Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

04.10.2020 року (згідно дати поштового відправлення) [PERSON] звернувся з цим позовом до Жмеринського міськрайонного суду із вимогами стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ "А-Банк" заборгованість в сумі 34330,61 грн за кредитним договором №SAMABWFC00001799062 від 13.11.2018 року. Позовні вимоги обґрунтував тим, що свої зобов`язання за вказаним договором позивач АТ "А-Банк" виконав, надавши [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг", які викладені на сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач своїх зобов`язань за договором кредиту не виконав і станом на 12.09.2020 року допустив заборгованість в сумі 34330,61 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 16643,98 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 17686,63 грн., а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.10.2020 року відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Заперечень сторін проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надійшло. Представник позивача за довіреністю [PERSON] заздалегідь подав клопотання про розгляд справи без його участі, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачу [PERSON] у відповідності до вимог ч.7,8 ЦПК України направлялась копія ухвали про відкриття провадження в справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою його проживання, за наслідком чого відзиву на позовну заяву чи інших клопотань відповідача судом не отримано. Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 13.11.2018 року відповідач [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в "А-Банку" отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. 13.11.2018 року сторонами підписано паспорт споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка" з інформацією стосовно фіксованої базової процентної ставки в розмірі 46,8% річних для картки "Універсальна" та в розмірі 44,4% річних для картки "Універсальна Gold"; а також щодо встановлених штрафів при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, що нараховуються у виді збільшеної відсоткової ставки на суму загальної заборгованості в розмірі 7,8% на місяць для картки "Універсальна" та в розмірі 7,4% на місяць для картки "Універсальна Gold" (а.с.6-7). Відповідно до розрахунків заборгованості за Кредитним договором №SAMABWFC00001799062 від 13.11.2018 року відповідач допустив прострочену заборгованість перед позивачем, яка станом на 12.09.2020 року складає 34330,61 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 16643,98 грн (тіло кредиту в розмірі 10390,18 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 6253,80 грн) та заборгованості за процентами в сумі 17686,63 грн (у тому числі заборгованості за процентами на прострочену заборгованість в розмірі 17060,72 грн) (а.с.5). У відповідності до вимог ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст.204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведений факт отримання відповідачем оспорюваного кредиту, що узгоджується із правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року в справі №755/18246/15-ц. Отримання вказаного оспорюваного кредиту також ні в який спосіб не заперечено відповідачем. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не у повній мірі доведено власні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам з огляду на наступне. Так, у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Умовами укладеного між сторонами кредитним договором від 13.11.2018 року у вигляді заяви-анкети та паспорту споживчого кредиту, підписаних сторонами, не визначено розмірів відсотків на прострочену заборгованість, оскільки безпосередньо застережено, що базова процентна ставка є фіксованою і вона може бути змінена за згодою кредитодаця та споживача шляхом укладення додаткової угоди. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ "А-Банк" і Тарифи користування кредитною карткою "Зелена", розміщених на сайті http://a-bank.com.ua/green/tarifs/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають серед іншого пільговий період користування коштами, процентні ставки, включно із подвійною процентною ставкою за прострочені зобов`язання по кредиту, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, строк дії договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови. Проте, вказані витяги, що представлені суду позивачем, не містять відомостей щодо їх підписання відповідачем [PERSON] (а.с.7-14,14-15). Отже, матеріали справи не містять об`єктивних підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за прострочені кредитні зобов`язання, та саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування. Тому при вирішенні даного цивільного спору не підлягають застосуванню положення ч.1 ст.634 ЦК України, якими передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору, оскільки не виключено, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.a-bank.ua) змінювалися самим АТ "Акцент-Банк" з часу виникнення спірних правовідносин 13.11.2018 року до моменту вказаної дати звернення до суду із цим позовом 04.10.2020 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Судом враховується, що відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору стосовно умов сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, оскільки такі не містять підпису позичальника, викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17-ц. З огляду на відповідне обгрунтування позовної заяви та розрахунок заборгованості слідує, що включена позивачем до загальної суми оспорюваної заборгованості по відсоткам сума боргу за процентами на прострочену заборгованість в розмірі 17686,63 грн нарахована банком за період з 01.05.2019 року до 01.09.2020 року за процентною ставкою 88,8% річних, тобто процентною ставкою 7,4% на місяць для картки "Універсальна Gold". Натомість погоджене сторонами за змістом паспорту споживчого кредиту нарахування 7,4% на місяць (88,8% річних) збільшеної відсоткової ставки на суму построченої заборгованості є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання щодо повернення кредиту, а саме штрафом, тобто певним видом неустойки. Також за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних від простроченої суми є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Втім, оскільки позовні вимоги не ґрунтуються на підставах жодного з перелічених видів спеціальної цивільно-правової відповідальності відповідача, суд з урахуванням основних засад щодо принципу диспозитивності цивільного судочинства в межах заявлених вимог визначає, що вимоги в частині стягнення боргу за процентами, нарахованими на прострочений кредит, в розмірі 17060,72 грн є необґрунтованими та підлягають залишенню без задоволення у цій частині позову. Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, позаяк ним не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів в рахунок виконання власних зобов`язань за вказаним договором кредиту, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання. З урахуванням сукупності наведеного суд доходить висновку, що в межах заявлених вимог позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №SAMABWFC00001799062 від 13.11.2018 року в загальній сумі 17269,89 грн, яка станом на 12.09.2020 року складається із заборгованості за тілом кредиту, включно із заборгованістю за простроченим тілом кредиту, та заборгованості по процентам на поточну заборгованість, належно розрахованої за процентною ставкою 44,4% річних, що відповідає мінімальній фіксованій процентній ставці, яка встановлена погодженими сторонами умовами кредитного договору згідно підписаного разом з анкетою-заявою від 13.11.2018 року паспорту споживчого кредиту (16643,98 грн + 625,91 грн). Клопотань про застосування до спірних правовідносин позовної давності ніким із сторін не заявлено. Також пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду в розмірі 2102 грн. (а.с.4), виходячи з обмеженої законом мінімальної ставки судового збору стосовно вимог майнового характеру для юридичної особи, яка не підлягає іншому зменшенню, незалежно від розміру фактично задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved