Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів недійсним, посилаючись на наступні обставини. 16.04.2014 року позивач уклав договір дарування з [PERSON] на будівлю під літерою "Ц", яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. Дана будівля складає 19/1000 частки комплексу сукняна фабрика. В цей же день, а cаме 16.04.2014 року позивач зареєстрував своє право власності у державному реєстрі речових прав. В серпні місяці 2014 року позивачу стало відомо, що приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу [PERSON] 17.07.2014 року було видано свідоцтво про придбання з прилюдних торгів арештованого майна. В свідоцтві зазначено, що до переліку цього майна входить будівля під літерою "О" та будівля під літерою "Ц", які разом складають 39/1000 частки комплексу сукняна фабрика. Скільки часток складає кожна будівля в свідоцтві не вказано, хоча це окремо визначені будівлі, відповідно до технічних паспортів і вони мають окремо визначені частки. В цей же день, а саме 17.07.2014 року нотаріусом [PERSON], як державним реєстратором, було зареєстровано право власності на будівлі під літерою "О" та літерою "Ц" за [PERSON], яка стала переможцем прилюдних торгів. Позивач вважає, що діями нотаріуса були порушені його права як власника, так як його право власності на будівлю під літерою "Ц" було зареєстровано у Державному реєстрі прав ще 16.04.2014 року. Приватний нотаріус повинен був перевірити наявність цього запису під час пошуку у реєстрі, також він зареєстрував одним записом право власності на 2 окремі будівлі, хоча кожна з них має свою окрему частку. Тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом та просив визнати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, видане на ім'я [PERSON], недійсним та скасувати запис про право власності на нерухоме майно на ім'я [PERSON] В судовому засіданні представник позивача надала окрему позовну заяву (уточнену), відповідно до якої, в порядку ст.33 ЦПК України позивач [PERSON] змінив правовий статус сторін у справі, замінивши відповідача приватного нотаріуса [PERSON] належним відповідачем [PERSON] та залучивши до розгляду справи замість третьої особи [PERSON] приватного нотаріуса [PERSON] Відповідно до позовної заяви (уточненої), позивач, посилаючись на ті ж обставини, які були викладені в первісному позові, просив визнати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, видане приватним нотаріусом [PERSON] 17.07.2014 року в частині посвідчення належності на праві власності [PERSON] будівлі під літерою "Ц" недійсним. Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання договору дарування недійсним, посилаючись на наступні обставини. 08.04.2014 року [PERSON] на прилюдних торгах з реалізації нерухомого майна, арештованого на користь держави, придбала складське приміщення під літерою "Ц", яке входить до комплексу сукняна фабрика та службову будівлю (гаражі) під літерою "О", які знаходяться за адресою: [ADDRESS] і належали відповідачці [PERSON] на праві приватної власності, згідно свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 17.06.2006 року. Факт придбання позивачкою зазначених об'єктів нерухомості підтверджується актом державного виконавця та протоколом про проведення прилюдних торгів. 17.07.2014 року [PERSON] було зареєстроване зазначене майно у приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу [PERSON] Позивачці нещодавно стало відомо, що відразу після проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а саме 16.04.2014 року, [PERSON] подарувала зазначені об'єкти нерухомості [PERSON], не будучи на час укладення договору дарування власником зазначеного майна, оскільки право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника, що і відбулося на прилюдних торгах з реалізації нерухомого майна, арештованого на користь держави 08.04.2014 року. Позивачка вважає, що [PERSON], подарувавши майно, яке їй більше не належало [PERSON], грубо порушила її право як власника розпоряджатися та користуватися своїм майном, а тому вона просить визнати договір дарування від 16.04.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним та вилучити з єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] на складське приміщення під літерою "Ц", яке входить до комплексу сукняна фабрика та службову будівлю (гаражі) під літерою "О", які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримала уточнену позовну заяву, заперечуючи проти задоволення позову [PERSON], вказуючи, що право власності у [PERSON] на будівлю під літерою "Ц" припинилося 16.04.2014 року після укладання договору дарування між нею та [PERSON] та реєстрації його права власності щодо спірної будівлі в Державному реєстрі речових прав. А тому [PERSON] став власником даного об'єкту раніше, тобто 16.04.2014 року, а у [PERSON] право власності на спірну будівлю виникло лише 17.07.2014 року. Представник позивачки [PERSON] повністю підтримав її позовні вимоги щодо визнання недійсним договору дарування, вважаючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, так як [PERSON] придбала нерухоме майно на законних підставах, а саме на прилюдних торгах з реалізації нерухомого майна, тому приватним нотаріусом дане майно було зареєстровано у встановленому законом порядку. Заслухавши доводи сторін, вивчивши матеріали об'єднаної цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, вимоги позову [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що видане приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] 17.07.2014 року свідоцтво, яким посвідчено належність [PERSON] придбаного з прилюдних торгів складського приміщення під літерою "Ц", яке входить до складу комплексу сукняна фабрика за адресою [ADDRESS] (а.с.9) на праві власності, саме по собі є не правочином, а документом, що посвідчує речове право, що набуто на підставі правочину як то купівлі-продажу майна з прилюдних торгів. Таким чином, дійсність оспорюваного свідоцтва напряму залежить від дійсності результатів прилюдних торгів, а оскільки проведення та результат прилюдних торгів ніким не були оспорені, акт державного виконавця про проведення торгів (а.с.44) на момент посвідчення права власності на майно за [PERSON] був чинним, то й підстав вважати недійсним свідоцтво, що посвідчує належність [PERSON] придбаного з прилюдних торгів майна, не має. Посилання позивача [PERSON] на грубе порушення законодавства з боку нотаріуса щодо видачі [PERSON] свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки існує певний порядок оскарження дій нотаріуса і позивач не позбавлений був права безпосередньо чи через свого представника звернутися з даного питання в установленому законом порядку за захистом своїх порушених прав. За змістом ст.215 ЦК України та згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться в абз.5 п.5 постанови від 6 листопада №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Суд вважає, що позивачка [PERSON], яка на законних підставах набула право власності на нерухоме майно, придбавши його на прилюдних торгах, хоча і не є стороною правочину, має право звернутися до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним, як особа, право власності якої порушено вчиненням даного правочину. В судовому засіданні знайшло підтвердження те, що на момент укладення договору дарування між [PERSON] та [PERSON], тобто станом на 16.04.2014 року, право власності на нерухоме майно [PERSON], як "дарувателя", а саме складського приміщення під літерою "Ц", яке входить до складу комплексу сукняна фабрика за адресою [ADDRESS] та складало 19/1000 його частки, було припинено, в порядку п.8 ч.1 ст.346 ЦК України, в зв'язку із зверненням стягнення на дане майно за зобов'язаннями власника, так як воно було реалізовано на прилюдних торгах, що відбулися 08.04.2014 року та яке було придбане [PERSON], як переможцем торгів. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Недодержання цих вимог при укладенні правочину є підставою для визнання його недійсним, в порядку ст.215 ЦК України. А тому договір дарування складського приміщення під літерою "Ц" від 16.04.2014 року має бути визнаний судом недійсним та внесений до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] на дане майно підлягає вилученню. Позовні вимоги [PERSON] в частині вилучення з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності [PERSON]В на службову будівлю під літерою "О" задоволенню не підлягають, оскільки даний обєкт не був предметом оспорюваного договору дарування від 16.04.2014 року. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню нк користь [PERSON] понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial