Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

04 червня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр Укррудгормашсервіс» про визнання трудових відносин припиненими та просив суд визнати трудові відносини між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр Укррудгормашсервіс» припиненими з 25 лютого 2020 року у зв`язку із звільненням з посади директора за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП та зобов`язати Управління питань реєстрації виконкому Криворізької міської ради або іншій уповноважений орган з питань реєстрації внести відповідні зміни до відомостей про керівника та підписанта Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр Укррудгормашсервіс», що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позовні вимоги позивача обґрунтовує тим, що 04.02.2014 року його було обрано на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Укррудгормашсервіс», починаючи з 19.02.2014 року він приступив до виконання обов`язків директора. Наказом №2 від 31.03.2015 року його було переведено на посаду директора за сумісництвом з 01.04.2015 року. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником та підписантом ТОВ «Сервісний центр Укррудгормасервіс» є [PERSON] . Єдиним учасником ТОВ «Сервісний центр Укрругормашсервіс» є «Управляющая горная машиностроительная компания Рудогормаш-Воронеж», місце знаходження якої зареєстровано за адресою: Російська Федерація, місто Вороніж, вулиця Чебишева, будинок 13. Позивач у позові стверджує, що учасник товариства взагалі не займається та не опікується своїм підприємством, будь-який зв`язок з учасниками у нього відсутній, товариство найманих працівників окрім директора не має, товариство не розвивається та не виконує поставлені економічні цілі та завдання. Внаслідок вказаних обставин позивач втратив матеріальну та будь-яку іншу зацікавленість займати посаду директора ТОВ «Сервісний центр «Укррудгормашсервіс» та має намір влаштуватись на іншу роботу, проте через зайняття посади директора не може реалізувати своє законне право на вільне обрання місця роботи та право на працю. 18.12.2019 року позивачем з метою виконання вимог Статуту ТОВ «Сервісний центр «Укррудгормашсервіс» та Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», направлено поштою на юридичну адресу ТОВ «Сервісний центр «Укррудгормашсервіс» та 04.01.2020 року на адресу учасника товариства «Управляющая горная машиностроительная компания Рудогормаш-Воронеж» цінний лист з описом вкладення із заявою про звільнення з посади директора за власним бажанням з 25.02.2020 року та просив провести Загальні збори товариства 25.02.2020 року о 10 годині 00 хвилин з порядком денним щодо звільнення його з займаної посади директора. Однак 25 лютого 2020 року, єдиний учасник так і не з`явився за юридичною адресою товариства у заплановані дату та час, через що загальні збори товариства так і не відбулися. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 08 червня 2021 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. (а.с. 22) 03 серпня 2021 року від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій позивач просив суд проводити розгляд вказаної справи без його участі та без застосування засобів технічної фіксації. Крім того, в заяві зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судові засіданні призначені судом на 08 липня 2021 року, 03 серпня 2021 року та 14 вересня 2021 року представник відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр Укррудгормашсервіс» не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими направленнями, частина з яких повернулись на адресу суду з відміткою «За закінчення строку зберігання», причини неявки суду не повідомили. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв`язку з цим, з огляду на належне повідомлення позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що на підставі Протоколу №1 Загальних Зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр Укррудгормашсервіс» від 04 лютого 2014 року [PERSON] було призначено директором ТОВ «Сервісний центр Укррудгормашсервіс» (а.с. 5-6). Наказом №1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр Укррудгормашсервіс» від 19.02.2014 року, [PERSON] приступив до виконання обов`язків директора з 19.02.2014 року з оплатою праці згідно штатного розкладу. (а.с. 7) Наказом №2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр Укррудгормашсервіс» від 31.03.2015 року, [PERSON] переведений на посаду директора за сумісництвом з 01.04.2015 року з оплатою праці згідно штатного розкладу. (а.с. 8) У відповідності до Статуту ТОВ «Сервісний центр Укррудгормашсервіс», що затверджений Загальними зборами Учасників Протоколом №1 від 04 лютого 2014 року та зареєстрований в єдиному державному реєстрі, засновником ТОВ «Сервісний центр Укррудгормашсервіс» є резидент Товариство з обмеженою відповідальністю «Дизельсервіс» та нерезидент Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляющая горная машиностроительная компания Рудогормаш-Воронеж». (а.с. 9-14). Відповідно до підпункту «л» пункту 9.6 Статуту, повноваження вирішувати питання про призначення на посаду та звільнення з посади директора товариства належить до виключної компетенції Загальних зборів учасників товариства. 16 грудня 2020 року [PERSON] направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляющая горная машиностроительная компания Рудогормаш-Воронеж» заяву про звільнення з займаної посади директора за власним бажанням з 25.02.2020 року та проведення Загальних зборів товариства 25.02.2020 року о 10 годині 00 хвилин з порядком денним щодо звільнення [PERSON] з займаної посади директора. Вказаний лист був направлений на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляющая горная машиностроительная компания Рудогормаш-Воронеж», що підтверджуєть поштовим описом вкладення до цього листа (а.с. 15-18). Відповідно до Акту про відсутність учасників на Загальних зборах ТОВ «Сервісний центр Укррудгормасервіс» від 25.02.2021 року за підписом директора [PERSON] 25 лютого 2020 року о 10 годині 00 хвилин за юридичною адресою ТОВ «Сервісний центр Укррудгормасервіс» для участі у Загальних зборах не був реєстрований учасник (засновник) «Управляющая горная машиностроительная компания Рудогормаш-Воронеж». (а.с.19) Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору Згідно з зі ст. 9.1 Статуту ТОВ «Сервісний центр Укррудгормасервіс» вищим органом управління Товариства є Загальні Збори його Учасників. Згідно із підпункту «Л» пункту 9.6 Статуту товариства, до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства належить призначення та звільнення Директора Товариства. Згідно п.9.5 Статуту товариства, виконавчий орган товариства (директор) зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше як за 30 днів до планованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо іншій строк не встановлено статутом товариства. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На теперішній час, трудові відносини між [PERSON] та ТОВ «Сервісний центр Укррудгормасервіс» фактично припинені, оскільки на підприємстві не провадиться підприємницька діяльність, водночас позивач, як директор (керівник) позбавлений можливості самостійно звільнитись та захистити своє порушене право. Згідно частини другої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. За змістом статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Станом на момент розгляду даної справи загальні збори учасників ТОВ «Сервісний центр Укррудгормасервіс» щодо прийняття рішення про звільнення позивача з посади директора за його власним бажанням на підставі його заяви, не проведено. В ЄДРПОУ досі містяться відомості про позивача як директора відповідача. Отже, лише на підставі письмової заяви та за умови попередження власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний трудовий договір за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників, та до виключної компетенції якого належить, зокрема обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства. Враховуючи наведені положення лише загальні збори товариств можуть вирішувати питання про створення та відкликання виконавчого органу товариства, у тому числі директора. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати загальні збори, у зв`язку із тим, що товариство має лише одного учасника, керівнику із метою захисту свої прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. Видача наказу про припинення повноважень директора здійснюється на підставі рішення загальних зборів, що також є підставою для внесення змін до державного реєстру щодо директора, та проведення з ним повного розрахунку та видачі трудової книжки. Така позиція повністю узгоджується із висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 09 липня 2019 року у справі № 520/11437/16-ц, у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 758/1861/18. Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007р. № 8-рп/2007 та від 29.01.2008р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Верховний Суд у своїй постанові від 03.07.2019р. по справі № 520/11437/16-ц (провадження № 61-11763св18), розглядаючи спір про звільнення з посади директора товариства та зобов`язання вчинити певні дії, зазначив про таке. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Передбачений ч. 1 ст. 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. За встановлених у справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у ч. 1 ст. 10 ЦПК України. Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "C.G. та інші проти Болгарії" ("C. G. and Others v. Bulgaria", заява N 1365/07, § 39), "Олександр Волков проти України" ("Oleksandr Volkov v. Ukraine", заява N 21722/11, § 170)). Частиною 2 ст. 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що він просить суд визнати його звільненим з посади директора ТОВ «Сервісний центр Укррудгормасервіс». Однак, згідно зі статутом ТОВ «Сервісний центр Укррудгормасервіс» вирішення питання про звільнення керівника відноситься до виключної компетенції загальних зборів товариства. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між [PERSON] і ТОВ «Сервісний центр Укррудгормасервіс», суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин [PERSON] з ТОВ «Сервісний центр Укррудгормасервіс» на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Визначення запропонованим чином способу захисту прав позивача судом не призводить до порушення диспозитивних засад цивільного судочинства, оскільки справа розглядається у межах заявлених [PERSON] вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Крім того, [PERSON] пред`явлено вимогу про зобов`язання виключити з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, запис про керівника ТОВ «Сервісний центр Укррудгормасервіс» [PERSON] , у зв`язку із його звільненням з посади директора від 25 лютого 2020 року, шляхом проведення реєстраційної дії за судовим рішенням. Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо. У частині 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. В указаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій. З огляду на наведене, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр Укррудгормашсервіс» про визнання трудових відносин припиненими підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки судом ухвалюється рішення задоволення позовних вимог, суд у відповідності із розміром задоволених вимог вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача збір в сумі 1816 грн. 00 коп., який був сплачений позивачем при поданні позовної заяви. (а.с.1) На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved