Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з даним позовом до [PERSON] треті особи Сокальська держнотконтора, Скоморохівська сільська рада, [PERSON] та його законний представник [PERSON] , приватний нотаріус Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І. про визнання заповіту недійсним, недійсними свідоцтв про право на спадщину, скасування державної реєстрації , визнати факт прийняття спадщини, визнати недійсною відмову від частки у спадщині, стягнення судових витрат, позов мотивовано наступним: [INFO] померла мама позивача , [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS]. На момент смерті мами спадкоємцем першої черги був тільки позивач - її син. Крім позивача у батьків було ще двоє дітей: син [PERSON] , який помер у [INFO] та сестра [PERSON] , яка померла у [INFO]. Станом на 16.04.1991 року будинковолодіння за вищевказаною адресою, де проживали батьки, належало колгоспному двору, членами якого були батько (голова колгоспного двору) та мати, що стверджується довідкою Скоморохівської сільської ради №231 від 24.10.2012 року. Після смерті мами, у встановлений законом шестимісячний строк позивач, 30.03.2012 року, звернувся в Сокальську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після її смерті. Зазначає, що майно після смерті мами позивач мав успадкувати як по закону так і по заповіту від 16.03.2009 року. Однак, в процесі названих подій виявився заповіт від імені матері, датований 31.01.2012р., тобто за день до її смерті, який посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І. поза приміщенням нотаріальної контори, а саме - вдома, у будинку за місцем проживання мами позивача в с. Скоморохи Сокальського району. Таким чином, у зв`язку із складанням цього заповіту припинилась дія попереднього заповіту від 16.03.2009р., складеного в його користь. У такому випадку, як непрацездатна дитина спадкодавця, позивач має право лише на обов`язкову частку (ст.1241 ЦК України), тобто на значно меншу частку на яку він міг претендувати у випадку спадкування за законом чи за заповітом. Вказує, що цей заповіт підлягає визнанню недійсним, оскільки заповіт посвідчувався за місцем проживання мами позивача в с. Скоморохи, так як стан здоров`я заповідача був вкрай важким. У зв`язку з чим приватний нотаріус Сироїд Г.І . і була доставлена відповідачкою (онукою [PERSON] ) додому за місцем проживання спадкодавця в с.Скоморохи. Посвідчення заповіту вдома, за місцем проживання [PERSON] могло відбутись тому, що вона не могла прибути в приміщення нотаріальної контори, оскільки з інших причин посвідчувати заповіт поза місцем нотаріальної контори не буває, відповідно мама позивача не могла прибути на робоче місце нотаріуса у зв`язку із поганим здоров`ям, а тому лише по цій причині посвідчення заповіту відбулось вдома. Стан здоров`я не надавав мамі позивача можливості не тільки прибути в приміщення нотаріальної контори, але й самостійно прочитати складений заповіт і підписати його вдома, через що до процедури складання і підписання заповіту були залучені свідки ( [PERSON] , [PERSON] ) та особа яка підписала заповіт замість мами - їх родичка [PERSON] , що в принципі допускається, але при дотриманні законодавчо передбачених норм (ст.ст.207, 1247, 1248, 1253 ЦК України). Це при тому і у зв`язку з тим, що через поганий стан здоров`я його мама не могла розуміти в цей момент значення своїх дій та керувати ними. Відповідно, вільного волевиявлення на укладення такого одностороннього правочину в неї не було і не могло бути. У зв`язку з цим і не могли бути дотримані вимоги щодо форми та посвідчення заповіту, що згідно ст.1257 ЦК України свідчать про його нікчемність . Незважаючи на такий стан здоров`я мами позивача, який не дозволяв їй самостійно прочитати текст заповіту, в порушення вимог ст.ст.1248. 1253 ЦК України, п.15.8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, цей заповіт, що був підготовлений нотаріусом заздалегідь, свідками, які були по-суті для цього і доставлені, вголос його мамі не зачитувався, що є ознакою нікчемності, через порушення встановлених вимог, щодо його посвідчення (ст.1257 ЦК України). Заповіт був підписаний замість мами позивачки їх родичкою [PERSON] . Виходячи із змісту ст.ст.1000, 1003 ЦК України особа, яка підписує заповіт замість заповідача повинна встановити його дійсну волю на складання саме такого заповіту, який підписується, тому що в такій ситуації вона діє за дорученням заповідача, а доручення вимагає вчинення від імені іншої сторони конкретно визначених дій і відповідно до даного доручення. Тобто, [PERSON] повинна була переконатись в тому, що у заповіті викладена дійсна воля [PERSON] . Зазначає, що цього дотримано не було, що в черговий раз вказує на порушення порядку посвідчення заповіту, а відтак - на його нікчемність. Також, вказує, що в нотаріальній конторі він надіявся отримати у спадщину разом з іншим майном належне будинковолодіння за місцем проживання мами у [ADDRESS] , оскільки це будинковолодіння було колгоспним двором і належало мамі та батькові, який помер [INFO] на праві спільної власності членам колгоспного двору. Проте в процесі прийняття спадщини після смерті мами встановив, що [INFO] , тобто за 2 дні до смерті батька, який помер [INFO] . секретарем Скоморохівської сільської ради Гібляк Н.Я. був посвідчений заповіт, відповідно до якого батько усе майно, що йому належить заповів мамі відповідачки [PERSON] , яка працювала бухгалтером у цій же сільській раді. [PERSON] не проживала разом з батьками, а відтак не прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, як і не подавала в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини за законом. Згодом, майже через 10 років після смерті батька - 13.02.2003р. Сокальською державною нотаріальною конторою Черчук М.Г. на підставі вищевказаного заповіту було видано свідоцтво про право на спадщину - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до цього заповіту та свідоцтва [PERSON] після смерті батька набула у власність не тільки 1/2 частку будинковолодіння, яке йому належало як члену колгоспного двору, а це будинковолодіння в цілому, в тому числі і частку, яка належала мамі, хоч ця частка і не входила в обсяг спадкового майна батька. Після смерті [PERSON] це будинковолодіння перейшло в порядку спадкування по закону після її смерті до дочки - відповідачки [PERSON] , якій [INFO]. Сокальською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину. Зазначає, що із тексту заповіту вбачається, що його нібито посвідчено 28.12.1993р. секретарем Скоморохівської сільської ради [PERSON] в приміщення сільської ради. Однак, згідно виписки з історії хвороби №1086 батько позивача з 20.12.1993р. по 30.12.1993р., тобто в день посвідчення заповіту, знаходився на стаціонарному лікуванні в Сокальській ЦРЛ, де 21.12.1993р. йому було проведено операцію дренування черевної порожнини та ліквідації шлункової грижі, тому жодного заповіту 28.12.1993р. в приміщенні сільської ради укласти не міг. Просить суд визнати недійсним заповіт від імені [PERSON] , яка померла [INFO] , який посвідчений 31.01.2012 року приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І. та зареєстрований у відповідному реєстрі; визнати недійсним заповіт від імені [PERSON] , який помер [INFO] та який посвідчений 28.12.1993 року секретарем Скоморохівської сільської ради Сокальського району Гібляк Н.Я. і зареєстрований в реєстрі за №19; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину видане Сокальською державною нотаріальною конторою Черчук М.Г. 13.02.2013 року та зареєстроване в реєстрі за №1-3770; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , видане [PERSON] 06.05.2010 року та зареєстровано в реєстрі за №1-531. 14.08.2015 року позивач [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій крім первинних позовних вимог просить скасувати державну реєстрацію прав власності на спірне будинковолодіння по [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] згідно з вказаним раніше свідоцтвом про право на спадщину, які підлягають визнанню недійсним та скасуванню; скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.02.2003 року, яке видано Сокальською державною нотаріальною конторою та зареєстроване в реєстрі за №1-377; скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2010 року яке видане Сокальською державною нотаріальною конторою та зареєстроване в реєстрі за №1-531. 10.05.2018 року позивач [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій крім первинних позовних вимог просить визнати факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом фактичного вступу у володіння та управління його спадковим майном. Визнати факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] його дружиною - [PERSON] , шляхом фактичного вступу у володіння та управління його спадковим майном та факт постійного проживання нею із спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті [INFO] . Визнати нікчемним заповіт від імені мами [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] , та який посвідчений 31.01.2012 року приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І., і зареєстрований в реєстрі за № 317. Визнати недійсною відмову матері позивача [PERSON] від належної їй частки у спадщині після смерті [INFO] її дочки [PERSON] , яка була оформлена заявою від 31.01.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І. , зареєстрованої в реєстрі № 318. Позивач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні збільшенні та уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити повністю . В обґрунтування надали пояснення аналогічні викладеним в уточеній позовній заяві . Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Просили суд застосувати строки давності , оскільки позивач [PERSON] свого права на спадкове майно після смерті батька не реалізував , хоча в силу того , що він будучи обізнаною особою із своїми правами, не маючи будь-яких захворювань, що могли сприяти розумінню своїх прав , не звертався більше ніж 20 років до нотаріуса про реалізацію своїх спадкових прав. В зв"язку із вищенаведеним просять відмовити в задоволенні позовних вимог в повному об"ємі. Третя особа приватний нотаріус Сироїд Г.І. в судове засідання не прибула, однак подала письмову заяву про слухання справи у її відсутності та прийняти рішення на розсуд суду. Однак в попередніх судових засіданнях третя особа висловила думку, що позов не підлягає до задоволення, додатково пояснила, що до неї приїхали і сказали, що баба, [PERSON] , хоче написати заповіт. Коли приїхала перший раз, встановила особу, прокунсультувала і поїхала, сумнівів щодо психічного стану не було, це була хвороба рук. Баба була при свідомості, розуміла, що нотаріус прийшов. Коли їхала вдруге в день укладання заповіту, ще раз поспілкувалася з заповідачкою чи вона не передумала. Заповідачка сама не підписала, бо в неї щось було з руками (поліартрит). В час складання заповіту, заповідачка лежала, потім сіла на ліжку. Вона питала заповідачку про її відношення до заповіту, чи дає вона згоду, щоб за неї підписувалась інша особа, чи вона не заперечує заповіт. Вона розуміла, що [PERSON] сама не підпише, тому запросили свідків. [PERSON] заповіту не читала, заповіт посвідчували в кінці робочого дня. В 19.22 год. заповіт реєстрували в нотаріальній конторі. Представник третьої особи Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М. в судове засідання не прибула, однак подала письмову заяву про слухання справи у її відсутності та прийняти рішення на розсуд суду. Однак в попередніх судових засіданнях третя особа висловила думку, що позов не підлягає до задоволення, додатково пояснила, що в судовому засіданні пояснила, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.02.2003 року, яке видано Сокальською державною нотаріальною конторою та зареєстроване в реєстрі за №1-377, були дотримані всі вимоги закону. Представник третьої особи Скоморохівської сільської ради Сокальського району Гібляк Н .Я. в судовому засіданні пояснила, що не пам`ятає достеменно при яких обставинах посвідчувався заповіт від імені [PERSON] , який помер [INFO] , однак без особи він не міг посвідчуватися . Третя особа [PERSON] та його законний представник [PERSON] в судове засідання не прибули, хоча належним чином попереджалися про час місце судового розгляду . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що 28.12.1993 року вона як секретар сільської ради зареєструвала заповіт від імені батька позивача [PERSON] .. Останній особисто прийшов в сільську раду і особисто склав заповіт, подробиць вона не пам"ятає. [PERSON] був після операції, а через два дні він помер. Чому висновок експертизи говорить, що це не підпис [PERSON] в заповіті вона пояснити не може. Всі заповіти реєстрували у відповідній книзі, однак книга за цей рік відсутня чомусь і де вона є вона не знає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] вона добре знала. [PERSON] в той день передзвонила до неї та попросила бути свідком при посвідченні заповіту бабцею. Вона погодилась і передала паспорт її чоловікові для оформлення документів. Ввечері [PERSON] покликала її до бабці додому. В будинку була нотаріус та складала заповіт. В кімнаті також були [PERSON] та [PERSON] . Нотаріус зачитала заповіт у голос та спитала чи [PERSON] згідна на що остання сказала, що згідна. Вона, також перечитувала заповіт і підписала його. Всі свідки перечитували та підписували заповіт по черзі. [PERSON] сказала, що згідна з усім як написано в заповіті. В [PERSON] трусилися пальці на руці і тому просила [PERSON] підписати за неї заповіт. Заповіт вже був готовий, а хто і де його складав не знає. Не пам"ятає чи мала з собою нотаріус компютер. [PERSON] сиділа на ліжку, впізнала її, всіх присутніх впізнала, не марила, була в свідомості, говорила нормально. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що на момент підписання заповіту вона проживала в с. [PERSON] . [PERSON] передзвонила до неї і попросила бути свідком при підписанні заповіту бабцею [PERSON] .. За нею приїхав чоловік [PERSON] і привіз машиною її до будинку бабці. Заповіт зачитала нотаріус, потім всі свідки по порядку підписували заповіт. [PERSON] не підписувала заповіт через свої фізичні вади, трусилися руки і вона не могла втримати ручку в руках. [PERSON] підписала заповіт замість [PERSON] . Остання погодилась із змістом заповіту. Тиску на заповідачку ніхто не чинив, заповіт був посвідчений з її волі та розпорядження. В Сокаль в нотаріальну контору вона не їздила в той день, компютер в той день в нотаріуса вона не бачила. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює медиком в амбулаторії . 31.01.2012 року вона приїзджала до [PERSON] , оскільки в баби був високий тиск, і вона надала їй медичну допомогу . Після цього [PERSON] стало легше . Також їй після обіду сказали, що [PERSON] хоче скласти заповіт і вона погодилась дати свій паспорт , щоб внести анкетні дані. Під вечір за нею з нотаріусом приїхали машиною і привезли до будинку [PERSON] , щоб підписати заповіт. Вона , [PERSON] та [PERSON] зайшли до [PERSON] в кімнату , нотаріус прочитала вголос заповіт, що вже був надрукований. [PERSON] все чула , однак просила підписати за неї документ , бо в неї трусилися руки. [PERSON] погодилася з текстом заповіту , що все майно після її смерті переходить внучці [PERSON] , а чому так вона вирішила, то вона не говорила. Заслухавши пояснення учасників, покази свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків: згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] - [PERSON] померла - [INFO] про що зроблено відповідний актовий запис №06. Відповідно до свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер [INFO] про що зроблено відповідний актовий запис №1 та видано свідоцтво серії [NUMBER] . Згідно із роз`ясненнями у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р., у разі відкриття спадщини до 01.01.2004р. до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР (ЦК УРСР). Згідно ст. 524 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Згідно із статтею 525 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК Української РСР 1963 року встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно до відповіді на Запит виданого Виконавчим комітетом Скоморохівської сільської ради вбачається, що станом на 16.04.1991 року в будинку [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Також відповідно до доданого свідоцтва про право власності на будівлі вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Згідно Заповіту від 30.02.2003 року вбачається, що нотаріусом Гук Н.М . Сокальської державної нотаріальної контори що на підставі заповіту посвідченого виконкомом Скоморохівської сільської ради Сокальського району Львівської області 28.12.1993 року за реєстром №19 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. [PERSON] який помер [INFO] є його донька [PERSON] . З доданого свідоцтва про право на спадщину від 06.05.2010 року нотаріусом Гук Н.М . Сокальської державної нотаріальної контори на підставі ст.1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна гр. [PERSON] яка померла [INFO] є її донька [PERSON] . В тому числі 1/3 ідеальної частини спадкового майна від якої відмовився чоловік померлої [PERSON] та 1/3 ідеальної частини спадкового майна від якої відмовилась дочка померлої [PERSON] . Із дослідженого в судовому засіданні заповіту від 31.01.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за №317 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка проживає в [ADDRESS], на випадок своєї смерті зробила розпорядження: усе своє майно, де б воно не було і з чого би не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі грошові вклади, заповіла [PERSON] , [INFO] . Оскільки [PERSON] , у зв`язку з хворобою рук (поліартрит) не могла власноручно підписати заповіт, на її прохання, за її дорученням і в її присутності, текст заповіту, згідно ст.207 ЦК України підписано на дому за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] Заповіт посвідчено в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] мала хворобу рук (поліартрит) та похилим віком не могла особисто прочитати текст уголос, за її дорученням, в її та нотаріуса присутності текст заповіту до підписання [PERSON] уголос зачитаний запрошеними свідками [PERSON] та [PERSON] Заповіт записаний нотаріусом, зі слів [PERSON] . У зв`язку з хворобою рук (поліартрит) [PERSON] за її дорученням та в її і нотаріуса присутності текст заповіту підписано [PERSON] на дому за адресою: [ADDRESS] . Особу заповідача та свідків встановлено, дієздатність їх перевірено. Особу [PERSON] , яка підписала заповіт, у присутності нотаріуса, встановлено, справжність її підпису та дієздатність перевірено. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною, сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ст.203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Частиною 4 статті 207 ЦК України встановлено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Згідно ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. У відповідності до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, з зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними в статтях 1251-1252 цього Кодексу. Ст.1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам причитати заповіт, посвідчення заповіту має відбутися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Крім цього, відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнано судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. П.