Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про скасування запису про державну реєстрацію права власності, посилаючись на те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2020 року у справі № 202/6796/18 задоволено її, [PERSON] , позовні вимоги до [PERSON] про визнання недійсним правочину договору купівлі - продажу нерухомого майна, а саме, квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. 21.10.2017 року за реєстровим номером 2766. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у справі № 202/6796/18 рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2020 року залишено без змін. 21.10.2017 року, після укладання вищевказаного договору купівлі-продажу, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис про державну реєстрацію права власності квартири [ADDRESS] за [PERSON] , індексний номер: 37687522. У зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу визнаний недійсним, позивач просила суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким власником квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] . Представник позивача, адвокат Довгаль С.М., в судовому засіданні позовні підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи на 30.06.2021 року повідомлений; в судове засідання на 06.10.2021 року повернувся конверт з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Кучмій Н.В. в судове засідання до судового засідання не з`явилась. Про розгляд справи повідомлялась. З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2020 року визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, квартири [ADDRESS] , укладений 21 жовтня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. 21.10.2017 року за реєстровим номером 2766, за яким [PERSON] продала квартиру [PERSON] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2021 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2020 року залишено без змін (а.с.-17). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомого майн, 21.10.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. зроблено запис про право власності вищевказаної квартири за [PERSON] на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37687522 (а.с.18). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині другій статті 26 вказаного Закону у редакції, чинній до 16.01.2020, було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Однак згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у редакції, чинній із 16.01.2020 відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Викладене свідчить, що з 16.01.2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як способи захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічні висновки викладені в п. 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340. Таким чином, суд вважає, що позивач, звертаючись до суду з позовом про скасування запису про реєстрацію права власності, обрано невірний спосіб захисту прав та інтересів. Крім того, визначивши позивачем [PERSON] , позивачем не доведено, в чому полягає порушення її прав в даному випадку з боку відповідача. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відмовляючи у задоволенні позову, суд відповідно до ст.141 ЦПК України не вбачає підстав для стягнення судових витрат на користь позивача.

Outcome: dismissed