Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 02 вересня 2016 року він отримав Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» с. Горбове Куликівського району Чернігівської обл. відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 12 березня 2001 року. Свідоцтво було видане Горбівською сільською радою. Але станом на сьогоднішній день він свій майновий пай не отримав, хоча неодноразово звертався. Слідчим управлінням ГУНП Чернігівської області проводиться розслідування кримінального провадження № 242014270160000004 від 11.06.2014 р. за заявами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за фактом незаконного привласнення і розтрати чужого майна директором СВК «Дружба» Рубаном Василем Володимировичем , кваліфікованого за ст. 191 ч. 1 КК України. 23 січня 2018 року Новозаводський районний суд м. Чернігова своєю Ухвалою визнав його потерпілим по даному кримінальному провадженню відповідно він отримав право знайомитись із матеріалами кримінального провадження, робити необхідні виписки та копії. З матеріалами даного кримінального провадження в повному обсязі він ознайомився 14.11.2018 року. При ознайомленні із матеріaлами кримінального провадження ним було виявлено, що в ході формування пайового фонду КСП «Дружба», а також формування переліку майна, що не підлягає паюванню, було порушено вимоги чинного на той час законодавства України, а також його права і матеріальні інтереси. Неправомірними діями по включенню до переліку майна, що повинно входити до пайового фонду КСП «Дружба», і не підлягає паюванню, йому, а також іншим власникам майнових паїв було нанесено суттєву матеріальну шкоду. Відповідно до п. 21 Постанови кабінету Міністрів України N9177 від 28 лютого 2001 року, а також згідно з п. 14 наказу Міністерства аграрної політики України № 62 від 14.03.2001 року, до переліку майна, що не підлягає паюванню, повинно входити майно, яке неможливо виділити в натурі в рахунок майнових паїв та поділити його без ушкодження, а саме: дороги, капітальні вкладення на поліпшення земель (меліоративні, осушувальні, іригаційні та інші мережі), гідротехнічні споруди, ставки, багаторічні насадження, лісосмуги, а також об`єкти, які знаходяться в загальному користуванні, передаються на баланс підприємствам-правонаступникам. Всупереч рішенням центральних органів державної влади до даного списку були занесені: два гноєсховища, силосні ями, силосні трашеї, силосні споруди, сінажні башні, зерноплощадки, волдонапірна ь башна, атрсвердловини, всього 53 найменування неурухомого майна, на загальну суму 1296999 грн. На законних підставах до даного переліку внесено таке майно: Внутрігосподарська дорога98750 Внутріфермерська дорога х. Глузди49015 Дорога до літнього табору43620 Ці дороги е загального користування Водопровід5500 Осушувальна система 420 га158610 Осушувальна система 310 га159041 Осушувальна система439139 Осушувальна система479200 Культуртехнічні роботи 150 га3500 Всього на суму1 436 375 грн. Згідно з протоколом колишніх членів КСП «Дружба» с. Горбове №2 від 06 березня 2001 року було прийняте рішення про затвердження переліку майна, що не підлягає паюванню, а також було вирішено датою фактичної реорганізації колишнього КСП «Дружба» у СВК «Дружба» вважати 30 квітня 2000 року. А це означає, що СВК «Дружба» є правонаступником КСП «Дружба». Просить суд визнати незаконним рішення зборів колишніх членів КСП «Дружба» с. Горбове № 2 від 06.03.2001 р. в частині включення до списку майна, що не підлягає паюванню наступних об`єктів: Гноєсховище4000 Гноєсховище2000 Силосна яма (Уборки)3800 Внутріфермська дорога асфальтна 1,4 км59105 Асфальтна площадка автопарку20530 Асфальтна площадка дільниці механізації8000 Силосна споруда №14300 Силосна споруда №22035 Силосна траншея4500 Силосна яма50873 Сінажні башні 2 шт.65000 та інші об`єкти, всього 53 найменування на загальну суму 1296999 грн. та зобов`язати СВК «Дружба», як правонаступника КСП «Дружба», вчинити належні дії. При цьому просить суд у випадку, якщо заявлені ним вимоги з яких би то не було підстав не можуть бути задоволені, захистити його законні інтереси та права у інший, передбачений чинним законодавством спосіб. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримав та додатково пояснив, що майновий пай у КСП «Дружба» успадкувала його дружини після смерті матері дружини, та подарувала йому у 2016 році. Він не був членом КПС «Дружба» та СВК «Дружба». У разі задоволення його позову збільшиться кількість нерухомого майна, яке може бути розпайоване, відповідно, збільшиться розмір його майнового паю. Представник відповідача Рубан В. В . позов не визнав, у письмовому відзиві та в суді послався на те, що позовні вимоги по вказаній справі є необґрунтованими та безпідставними. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач [PERSON] 02 вересня 2016 року в порядку спадкування після смерті тещі отримав Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» села Горбове Куликівського району. Створення пайового фонду та затвердження його структури і плану розподілу було визначено рішенням зборів колишніх членів КСП «Дружба» згідно протоколу № 2 від 06.03.2001 року. 3 цього часу у власників майнових паїв виникло право оспорювати рішення загальних зборів. Спадкодавиця [PERSON] , як власниця паю, у якої виникло право оспорювати рішення загальних зборів, не скористалася своїм правом. Чинне законодавство не передбачає право спадкоємця на спадкування спірних правовідносин, які існували у спадкодавиці. Таким чином у [PERSON] не виникло право оспорювати відносини по майновому паю, які склалися у спадкодавці і задовольняли її, а тому відсутні правові підстави оскаржувати рішення загальних зборів від 06.03.2001 року в межах успадкованого майнового паю. Оскільки [PERSON] не був членом КСП «Дружба», йому не виділявся майновий пай від КСП «Дружба», то рішенням загальних зборів від 06.03.2001 року в частині включення до списку майна, що не підлягає паюванню, ніяким чином не порушувалися його охоронювані законом права. Виходячи з цього він е неналежним позивачем в частині заявлених позовних вимог. Не може бути відповідачем по справі СВК «Дружба». Як вбачається із матеріалів позовної заяви оспорюється рішення загальних зборів №2 від 06.03.2001 року колишніх членів КСП «Дружба» села Горбове Куликівського району. СВК «Дружба» села Горбове було створене 30.03.2000 року рішенням фізичних осіб-засновників, а не в результаті реорганізації юридичної особи КСП «Дружба», а тому не е правонаступником статутної діяльності ліквідованого КСП «Дружба». При таких обставинах СВК «Дружба» позбавлений права скасовувати рішення КСП «Дружба» або приймати якісь рішення в межах його статутної діяльності. Вирішення питань, пов`язаних з розпаюванням майна КСП «Дружба», було покладено на створену комісію з організації майнових питань. 3 часом повноваження згідно чинного законодавства були передані органу місцевого самоврядування, а саме Горбівській сільській раді. При викладених обставинах СВК «Дружба» є неналежним відповідачем по даній справі в зв`язку з чим позивачу належить відмовити в задоволенні його вимог. Суду, при прийнятті рішення, необхідно врахувати, що позивач вдався до обману, вказуючи, що він ознайомився з переліком майна, що не підлягає розпаюванню, лише 14.11.2018 року, і з цього часу йому стало відомо про його порушені права. Відповідач має у своєму розпорядженні докази, що з 2009 року за заявою [PERSON] ст.слідчий Куликівського РВ УМВС Зентереков М.І. проводив досудове слідство по кримінальній справі порушеній по факту розпаювання майна КСП «Дружба». В матеріалах даної кримінальної справи є всі документи, пов`язані з розпаюванням майна. [PERSON] був ознайомленим із даними документами, в тому числі із протоколом № 2 від 06.03.2001 року і списком, оскільки неодноразово оскаржував процесуальні дії слідчого до суду. Викладене може підтвердити свідок [PERSON] . При викладених обставинах позивач пропустив трирічний строк на звернення до суду для вирішення спору, який відповідач просить застосувати та відмовити у позові з мотивів пропуску строку позовної давності. Позовна заява надійшла до суду 10.05.2019 року, була залишена без руху через невідповідність змісту заяви вимогам ЦПК України, які перешкоджали відкриттю провадження у справі. Після усунення виявлених судом недоліків, ухвалою судді від 22.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. В суді встановлено: Згідно з протоколом зборів колишніх членів колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» с. Горбове від 06 д березня 2001 року № 2, збори затвердили переліки майна КСП «Дружба» на дату фактичної реорганізації, в тому числі майна соціальної сфери, майна яке не підлягає паюванню, мана на суму боргів реорганізованого КСП, мана пайового фонду, до протокол доданий перелік майна що не підлягає паюванню, який збігається з переліком у позовній заяві (а.с. 7-11). На зазначених документах дата зборів вписана від руки та має ознаки виправлення, однак відповідач факт таких зборів, дату їх проведення та наслідки не заперечував. [PERSON] має свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданий Горбівською сільською радою 02 вересня 2016 року, згідно зі свідоцтвом [PERSON] має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба», при загальній вартості майна пайового фонду підприємства 6778159 частка [PERSON] становить 5692 грн. (а.с.12) В суді встановлено, що 30.04.2003 року первинний сертифікат про право власності на майновий пай отримала [PERSON] , згідно з відміткою секретаря Горбівської сільської ради майновий сертифікат переписано на [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.08.2016 року. На підставі договору дарування, вчиненого у простій письмовій формі 01.09.2016, [PERSON] подарувала майновий пай у пайовому фонді КСП «Дружба» [PERSON] Відповідачем право позивач на майновий пай, дійсність договору дарування не оспорювались. Згідно з установчим договором про створення та діяльність сільськогосподарського виробничого кооперативу «Дружба» [PERSON] не входив до складу його засновників, майно та майнові права кооперативу складаються, зокрема, з основних та оборотних фондів та майнових прав КСП, що передаються кооперативу в результаті реорганізації КСП в порядку правонаступництва по майну та майнових правах КСП (а.с. 38-41). Згідно зі статутом сільськогосподарського виробничого кооперативу «Дружба» майно, майнові права та зобов`язання кооперативу складаються з основних та оборотних фондів та майнових прав КСП, що передаються кооперативу в результаті реорганізації КСП в порядку правонаступництва по майну та майнових правах КСП, та інш. Кооператив в порядку правонаступництва несе відповідальність за борговими зобов`язаннями КСП. Обсяги зобов`язань, що переходять до кооперативу, визначаються даними розподільного балансу (а.с. 43-49). Дослідивши надані докази, вислухавши учасників судового засідання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного: Підстава позову, це обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які в сукупності дають право особі звернутися до суду з вимогами до відповідача. Предмет позову - матеріально-правові вимоги позивача до відповідача. На момент прийняття спірного рішення (06.03.2001) Постанова КМ України від 28.02.2001 року за № 177 «Про врегулювання питань забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», на яку посилається позивач, як на підставу своїх вимог, не могла бути порушена, оскільки не набрала чинності. За даними веб-порталу https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/177-2001-%D0%BF публікація цього документу мала місце в «Урядовий кур`єр» від 15.03.2001 № 46, в «Офіційний вісник України» від 16.03.2001, № 9, стор. 216, стаття 356, код акта 17953/2001. Відповідно, загальним зборам колишніх членів колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» с. Горбове станом на 06 березня 2001 року вимоги цього нормативного акту були невідомі. На момент прийняття спірного рішення були чинними Закон України N 2114-XII "Про колективне сільськогосподарське підприємство"від 14.02.1992 року, Закон від 7 лютого 1991 р. N 697-XII "Про власність", Указ Президента України від 3 грудня 1999 р. N 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки». Стосовно застосування нормативно-правових актів, що бути чинним, Судова плата у цивільних справах Верховного Суду України в ухвалі від 10.03.2004 року вказала наступне: «Оскільки законодавством передбачено рівність прав і обов`язків членів КСП щодо спільної виробничо-господарської діяльності та її результатів, а правочинність членів підприємств є похідною від правового статуту, завдань і функцій цих підприємств та правочинності останніх як юридичних осіб, то і право громадян вимагати виділення своєї частки (паю) з володіння і користування аграрного підприємства, як і інші правовідносини членів КСП, зокрема щодо виділення-отримання майнового паю, складу цього паю, його юридичного оформлення, також мають ґрунтуватися на принципі рівності прав та обов`язків зазначених сторін. Це означає, що: праву члена КСП вимагати виділення майнового паю відповідає право цього КСП вирішувати питання щодо складу та структури майнового паю, способу і терміну його виділення; при здійсненні цих прав мають враховуватись інтереси обох сторін. Тобто законодавством передбачено дотримання прав та інтересів обох сторін у процесі виділення-отримання майнового паю громадянами при їх виході з підприємства. Спосіб забезпечення зазначених прав та інтересів членів КСП і підприємства встановлено ст. 9 Закону N 2114-XII "Про колективне сільськогосподарське підприємство"), якою визначено черговість виділення громадянам майнового паю, а саме: натурою (будинки, споруди, техніка, готова продукція, худоба тощо), грішми або цінними паперами. Аналогічний підхід до реалізації права членів КСП на вільний вихід із цих підприємств (у процесі реформування останніх) з майновими паями з метою створення на їх основі приватних підприємств, фермерських господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності, передбачено і в Указі Президента України від 3 грудня 1999 р. N 1529/99. Як зазначено в п. "а" ст. 1 цього Указу, його метою є створення на базі реформованих КСП приватних сільськогосподарських формувань, тому він одночасно передбачає як збереження, по можливості, цілісності господарського використання приватними формуваннями землі та майна колишніх КСП на основі оренди земельних і майнових паїв, так і забезпечення реалізації права членів КСП, які виходять із цих підприємств, створювати приватні формування шляхом передачі їм окремих будівель, споруд, техніки, робочої та продуктивної худоби, птиці, знарядь праці тощо. Таким чином, при вирішенні позовів зазначеної категорії суд, ураховуючи положення ст. 9 Закону N 2114-XII та інших нормативно-правових актів, у тому числі внутрішньопідприємницьких, повинен перевіряти й оцінювати доводи сторін і надані ними докази з точки зору положень цих нормативно-правових актів щодо дотримання прав та інтересів обох сторін при виділенні майнового паю громадянам за варіантом, запропонованим господарством. Вирішуючи спір (визнаючи рішення зборів незаконним), суд не з`ясував, які саме порушення були допущені зборами членів КСП ім. Щорса та співвласниками майна цього підприємства. Крім того, виділивши майно позивачам, суд не врахував, що після проведення зборів про виділення їм майна назване КСП було реорганізоване і на його базі утворено два кооперативи, в які зі своїми паями вступили інші члени колишнього КСП, і не з`ясував, чи не порушені таким виділенням паїв позивачам інтереси та права інших членів КСП». З огляду на зазначене рішення Верховного Суду України, за обставинами даної справи, суд вважає за необхідне зазначити, що зборами колишніх членів КСП балансу між збереженням цілісності господарського використання приватними формуваннями землі та майна колишніх КСП на основі оренди земельних і майнових паїв, і забезпечення реалізації права членів КСП, які виходять із цих підприємств, створювати приватні формування шляхом передачі їм окремих будівель, споруд, техніки, робочої та продуктивної худоби, птиці, знарядь праці, не порушено. Окрім формального посилання на порушення нечинної на той час постанови КМУ, позивач не вказав, чому колишні члені КСП, які також були власниками майнових паїв і діяли у власних інтересах, не мали права не розпайовувати (не ділити між собою) силосні споруди, системи водогону, аеродром, плодоносний сад, трансформатор та інш., тобто позовні вимоги [PERSON] належним чином не вмотивовані. Окрім того, позивач не надав відомостей про те, чи є в наявності заявлені у позові об`єкти нерухомого майна через 18 років після прийняття оскаржуваного рішення, у яких фізичних чи юридичних осіб вони знаходяться у власності, володінні чи користуванні, якщо вони вцілили, позбавивши суд можливості визначити коло осіб, на чиї права та обов`язки вплине рішення суду в разі задоволення позову. Вирішуючи питання про наявність у [PERSON] права вимагати визнання недійсним рішення зборів колишніх членів КСП «Дружба», прийнятого 06.03.2001 року, суд вважає за необхідне зазначити, що права та обов`язки власників майнових паїв, спадкоємців та покупців майнових паїв, на даний час спеціальним законом не врегульовані, та вважає за можливе застосувати аналогію правового регулювання корпоративних правовідносин. Так, за загальним правилом правом на звернення до суду з позовом про визнання недійсним рішень органів управління наділені учасники товариства, або інших форм юридичної особи, які були акціонерами (учасниками) на дату прийняття рішення, що оскаржується. Вимоги акціонера (учасника) про визнання недійсним рішення органу управління не підлягають задоволенню, якщо на момент його прийняття позивач ще не набув права власності на акції чи частку в статутному капіталі товариства, оскільки його корпоративні права не могли бути порушеними. Відповідно до п. 2.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 25.02.2016 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого господарського суду № 7 від 14.07.2016) під час вирішення корпоративних спорів господарським судам слід виходити з того, що особа стає носієм корпоративних прав з моменту набуття права власності на акції АТ або вступу до інших юридичних осіб. Тому рішення органів юридичної особи, прийняті до вступу позивача до складу її учасників або придбання ним акцій, не можуть бути визнані такими, що порушують його корпоративні права. При вирішенні питання про те, чи має СВК «Дружба» відповідати за позовом, при дослідження його статуту суд дійшов виноску, що кооператив не має повноважень впливати на рішення зборів колишніх членів КСП «Дружба» та відповідати за їх рішення, оскільки згідно з установчим договором членами кооперативу є 15 осіб у той час, як кількість колишніх членів УСП «Дружба» склала 1061 особу, при цьому позивач не надав суду доказів того, що всі невитребувані майнові паї членів колишнього КПС «Дружба» перебувають і віданні КСП «Дружба». При вирішенні питання про застосування строку позовної давності суд виходить з наступного: У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Між тим, відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України заміна сторони у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. А як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, який закінчився до отримання ним права на майновий пай, не навів поважних причин його пропуску та не заявив клопотання про його поновлення. Однак, виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, по захист якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Дійшовши висновку, що позивач не має права вимоги, заявлених позовних вимог не довів, суд дійшов висновку про відмову у позові через його необґрунтованість. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Таким чином, позивач не може делегувати суду право захистити його законні інтереси та права у інший, передбачений чинним законодавством спосіб, ніж той, який він обрав при пред`явленні позову, оскільки це порушує принцип диспозитивності цивільного процесу та права відповідача.

Outcome: dismissed