Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулося до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 05.06.2006 року [PERSON] уклав із ПАТ «Сведбанк» Кредитний договір № 609/0506/95-161, за умовами якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у сумі 131300,00 грн., а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав. 28.11.2012 року ПАТ «Омега Банк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», відповідно до Договору факторингу № 15 свої права вимоги за зобов'язаннями Відповідача по кредитному договору. Станом на 19.11.2013 року заборгованість [PERSON] за Кредитним договором становить - 105832,52 грн., а саме: заборгованість по основній сумі кредиту - 37362,27 грн.; заборгованість за процентами - 28766,59 грн.; нарахована пеня - 39703,66 грн. На вимоги позасудового врегулювання спору та погашення заборгованості відповідач не реагує, тому позивач просить стягнути з останнього суму заборгованості в повному об'ємі в примусовому порядку, а також відшкодувати за рахунок останнього понесені позивачем судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному об'ємі, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач проти позову заперечував посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, з приводу чого надав письмові заперечення, які додані до матеріалів справи. При цьому зауважив на тому, згідно з наявним у нього повним текстом договору Факторингу № 15 від 28.11.2012 року випливає, що право на стягнення фактором коштів з боржника, що не розповсюджується на випадки, коли є судове рішення про стягнення боргу з боржника. 21.10.2009 року рішенням Київської районного суду м. Сімферополя (справа № 2-6830/2009), яке набрало законної сили, з нього на користь АТ «Сведбанк» стягнуто 50718,82 грн. заборгованості по кредиту з нарахованими відсотками. Отже, на його правовідносини з банком за кредитним договором, не поширюється дія договору факторингу, а у позивача відсутнє право вимагати від нього виплати на його користь заборгованості. Крім того, зауважив на тому, що позовні вимоги заявлені позивачем з пропуском строків позовної давності, оскільки з моменту закінчення терміну дії договору пройшло вже чотири з половиною роки. Тому просить застосувати ці строки до цих правовідносин. Вислухав сторони, дослідивши матеріали цієї справи та матеріали цивільної справи 2-1772/2009, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 57 ЦПК України, передбачено, що доказами по справі є будь які фактичні данні, на підставу яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини які мають значення для вирішення справи, ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказах, речових доказах, зокрема звуко- та відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Окрім того, Пленум Верховного Суду України в пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» розтлумачив, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення, визнаються одні та відхиляються інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказане положення також закріплено і ст. 60 ч. 4 ЦПК України. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Судовим розглядом встановлено, що 02.06.2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС_Комерцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 609/0506/95-161, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту, що надається у розмірі, на строк та на умовах, передбачених у цьому Договорі, а Позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним, та виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі та у строки передбачені цим Договором. Розмір кредиту 131300 грн. Строк користування кредитом - з моменту фактичної видачі кредиту відповідно до умов цього Договору до 29 травня 2009 року включно. Плата за користування кредитом у вигляді процентів становить 20%. Банк виконав зобов'язання з видачі позичальнику кредитних коштів згідно з договором кредиту, що не було спростовано останнім. Згідно з п. 3.1. Кредитного договору позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом в порядку передбаченому цим Договором. Після отримання кредиту Позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості за кредит у сумах та строки, що визначені в Додатку №1 до цього Договору, що є невід'ємною частиною Договору. Проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з розміру процентної ставки встановленої в п.1.4. цього Договору, з дня перерахування коштів з позичкового рахунку Позичальника до моменту фактичного повернення кредиту Банку (в тому числі і за період прострочення погашення кредиту. При цьому враховується перший день та не враховується останній день користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. Якщо день надання та повернення кредиту співпадають, проценти за користування кредитом нараховуються на суму наданих коштів за один день користування кредитом ( п.3.2 Договору) У відповідності до п. 3.3 Кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються Банком щомісячно на дату їх сплати, визначену відповідно до умов п.3.4. даного Договору, за попередній місяць. При розрахунку процентів кількість днів у році приймається виходячи із фактичної кількості днів у році та фактичної кількості днів у місяці. При цьому у п. 3.4 Кредитного договору проценти за користування кредитом повинні сплачуватися Позичальником щомісячно, з "01" по "10" число кожного місяця, за попередній місяць; проценти, нараховані за останній календарний місяць фактичного користування кредитом, сплачуються Позичальником одночасно з погашенням кредиту. Згідно п. 7.2 Кредитного договору, у випадку порушення Позичальником строків платежів, встановлених п.п.1.3., 3.1. цього Договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, а Позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому цим пунктом цього Договору. Вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, направляється Позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 10 календарних днів з моменту її надіслання Банком за адресою Позичальника, зазначеною в реквізитах цього Договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення, або дата, зазначена в повідомленні, яке отримане Позичальником особисто у Банку. Крім того, слід зауважити на тому, що у відповідності до п. 9.9 Кредитного договору, цей Договір вступає в законну силу з моменту його укладення в письмовій формі та діє до повного погашення кредиту, сплати процентів, можливих неустойок, відшкодування Банку збитків, завданих порушенням умов цього Договору та повного виконання Позичальником усіх інших умов цього Договору. У відповідності до п.1.1 Статуту Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» в новій редакції затвердженій Рішенням Загальних зборів акціонерів АТ Сведбанк» (публічне) протоколом № 54 від 29 квітня 2013 року даний Статут визначає порядок організації діяльності та ліквідації Публічного акціонерного товариства «Омега Банк». Рішенням Річних Загальних зборів акціонерів від 29 квітня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» змінив своє найменування на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ОМЕГА БАНК", яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях Публічного акціонерного товариства "Сведбанк".Рішенням Позачергових Загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року Відкрите акціонерне товариство "Сведбанк" у зв'язку з приведенням Статуту у відповідність до норм Закону України "Про акціонерні товариства" змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство "Сведбанк", яке виступає правонаступником по всіх Правах та зобов'язаннях ВАТ "Сведбанк". Рішенням Позачергових Загальних зборів акціонерів від 15 жовтня 2007 року Акціонерний комерційний банк '"ТАС-Комерцбанк" змінив своє найменування на Відкрите акціонерне товариство "Сведбанк", який виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях АКБ "ТАС-Комерцбанк", який у свою чергу виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях АКБ "Київ-Приват", який виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях АКІБ "Інтелект", створеного конференцією засновників від 21 вересня 1991 року та зареєстрованого Національним банком України 31 жовтня 1991 року (реєстраційний номер 69) (далі - "Банк"),' та діє у відповідності до положень Законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про акціонерні товариства", інших чинних законодавчих актів України. Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку із чим, ВАТ «Сведбанк» 14.11.2008 року звернувся до Київського районного суду м. Сімферополя із позовом про стягнення з [PERSON] боргу за договором кредиту №609/0506/95-161 від 02.06.2006року, який заочним рішенням від 21 жовтня 2009 року у справі № 2-1772/2009 було задоволено в повному об'ємі. З [PERSON] на користь відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» (правонаступника Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк») в особі Кримського відділення Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 718,82 грн., судовий збір у розмірі 423,10 грн., витрати на інформаційне - забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн., разом стягнути 51 171( п'ятдесят одна тисяча сто сімдесят одна ) грн. 92 коп. Вказане рішення набрало законної сили ( ас. 32). Як вбачається зі змісту вказаного рішення, повідомленням від 16.10.2008 № 2066 року умови кредитного договору змінено. З повідомленням про зміну умов кредитного договору банк звернувся до відповідача з вимогою погасити заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом у повному обсязі, однак до цього часу це прохання відповідач не виконав. Станом на 22.09.2009 року заборгованість відповідача перед банком складає 50 718, 82 грн. У відповідності до довідки від 22.09.2009 р. заборгованість за кредитним договором № 609/0506/95-161 від 02.06.2006 року становить 50718,82 грн. та складається з: заборгованості по процентах в розмірі 541,49 грн.; простроченої заборгованості за кредитом - 39526,99 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 8544,63 грн. та пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 2105,71 грн. ( ас. 38 справа № 2-1774/2009). У відповідності до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Представник позивача в ході судового розгляду стверджував, а відповідач не навів доказів того, що заочне рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 21 жовтня 2009 року у справі № 2-1772/2009 досі не виконане. 26 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» на підставі договору Факторингу № 15 відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», відповідно до Договору факторингу № 15 свої права вимоги за зобов'язаннями Відповідача по кредитному договору № 609/0506/95-161 від 02.06.2006 року ( ас. 10-14). Таким чином, суд вважає, що позивач - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» є належним позивачем за цим позовом, оскільки у відповідності до положень ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв'язку з порушенням Позичальником умов Кредитного договору. Позивачем на адресу позичальника була направлена досудова вимога щодо виконання договірних зобов'язань від 25.11.2013 року ( ас.26), яка залишилася без уваги. Станом на 19.11.2013р. заборгованість [PERSON] перед банком становить 105832,52 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту складає 37362,27 грн., заборгованість за процентами - 28766,59 грн. та пеня - 39703,66 грн. При цьому у відповідності до витягу з реєстру заборгованостей боржників № 1-Б до Договору факторингу № 15 від 26 листопада 2012 року така ж саме заборгованість [PERSON] рахувалася за останнім на день переведення прав за зобов'язаннями по кредитному договору № 609/0506/95-161 від 02.06.2006 року ( ас.14). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України правовими наслідками порушення зобов'язання, які встановлюються договором або законом, є припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, сплата неустойки, а також відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно до п.17 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Таким чином, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими, але підлягають задоволенню частково, оскільки заочним рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 21 жовтня 2009 року у справі № 2-1772/2009 з [PERSON] на користь ВАТ «Сведбанк» вже було стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 609/0506/95-161 від 02.06.2006 року в розмірі 50718,82 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 55113,70 грн. (105832,52 грн. - 50718,82 грн.). Суд не приймає до уваги й доводи відповідача щодо те, що позивачем було пропущено строки позовної давності передбачені положеннями 257-258 ЦК України, виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом, якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У відповідності до ст.. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому ст.. 257 ЦК України, встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається зі змісту п. 9.9 Кредитного договору № 609/0506/95-161 від 02.06.2006 року він діє до повного погашення кредиту, сплати процентів, можливих неустойок, відшкодування Банку збитків, завданих порушенням умов цього Договору та повного виконання Позичальником усіх інших умов цього Договору. До того ж, у п. 9.10 цього Договору встановлено, що сторони цього договору погодили, що з укладенням Договору Сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього Договору. Враховуючи, що сторонами вказаного договору визначено його дію до повного погашення, яке до цього часу не відбулося, тому немає підстав вважати, що позивачем пропущено строк позовної давності. Згідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Отже, в обґрунтування своїх заперечень [PERSON] не надав суду належні та допустимі докази, не довів суду їх переконливість, а також не довів обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог, тому суд вважає їх недоведеними. При цьому, суд також вважає за необхідне зауважити на тому, що кредитний договір № 609/0506/95-161 від 02.06.2006 року укладався між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та фізичною особою-підприємцем - [PERSON], якою останній на сьогодні не є, про що свідчать дані, що містяться в Єдиному ліцензійному реєстрі, зворотного суду доведено не було, саме тому, суд вважає, що цей спір може бути розглянуто в порядку цивільного судочинства із заявленням вимог до [PERSON] як до фізичної особи. У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню сплачений судовий збір в розмірі 551,14 грн. На підставі викладеного, ст. ст.. 526,527,530,536,610,612,624,625 ЦК України,

Outcome: partial