Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

08.12.2016 року позивач КУ "Міський спеціалізований будинок дитини № 1", яка діє в інтересах [PERSON], звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON]; та стягнути аліменти на користь [PERSON] у розмірі ? від заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття. При цьому позивач посилається на те, що в КУ "Міський спеціалізований будинок дитини № 1" з 04.02.2016 року тимчасово на повному державному забезпеченні на підставі розпорядження № 267/А-2015 від 07.12.2015 року перебуває малолітня [PERSON] Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження дитини відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 135 СК України. У зв'язку із свідомим нехтуванням матір'ю своїх батьківських обов'язків, позивач змушений звернувся до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача Комунальної установи "Міський спеціалізований будинок дитини № 1", яка діє в інтересах [PERSON] - Захарова П.М. позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явилася, повідомлялася належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації Одеської області до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надано лист про розгляд справи за відсутності представника служби, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] народилася [PERSON], актовий запис № 312, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Іванівському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області. У свідоцтві батьками вказані: батько - [PERSON], мати - [PERSON] /а.с. 3/. Судом досліджено витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, з якого слідує, що до актового запису № 312 про народження [PERSON] відомості про батька [PERSON] внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України /а.с. 7/. Відповідно до положень ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. З довідки № 801 від 04.12.2015 року, виданої виконкомом Павлинської сільської ради слідує, що у [PERSON], [INFO], на території Павлинської сільської ради дійсно є сестра і брати: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с. 8/. Розпорядженням Іванівської районної державної адміністрації Одеської області № 267/А-2015 від 07.12.2015 року визначено влаштувати тимчасово терміном на 6 місяців малолітню [PERSON], [INFO], до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення /а.с. 5/. Згідно листа Департаменту охорони здоров'я та соціального захисту населення Одеської обласної державної адміністрації № 10/03 від 04.02.2016 року направлено [PERSON], [INFO], до Комунальної установи "Міський спеціалізований будинок дитини № 1" /а.с. 6/. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Іванівської районної державної адміністрації Одеської області № 1-IV від 28.04.2016 року вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] /а.с. 4/. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, судом встановлено, що мати малолітньої [PERSON], [INFO], відповідач [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов'язками стосовно своєї малолітньої доньки та самоусунулась від її вихонання. За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Статтею 245 СК України встановлено, що якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд враховує встановлений ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" , прожитковий мінімум у 2017 році на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Тому сума аліментів на дитину сторін має узгоджуватись з вказаною сумою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КУ "Міський спеціалізований будинок дитини № 1", яка діє в інтересах [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Окрім того, суд вважає необхідним, зобов'язати адміністрацію державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, до якої буде влаштовано дитину після переведення з місця тимчасового влаштування дитини - КУ "Міський спеціалізований будинок дитини № 1", здійснити заходи щодо виконання положень ст. 193 СК України, а саме, аліменти на утримання малолітньої [PERSON], які стягуються за даним рішенням повинні перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved