Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

ПАТ «Облтеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом, зазначивши, що [PERSON], проживаючи в квартирі [ADDRESS], не виконує своїх зобов'язань по оплаті спожитої теплової енергії, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 298 грн. 47 коп., яку позивач просить стягнути на його користь. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати, в розмірі 243 грн. 60 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, вказавши, що у [PERSON] виникло зобов»язання перед ПАТ «Облтеплокомуненерго», оскільки місця загального користування в будинку де проживає відповідач, опалюються. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що її квартира від"єднана від мереж централізованого теплопостачання, а сам будинок облаштовано індивідуальним засобом обліку теплової енергії. Крім того, починаючи з 2008 року, ПАТ «Облтеплокомуненерго» не зверталось до [PERSON] з пропозицією про укладення договору та не інформувало її про надання будь-яких послуг. Як на окрему підставу для відмови в задоволенні позову, [PERSON] вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ріпкинської селищної ради № 7 від 26.01.2007 року ВАТ «Облтеплокомуненерго» визначено виконавцем послуг з централізованого теплопостачання в смт.Ріпки. Рішенням органу місцевого самоврядування № 118 від 24.09.2009 року позивачеві погоджено двоставковий тариф на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії в смт.Ріпки. Пунктом 5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Частиною 3 ст.11 ЦК України встановлено, що цивільні обов"язки можуть безпосередньо виникати з актів законодавства. За змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», споживач зобов"язаний укласти договір про надання йому послуг. У випадку відмови від укладення довогору, споживач не звільняється від внесення плати за спожиту теплову енергію. В той же час, стягнення заборгованості за спожиті послуги при відсутності письмового договору, законодавство пов"язує з наступними передумовами: 1) надання споживачеві послуг; 2) пропозиція виконавця послуг укласти договір; 3) відмова споживача від його укладення. Сукупність досліджених в судовому засіданні доказів дає підстави для висновку, що позивач не інформував [PERSON] про надання послуг, не пропонував їй укласти договір, а остання не відмовлялась від його укладення. Так, з пояснень представника позивача слідує, що [PERSON] особисто зобов»язана була звернутись до ПАТ «Облтеплокомуненерго» з метою укладення договору. Будь-які дані стосовно пропозиції позивача укласти договір та послідуючої відмови [PERSON] від його укладення, в матеріалах справи відсутні. В судовому засіданні встановлено, що з початку червня 2008 року житлове приміщення відповідача, у встановленому потрядку та в присутності представників виконавця послуг, відключено від загальнобудинкової системи опалення. Викладене підтверджується актом, складеним 03.06.2008 року. Із вказаного акту вбачається, що стояки загальнобудинкової системи опалення в квартирі заізольовані, а місця загального користування в будинку не опалюються. Зміст акту про відключення та факт припинення правовідносин з приводу постачання теплової енергії, починаючи з 03.06.2008 року, сторони в судовому засіданні не оспорювали. Таким чином, суд приходить до висновку, що взаємні права та обов"язки між сторонами припинились з дня підписання акту про відключення. Припинення цих правовідносин підтверджується розрахунком заборгованості, згідно якого позивачеві з серпня 2008 року по жовтень 2011 року, плата за теплопостачання не нараховувалась. Чинне законодавство не містить положень про те, що одна із сторін, після припинення правовідносин, повинна вживати заходів щодо перевірки виконання іншою стороною певних дій на свою користь. Разом з цим, ч.2 ст.14 ЦК України передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Крім того, п.п. 3, 4 ч.2 ст.21 Закону «Про житлово-комунальні послуги», на виробника покладено обов"язок підготувати та укласти зі споживачем договір на основі типового; надавати необхідну інформацію про перелік послуг, їх вартість, структуру, норми споживання, режим надання, тощо. Позивачем вказані вимоги не виконано. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність у [PERSON] зобов"язань перед позивачем. Недоведеність вимог позивача підтверджується також іншими матеріалами справи. Зокрема, з розрахунку наданого позивачем, вбачається, що заборгованість відповідача за спожиті послуги виникла у період з 01.04.2008 року по 31.01.2014 року. У період з серпня 2008 року по жовтень 2011 року, плата [PERSON] за теплопостачання не нараховувалась. В той же час, із пояснень представника позивача слідує, що опалювання місць загального користування в будинку [ADDRESS], було відновлено в жовтні 2010 року, тобто на один рік раніше. На підтвердження своїх пояснень представник ПАТ «Облтеплокомуненерго» надала копії доповідних записок начальника Ріпкинської дільниці та копії письових інформацій, котрі належним чином не засвідчені, не містять дати складення та вихідних номерів, що взагалі ставить під сумнів їх належність як доказів. Крім того, вимоги заявлені до [PERSON] за період до травня 2011 року, не підлягають задоволенню з інших підстав. Так, ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду у травні 2014 року, не навів поважних причин пропущення строку давності і не просив їх поновити. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач надавала суду письмову заяву про застосування позовної давності. У відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed