Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 20 березня 2007 року між ним та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № DOXRRX86260083, за яким відповідач отримував кредит на суму 1402 гривень 78 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає міє ним та банком договір. В зв"язку з невиконанням умов кредитного договору позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 23474 гривень 00 копійок, яка складається з наступного: 1292 гривень 55 копійок - заборгованість за кредитом, 5911 гривень 72 копійок - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 208 гривень 34 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом, 16061 гривень 39 копійок - пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань, 500 гривень - штраф ( фіксована частина), 629 гривень 99 копійки - штраф ( процентна складова). Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 2669 гривень 82 копійок, яка була стягнута судовим наказом Волноваського районного суду Донецької області від 06.06.2008 року. Різниця становить 20804 гривень 18 копійок. Заборгованість складає 22344 гривень 39 копійок. Окрім того, позивач просить стягнути на свою користь судовий збір - 243 гривень 60 копійок. В судове засідання представник позивача не з»явився, надав письмову заяву, в якій на задоволенні позовних вимог наполягав, справу просив розглянути за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з»явився, був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, надав письмову заяву, в якій позов не визнав, просив суд застосувати позовну давність до позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов"язання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору і чинного законодавства. На підставі ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі неналежного виконання зобов"язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором. Ст. 625 ЦК України передбачає обов"язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу. У відповідності з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З кредитного договору № DOXRRX86260083 від 20 березня 2007 року, який укладений між ПАТ КБ»ПРИВАТБАНК» та фізичною особою [PERSON] вбачається, що банк надає останньому кредит в сумі 1402 гривень 78 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а він зобов"язується прийняти, належним чином використати та повернути його банку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Однак відповідач не виконує належним чином свої зобов"язання за договором кредиту та станом на 19.02.2014 року має заборгованість в сумі 23474 гривень 00 копійок, яка складається з наступного: 1292 гривень 55 копійок - заборгованість за кредитом, 5911 гривень 72 копійок - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 208 гривень 34 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом, 16061 гривень 39 копійок - пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань, 500 гривень - штраф ( фіксована частина), 629 гривень 99 копійки - штраф ( процентна складова). Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 2669 гривень 82 копійок, яка була стягнута судовим наказом Волноваського районного суду Донецької області від 06.06.2008 року. Різниця становить 20804 гривень 18 копійок. Заборгованість складає 22344 гривень 39 копійок. Відповідно до вимог кредитного договору, строк дії договору визначено з 20.03.2007 року до 20.03.2008 року. Відповідач просить суд застосувати строк позовної давності відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України. Однак суд зазначає наступне. За змістом статей 610,612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-610, 604-609 ЦК України. Як роз'яснено пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-610, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Суд з'ясував, що судовим наказом, копія якого була позивачем долучена до матеріалів позовної заяви, з відповідача заборгованість була стягнута в повному обсязі. Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є судовий наказ Волноваського районного суду Донецької області від 06 червня 2008 року ( справа № 2-н-372-08), припиняються правовідносини сторін, що грунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим може виникати грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену статтею 625 ЦК України. А таких вимог Банк не заявляв. Відповідно до положень ст. ст. 257-259, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачем [PERSON] під час розгляду справи в суді заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача. Відповідно до положень ч.3,4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як роз'яснено в п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про відмову в позові про стягнення заборгованості за кредитом за безпідставністю. На підставі ст.ст. 526, 610, 611, 625, ч.2 ст. 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed