Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Представник позивача в позовній заяві просив стягнути з відповідача на користь банку 27762,59 грн боргу за кредитним договором №б/н від 7 травня 2015 року, в тому числі заборгованість по тілу кредиту в сумі 11291,36 грн, заборгованість за процентами в сумі 3275,18 грн, заборгованість за пенею в сумі 11397,83 грн, заборгованість по штрафам в сумі 1798,22 грн та 1762,00 грн судових витрат. Представник позивача подав клопотання разом з позовною заявою, в якому позовні вимоги підтримав повністю та просив розглянути справу без виклику сторін в порядку спрощеного провадження. У своєму відзиві на позов, який надішов до суду 18 вересня 2018 року, відповідач позовні вимоги визнав частково, оскільки не заперечує факт укладення кредитного договору та користування кредитом в розмірі 10000 грн відповідно до встановленого ліміту. Доказів того, що він отримав від банку 11397 грн, у позовній заяві не наведено, а тому вимогу про стягнення з нього 1397,83 грн по тілу кредиту вважає безпідставною. Має сумніви щодо наданого позивачем розрахунку та припускає, що суми нарахованих процентів можуть бути завищеними. Крім цього, просив суд врахувати положення статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. А тому стягнення з нього пені та штрафу одночасно є безпідставними. Просив суд стягувати з нього лише штраф після перевірки правильності його нарахування, відмовивши у задволенні вимог щодо стягнення пені повністю. Відповідач вказав, що у разі, якщо суд не погодиться з вищевикладеними доводами, то він просить вважати відзив заявою про застосування позовної давності в частині вимог щодо стягнення штрафу та пені. Також представник відповідача просив у зв'язку із суттєвим для відповідача розміром ціни позову, провести розгляд цієї справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27 серпня 2018 року відкрито спрощене провадження у справі (а.с. 39). Ухвалою суду від 27 вересня 2018 року у зв'язку з клопотанням відповідача постановлено подальший розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 23 жовтня 2018 року (а.с.45). Ухвалою суду від 23 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 16 листопада 2018 року (а.с.66). Ухвалою суду від 18 грудня 2018 року за клопотанням представника позивача судове засідання було відкладено на 9 січня 2019 року (а.с.87). Представник позивача в судове засідання не з'явилася. У своїй відповіді на відзив, яка надійшла до суду 18 жовтня 2018 року, представник позивача позовні вимоги підтримала повністю. Зазначила, що кредитною лінією відповідач активно користувався, зміна тіла кредиту безпосередньо пов'язана з продовженням користування картою. Представник позивача вказала, за якими формулами проводилось обчислення процентів за користування кредитом до квітня 2014 року та з квітня 2014 року до цього часу, окремо вказавши, що розрахунок, який додано до позовної заяви, формується автоматично з округленням. Щодо одночасного застосування пені та штрафу, представник позивача зауважила про принцип свободи договору, та відсутність у чинному законодавстві заборон на застосування пені та штрафу одночасно. Штраф та пеня є окремими видами неустойки. Штраф застосовується за порушення зобов'язання, а пеня за несвоєчасність виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Застосування банком в кредитному договорі штрафу та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний. Щодо застосування позовної давності, то представник позивача пояснила, що строк виданої відповідачу картки - до останнього дня серпня 2018 року. Позивач звернувся до суду з цим позовом 25 липня 2018 року, тобто до спливу строку позовної давності (а.с.48-56, 69-73). В своїх запереченнях, які надійшли до суду 20 листопада 2018 року, відповідач зазначив, що у відповіді на відзив позивач вчинив спробу обгрунтувати розмір основного боргу, натомість не подав до суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів, тому відповідач не визнає вимоги по основному боргу в сумі 1291,36 грн. Обгрунтовуючи розмір нарахованих по договору процентів за користування кредитом, позивач навів перелік нормативних актів та формул розрахунку, проте всупереч вимогам закону не подав до суду самого розрахунку процентів. Відсутність детального розрахунку не дає можливості визначити підставність та правильність їх нарахування. Тому проти позову в частині стягнення з нього процентів відповідач також заперечує. Що ж стосується стягнення з нього пені та штрафу одночасно, то відповідач пітримав раніше висловлену ним у відзиві на позов позицію, та просив стягнути з нього лише штраф (а.с.82). Представник позивача у відповіді на заперечення, яка надійшла 9 січня 2019 року зазначила, що розрахунок заборгованості не є первинним документом. Тому представник позивача надала виписку по рахунку відповідача. З цього документу видно, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Крім раніше висловлених у відповіді на відзив аргументів, представник позивача зауважила, що відповідно до умов кредитного договору, а саме пункту 2.1.1.12.2, сплату відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків. У разі, якщо в дату нарахування відсотків згідно цих умов клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов'язань за кредитом, що мало місце на дату нарахування відсотків. Згідно з пунктом 2.1.1.12.2 під борговим зобов'язанням за кредитом сторони узгодили зобов'язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта. Повністю підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні установлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача як на підставу своїх позовних вимог вказала, що права позивача були порушені тим, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість. Предмет позову - стягнення заборгованості за кредитним договором. У судовому засіданні установлено, що 7 травня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у в сумі 10000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.7, 8). У зв'язку з неналежним виконання відповідачем зобов'язань за вищезазначеним договором станом на 21 червня 2018 року виникла заборгованість по тілу кредиту в сумі 11291,36 грн, заборгованість за процентами в сумі 3275,18 грн, заборгованість за пенею в сумі 11397,83 грн, заборгованість по штрафам в сумі 1798,22 грн, а всього 27762,59 грн, що посвідчується довідкою-розрахунком заборгованості (а.с.5, 6) та копією виписки по рахунку відповідача, що надана представником позивача до відповіді на заперечення. Жодна зі сторін не просила суд про проведення бухгалтерської експертизи правильності виконаних позивачем обчислень заборгованості, тому доводи відповідача щодо їх сумнівності суд не приймає до уваги та вважає ці обчислення заборгованості об'єктивними. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг клієнт надає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає свою згоду у будь-який момент його змінити (зменшити, збільшити або анулювати). Підписання договору є прямою і безумовною згодою держателя відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до пункту 1.1.3.2.4. Умов та правил надання банківських послуг банк має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків, про що він зобов'язаний не менш, ніж за сім днів до введення змін проінформувати клієнта. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Відповідно до пункту 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за користування ним, по перевитратах платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до пункту 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний у випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту, в т.ч. і простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку. Відповідно до пункту 2.1.1.5.7. Умов та правил надання банківських послуг держатель зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою уникнення овердрафту. Відповідно до пункту 2.1.1.7.6., пункту 1.1.5.32 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Відповідно до пункту 1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг за несвоєчасну оплату послуг, що передбачені договором, умовами і правилами, клієнт платить банку по кожному випадку порушення пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який платиться пеня, за кожен день прострочки. Також порядок нарахування пені вказаний у пункті. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг за виникнення прострочених зобов'язань. Відповідно до пункту 2.1.1.12.6.3. Умов та правил надання банківських послуг відсотки за користування кредитом і/або овердрафтом нараховуються на дату їх сплати, при цьому відсотки нараховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично використані в рахунок кредиту і/або овердрафта кошти з дня списання суми з карткового рахунку до дня коли кредиті/або овердрафт стає простроченим кредитом. Відповідно до пункту 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до пункту 1.1.7.3. Умов та правил надання банківських послуг картрахунки відкриті на невизначений термін за виключеннями, що встановлені правилами. Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов'язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу (стаття 526 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. В своєму правовому висновку Верховний Суд однозначно висловився та підтвердив раніше сформовану практику щодо недопущення одночасного застосування штрафу та пені за одне й те саме порушення кредитного договору. Зокрема, в постанові по справі №165/260/16-ц від 13 лютого 2018 року зазначено, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Проаналізувавши положення пунктів 2.1.1.7.6 та 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, суд вважає, що вимоги щодо одночасного стягнення з відповідача пені та штрафів даному випадку є фактично притягненням його до цивільно-правової відповідальності за одне й те ж саме порушення - прострочення виконання своїх зобов'язань за договором. Тому суд приймає до уваги заперечення відповідача в цій частині і вважає справедливим стягнення з відповідача на користь позивача суми нарахованих штрафів в розмірі 1798,22 грн. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 11397,83 грн слід відмовити. Суд також не приймає до уваги доводи відповідача щодо невизнання ним 1291,36 грн заборгованості по тілу кредиту, оскільки встановлено, що у разі, якщо в дату нарахування відсотків згідно з умовами та правилами надання банківських послуг клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов'язань за кредитом, що мало місце на дату нарахування відсотків ( пункт 2.1.1.12.2 Умов та Правил надання банківських послуг). Відповідач зобов'язаний був знати про такі умови договору в момент заповнення заяви-анкети, погодився на ці умови. Таким чином, давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, а саме в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, нарахованих процентів та штрафів. Крім того, з відповідача, в силу частини першої статті 141 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду (а.с.1) в розмірі 1762 грн.

Outcome: partial