Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №Е107-06 від 30.11.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 12000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.11.2009 року. Обгрунтовуючи позовні вимоги тими обставинами, що згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань, станом на 24.09.2013 року він має заборгованість 27617,71 доларів США, яка складається з наступного: 5418,42 доларів США- заборгованості по кредиту; 12148,64 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 10050,65 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 30.11.2006 року уклали договір іпотеки №Е107-06, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно - квартиру загальною площею 63,20 кв.м., житловою площею 36,60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі рішення Єнакіївського міського суду Донецької області. Вимоги про повернення заборгованості відповідачем не виконані, тому позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Судом ухвалено про заочний розгляд справи за відсутності відповідача відповідно до ст. ст. 224-225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №Е107-06 від 30.11.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 12000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.11.2009 року. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за даним договором, станом на 24.09.2013 року він має заборгованість 27617,71 доларів США, яка складається з наступного: 5418,42 доларів США- заборгованості по кредиту; 12148,64 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 10050,65 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 30.11.2006 року уклали договір іпотеки №Е107-06, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно - квартиру загальною площею 63,20 кв.м., житловою площею 36,60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі рішення Єнакіївського міського суду Донецької області. За згодою сторін вартість предмета іпотеки складає 52500 грн. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають з права іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитору грошові кошти (кредит) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 583 ЦПК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Відповідно до ст. 28 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Позивачем не додано доказів про реєстрацію в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження. З викладеного вбачається, що позивачем суттєво порушена процедура та порядок звернення до суду з позовом про звернення стягнення на майно, що суттєво порушує матеріальні права відповідача. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed