Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

21.08.2017 року позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.11.2010 року у сумі 91 854,25 гривень, яка складається з наступного: 4816,01 гривень - заборгованість за кредитом; 78 143,59 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4044,45 гривень - заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 4350,20 гривень - штраф (процентна складова). Також банк просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1600,00 гривень зі сплати судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору, [PERSON] 24.11.2010 року отримала від Приватбанку кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення ст.526, 527, 530, 1054 ЦК України відповідач зобов'язань не виконала, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою судді від 19.09.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 02.03.2018 року розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 05.04.2018 року відповідачка подала до суду відзив на позов у встановлений судом строк та докази його надсилання позивачу. Ухвалою судді від 12.04.2018 року задоволено клопотання представника позивача та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 09.08.2018 року. 15.06.2018 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив. 25.07.2018 року від відповідачки надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача. У судове засідання представник позивача та відповідачка не з'явилися. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вирішує справу на підставі наявних доказів. Згідно ч.8 ст.279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. А згідно ч.2 ст.174 ЦПК України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Судом встановлено, що 24.11.2010 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.6). Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до укладеного договору №б/н від 24.11.2010 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1500,00 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3 та п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/ з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правилами користування платіжною карткою». Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умов інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Проте, суд дослідивши наявні докази у справі не знаходить цьому підтверджень. Також, позивач в своєму позові посилається на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачка зобов'язалася: - на підставі п.2.1.1.5.5 договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; - слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 договору, а у разі невиконання зобов'язань за договором, у відповідності до п.2.1.1.5.6, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту га овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500.00 гривень + 5% від суми позову. Відповідно до п.2.1.1.12.9 "Правил користування платіжною карткою", боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в Банку вчасності з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Відповідно до п.1.1.2.4 "Умов та правил надання банківських послуг" за незгодою зі зміною Правил та/або "Тарифів Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. На підставі п.1.1.3.2.3 "Умов та правил надання банківських послуг", банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, а також інших умов обслуговування рахунків. Згідно п.2.1.1.3.5 "Умов та правил надання банківських послуг" клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до п.2.1.1.12.11 "Правил користування платіжною карткою", банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Згідно п.1.1.3.2.2 "Умов та правил надання банківських послуг" У разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором. Проте, позивачем вказаних умов не дотримано та було продовжено нарахування відповідачу заборгованості, що має відображення у розрахунку позивача, згідно якого слідує, що у зв'язку з порушеннями відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором №б/н від 24.11.2010 року, остання станом на 31.07.2017 року, має заборгованість в розмірі 91 854,25 гривень, яка складається з наступного: 4816,01 гривень - заборгованість за кредитом; 78 143,59 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4044,45 гривень - заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 4350,20 гривень - штраф (процентна складова) (а.с. 4-5). Також, з доказів доданих позивачем до позовної заяви, судом встановлено, що дійсно 27.11.2010 року [PERSON], ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та виявила бажання оформити на своє ім'я платіжну карту кредитка «Універсальна», а також вказала бажаний кредитний ліміт платіжної карти кредитка «Універсальна»/GOLD - 1500,00 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.6). Також, позивачем до позовної заяви додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно якої судом встановлено, що базова ставка в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів в році становить 2,5%; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за користування кредитних коштів в звітний період) - 7% від заборгованості, але не менше 50.00 гривень та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості (пеня= пеня(1)+пеня(2), де пеня(1) - базова відсоткова ставка за договором (30.00 гривень нараховується за кожен день прострочення кредиту), пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць; штраф за порушення термінів платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів становить 500.00 гривень + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісії (а.с. 7). Як зазначає позивач, відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала. Дослідивши відзив відповідачки судом встановлено, що остання заперечує проти задоволення позову та вказує, що вона на вказаних позивачем умовах кредитний договір з позивачем не укладала, та вказаних кредитних коштів не отримувала. Так, відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідачка заперечує (не визнає) факт отримання нею кредиту у розмірі 5000.00 гривень, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження надання банком позичальнику кредиту в цій сумі. З заяви про відкриття карткового рахунку вбачається, що відповідачка бажає відкрити кредитний картковий ліміт в розмірі 1500.00 гривень. Однак позивач вказує, що ним було надано кредит в розмірі 5000.00 гривень, без будь-яких на те доказів. Відповідно до норм ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З урахуванням того, що банк не додав до позову оригіналу кредитного договору, виписки з особового рахунку відповідача, первинні бухгалтерські документи, які підтверджують факт надання кредиту, то наявність боргу є не доведеною належними та допустимими доказами. Отже, відповідачка не заперечує факт підписання заяви на відкриття карткового рахунку, факт отримання банківської картки, однак відповідачка не визнає факт користування кредитним лімітом, та не визнає сам факт встановлення кредитного ліміту в розмірі 5000.00 гривень, оскільки, як вбачається з самої заяви, такий ліміт був встановлений в розмірі 1500.00 гривень. Також відповідач вказує на те, що позивач в позовній заяві посилається на «Умови і правила надання банківських послуг», які розміщені в мережі інтернет на інтернет ресурсі, та на підставі вказаних правил нарахував відповідачу проценти за користування кредитом в розмірі 30% річних (вбачається з позовної заяви та розрахунку заборгованості). Однак, на момент підписання відповідачем заявки на відкриття карткового рахунку, в мережі інтернет на інтернет ресурсі Банку були розміщені інші «Умови і правила надання банківських послуг», які по перше - складалися з двох аркушів, а по друге містили процентну ставку за користування кредитом в розмірі 6% річних, а не 30% як стверджує позивач, а також не містили жодних умов щодо застосування підвищеного розміру процентної ставки (43,20% на прострочену заборгованість), які нараховані згідно розрахунку позивача. Відповідач стверджує, шо з наданими до суду позивачем умовами і правилами відповідач не знайомився, їх не приймав, та вперше побачив під час отримання копії позовної заяви. Тобто, на момент підписання відповідачем Заяви про відкриття карткового рахунку (24.11.2010 року) в мережі інтернет були розміщені зовсім інші Умови та Правила, з процентною ставкою 6% річних, які позивач за весь час декілька десятків разів змінював, та до суду подав редакцію правил, яка станом на 24.11.2010 року не існувала, та яку відповідач не приймав. Проте, відповідач свої доводи щодо відсоткової ставки належними та допустимими доказами не довів, оскільки з підписаної відповідачем довідки про умови кредитування слідує, що відсоткова ставка становить 2,5 % на місяць, тобто у перерахунку на рік становить 30% як і зазначає позивач. Також, у відзиві відповідач стверджує, що посилання Заяви про відкриття карткового рахунку на Умови та Правила надання банківських послуг не свідчить про те, що клієнт ознайомлений з такими Умовами та Правилами оскільки такі Умови не містять підпису клієнта, а в Банку немає будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів клієнт, підписуючи заяву Банку, і вони діяли в момент підписання заяви. Також, відповідач заперечує заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 01.09.2011 року по 31.07.2017 року (вбачається з розрахунку заборгованості), оскільки п.1 ч.2 ст.258 ЦК України встановлює строк позовної давності про стягнення неустойки (штрафу, пені) в 1 (один) рік. Також, відповідач заперечує заявлені позивачем вимоги про стягнення штрафу в розмірі 500.00 гривень (фіксована частина) та 4350,20 гривень (процентна складова). Зазначає, що в «Умовах і правилах надання банківських послуг», які існували на момент підписання нею Заяви про відкриття карткового рахунку взагалі не було передбачено жодної пені чи штрафу за порушення строків платежів. Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені та комісії в розмірі 4044,45 гривень та штрафу в розмірі 500.00 гривень + 4350,20 гривень, відповідачка зазначила, що банк не може стягнути пеню та штраф за порушення позичальником грошових зобов'язань, адже подвійна цивільна відповідальність заборонена, відповідно до ст. 61 Конституції України. Так, штраф - це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 542 ЦК). Пеня - це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК). А тому одночасне застосування і пені, і штрафу за одне й те саме порушення грошових зобов'язань свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Окрім того, відповідачка вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з таким позовом до відповідача, оскільки 24.11.2010 року банком відповідачці була видана банківська картка. Строк дії картки складав три роки, тобто до 24.11.2013 року. А оскільки банк звернувся до суду з позовом 21.08.2017 року, то пропустив трирічний строк позовної давності з моменту закінчення строку дії банківської картки. Як встановлено судом з розрахунку позивача, остання сплата заборгованості за кредитом відповідачем здійснена 26.09.2014 року в сумі 300,00 гривень. З 29.09.2014 року по 31.07.2017 року відповідачкою суми на погашення кредиту не вносились. Підтвердження надсилання відповідачці вимоги про погашення заборгованості позивач не надав, та ще три роки продовжував нараховувати заборгованість за кредитом (а.с.4-5). Відповідно до вимог ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. З відповіді позивача на відзив відповідача судом встановлено, що позивач посилаючись на викладені обставини у позові, додав на їх підтвердження також довідку про те, що [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 24.11.2010 року отримала картки [PERSON] та [PERSON] зі строком останньої перевипущеної картки до останнього дня 05.2016 року (а.с.108). Також, позивач зазначаючи, що відповідачці було видано саме картку з вказаним номером, посилається на фото клієнта з карткою, проте до матеріалів справи вказаного доказу позивачем не надано. Натомість, позивачем надано виписки по рахунках [PERSON], які містять розбіжності в сумах заборгованості з розрахунком наданим позивачем, а саме: по карті [PERSON] за період 20.07.2012 року по 26.09.2014 року сума вказана мінус 7877,56 гривень, по карті [PERSON] за період 26.11.2010 року по 31.05.2018 року - станом на 31.07.2017 року - мінус 87004,05 гривень (а.с.78-82). З розрахунку позивача заборгованість, що розрахована з 25.11.2010 року по 31.07.2017 року, сума вказана 91854,25 гривень. Інших належних та допустимих доказів позивачем на підтвердження своїх вимог не надано. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed