Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про стягнення 69194,34 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 12 травня 2015 року по 13 січня 2017 року. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що сторони перебували у трудових правовідносинах, в день звільнення позивача 12 травня 2015 року розрахунок належних сум заробітної плати у сумі 31990,06 грн. відповідачем не проведений, остаточний розрахунок під час виконавчого провадження проведений 13 січня 2017 року, середньоденна заробітна плата позивача становить 163,58 грн., кількість днів затримки-423. В запереченнях проти позову відповідач просить зменшити розмір середнього заробітку за затримку розрахунку позивачу при звільненні, не стягувати судовий збір із відповідача, з посиланням на те, що відповідач не мав змоги своєчасно розрахуватись із позивачем на час її звільнення, кількість днів затримки за період з 13 травня 2015 року по 13 січня 2017 року-421, сума судового збору не зазначена у ціні позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов за вищевикладених обставин, пояснивши, що в день звільнення 12 травня 2015 року вона працювала. Представник відповідача Лобова Т.А. в судовому засіданні позов визнала частково у розмірі 48092,53 грн., пояснивши, що позивач в день звільнення 12 травня 2015 року працювала, фактичний розрахунок позивачу проведений 14 липня 2016 року, судовий збір із відповідача стягненню не підлягає. Представник відповідача Ткаченко Т.П. в судовому засіданні позов визнала частково, пояснивши, що ДП перебуває у стадії санації, з листопада 2016 року і по даний час підприємство не працює, при прийнятті на роботу всім працівникам, зокрема, і позивачу роз»яснено, що підприємство є неплатоспроможним, позивач безпідставно звернулась до суду. Позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав. За змістом ст.47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 даного Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 даного Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах із ДП "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння", остання звільнена 12 травня 2015 року за угодою сторін, що підтверджується відповідним записом №7 у трудовій книжці позивача. Фактичний розрахунок заборгованості по заробітній платі позивача проведено 13 січня 2017 року, що підтверджується випискою по банківському рахунку позивача від 30 березня 2017 року-дата операції 13 січня 2017 року, «…З-та «Ніж.Р.З-Д Ін.Озб…, сума 947,58 грн.". Посилання представників відповідача на проведення повного розрахунку 14 липня 2016 року не підтверджено належними та допустимими доказами, доказування не може грунтуватись на припущеннях, вищезазначена виписка по банківському рахунку позивача від 30 березня 2017 року у встановленому порядку не спростована, згідно наданої відповідачем довідки від 27 червня 2017 року №253 позивачу борг по заробітній платі у розмірі 2438,70 грн. повністю виплачений 04 січня 2017 року. За таких обставин остаточний розрахунок по заробітній платі позивача проведений відповідачем в порушення вимог ст.116 КЗпП України 13 січня 2017 року, що є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум, що також зазначено у правовій позиції Верховного суду України у справі 6-144ц13 від 29 січня 2014 року, яка враховується судом відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України. Докази на підтвердження відсутності вини відповідача у несвоєчасному проведенні розрахунку при звільненні позивача відсутні, відповідач станом на час звільнення позивача і розгляду справи здійснює господарську діяльність, останнім здійснене погашення заборгованості по заробітній платі позивачу, відсутність коштів у відповідача, як роботодавця, не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності згідно ст.117 КЗпП України. Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16 листопада 2012 року порушено провадження у справі про банкрутство ДП "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння". Справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року (день набрання чиності Законом України від 22 грудня 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»), не впливають на визначення юрисдикції справ про стягнення з боржника заробітної плати, і їх необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства. Станом на час розгляду справи докази на підтвердження припинення відповідача, як юридичної особи, відсутні. Кількість днів затримки (без врахування вихідних та св"яткових днів) розрахунку при звільненні з 13 травня 2015 року (включно) по 12 січня 2017 року (включно) складає 422 дні. Середньоденний заробіток згідно наданого позивачем розрахунку та довідки відповідача від 27 червня 2017 року №254 становить 163,58 грн. (середньомісячна заробітна плата-3435,18 грн.). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 69030,76 грн. (422 дні*163,58 грн.=69030,76 грн.). Докази на підтвердження спору сторін про розмір належних до виплати сум позивача при звільненні відсутні, у зв"язку з чим правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку в судовому засіданні не встановлені. За таких обставин на користь позивача підлягають стягненню 69030,76 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, зазначена сума визначена без прибуткового податку з громадян та інших обов'язкових платежів, оскільки справляння і сплата даного податку є відповідно обов"язком роботодавця та працівника. Посилання представника відповідача Ткаченко Т.П. в судовому засіданні на безпідставність звернення позивача до суду не приймається, оскільки в судовому засіданні встановлені обставини щодо порушення трудових прав позивача на виплату належної заробітної плати, при цьому відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню 690,30 грн. судового збору.

Outcome: partial