орендаря, не є підставою для зміни умов договору або його розірвання (а.с.17). Законом України від 20.09.2016 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо правової долі земельних ділянок, власники яких померли" (набрав чинності 19.10.2016 року) у ч.4 ст.32 після слів "до іншої особи" доповнено словами "(у тому числі в порядку спадкування)", слова "а також" виключено, а слово "розірвання" замінено словом "припинення". Отже, з 19.10.2016 року ч.4 ст.32 Закону України "Про оренду землі" діє в такій редакції: "Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі". Законом від 20.09.2016 року, який набрав чинності з 19.10.2016 року, стаття 31 Закону України "Про оренду землі" доповнена частиною 5, відповідно до якої особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом 1 місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобовязана повідомити про це орендаря в порядку, встановленому ст.148-1 ЗК України. Відповідно до ч.3 ст.148-1 ЗК України (Кодекс доповнено вказаною статтею законом від 06.09.2012р, який набрав чинності з 01.01.2013р), особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом 1 місяця з дня набуття права власності на неї зобовязана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, імя, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Новий власник землі, позивач по справі не повідомив орендаря в порядку ч.3 ст.148-1 ЗК України в 1-місячний строк про набуття ним права власності на землю із зазначенням певних відомостей. Позивач у позовній заяві зазначає що після успадкування земельних ділянок направив до відповідача повідомлення про припинення договору оренди землі та копії документів на спадщину та як доказ посилається опис цінного відправлення та повідомлення про вручення поштового відправлення, отримання якого представник відповідача заперечує, а представник позивача не надав суду копії відправлених відповідачу документів У порушення вимог ч.1 ст..81, ч.3 ст.12 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів зазначеного, а опис цінного відправлення та повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 37-38) без надання суду копій документів відправлених відповідачу, не може бути доказом отримання відповідачем саме - повідомлення про припинення договору та копію витягу про право на спадщину. Згідно правової позиції Верховного Суду України висловленої в постанові від 13.04.2016 року у справі № 6-2988цс15 під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами необхідних відомостей. Отже, орендована відповідачем земельна ділянка належить позивачу з часу відкриття спадщини (з 26.04.2017 року), з 01.11.2017 року він є її офіційним власником (а.с.15, 10-14). Разом з тим, 31.05.2017 року позивач як новий власник землі, направив орендарю заяву про припинення договору оренди, яку орендар отримав 06.06.2017 року, що суперечить ст..32 Закону України про оренду землі та укладеному Договору оренди землі від 26.06.2012 року, згідно з яким Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі, а Договором оренди від 26.06.2012 року не передбачено зміни умов договору чи припинення договору у зв»язку зі зміною власника земельної ділянки. Суд зважає на те, що, успадкувавши 26.04.2017 року після смерті матері вказані земельні ділянки, позивач своєчасно не повідомив, відповідно до ст..31 Закону України "Про оренду землі" та ч.3 ст.148-1 ЗК України, орендаря, про зміну власника земельних ділянок. Як вказано в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10.02.2010 року Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті осбтавини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,.

Outcome: dismissed