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Згідно акта судово-психіатричної експертизи №485 від 09.07.2014 р. у зв`язку з недостатністю даних про психічний стан [PERSON] у період укладення заповіту 31.01.2012р. відповісти на запитання викладені в ухвалі від 16.04.2014р. не виявилось можливим. Покликання позивача на те, що [PERSON] в момент укладення заповіту 31.01.2012р. не усвідомлювала значення своїх дій через стан здоров`я не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи. Однак суд дійшов до висновку, що слід задоволити позовні вимоги про визнання нікчемним заповіту від імені [PERSON] , яка померла [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І. та зареєстрований у відповідному реєстрі оскільки з порушенням вимог щодо форми та посвідчення . Зокрема посвідчення нотаріусом заповітів поза робочим місцем здійснюється в окремих випадках коли особа не може з"явитися в зазначене приміщення, однак у даному випадку нотаріус посвідчувала заповіт [PERSON] вдома, оскільки остання мала поганий стан здоров"я. Нотаріус [PERSON] в судовому засіданні вказала, що [PERSON] не могла прочитати заповіт, а їй читали його. Тобто у [PERSON] був такий стан здоров"я , що вона не могла не тільки прибути в нотаріальну контору, але і самостійно прочитати та підписати заповіт, тобто могла не повністю усвідомлювати значення своїх дій дій та керувати ними. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] давали свої паспорти родичам відповідачки [PERSON] , та прибули в будинок до [PERSON] , коли вже заповіт був надрукований нотаріусом та оголошений, однак чи відповідав він внутрішній волі [PERSON] , свідки не могли пересвідчитися. В матеріалах справи відсутні будь-які медичні документи , що [PERSON] через будь-яку хворобу не могла підписати заповіт , а це ставить під сумнів підпис свідком [PERSON] заповіту замість [PERSON] .. Тобто в даному випадку учасниками складання та посвідчення заповіту не було встановлено дійсного волевиявлення [PERSON] .. Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. Згідно заповіту від 28.12.1993 року вбачається, що заповіт підписано власноручно батьком [PERSON] в присутності секретаря Скоморохівської сільської ради. Разом з цим, відповідно до ст.44 ЦК України (в редакції 1963р.) повинні укладатись у письмовій формі: 1) угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР; 2) угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР; 3) інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Згідно ст.47 ЦК України (в редакції 1963р.) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. У відповідності до ст.541 ЦК України (в редакції 1963р.) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Покликання позивача на те, що [PERSON] не підписував заповіту від 28.12.1993р. посвідченого секретарем Скоморохівської сільської ради підтверджені в судовому засіданні. Зокрема висновком №1009 криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підпису від 24.04.2015р., встановлено, що підписи (рукописний текст прізвища) від імені [PERSON] , які розташовані в двох оригінальних примірниках заповіту датованого 28 грудня 1993 року, виконані однією особою, проте не гр. [PERSON] і не гр. [PERSON] , а іншою особою, без характерної зміни ознак власного почерку шляхом наслідування (імітації) почерку іншої особи. Визначити особою якої статі та до якої групи за віком належить виконавець - не виявляється можливим. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М. від 06.05.2009р. встановлено, що спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її дочка [PERSON] . Спадщина складається з житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] , що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого Сокальською державною нотаріальною конторою 13.02.2003р. за реєстровим №1-377 та зареєстрованого в ДКП Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації 25.03.2003р. за №128 (реєстраційний номер 442026). Отже, позовні вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, видане Сокальською державною нотаріальною конторою Черчук М.Г. 13.02.2003р. та зареєстроване в реєстрі за №1-3770 і визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] видане [PERSON] [INFO]. та зареєстроване в реєстрі за №1-531, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.02.2003 року, яке видано Сокальською державною нотаріальною конторою та зареєстроване в реєстрі за №1-377- також підлягають до задоволення. За положеннями ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать в т.ч. витрати на професійну правничу допомогу і пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином суд дійшов до висновку, що з відповідача слід стягнути в корис- ть позивача понесені судові витрати по сплаті вартості криміналістичної експертизи з дослідження почерку в сумі 3700 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 95 грн. 60 коп. та понесені витрати на правову допомогу в сумі 3667 грн. Суд задовільняє позовні вимоги про визнання факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом фактичного вступу у володіння та управління його спадковим майном. Також суд задовільняє позовні вимоги про визнання факту прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] його дружиною - [PERSON] , шляхом фактичного вступу у володіння та управління його спадковим майном та факт постійного проживання нею із спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті [INFO] з наступних підстав : Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день особи або день, з якого вона оглошується померлою. Згідно з пп. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право`застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до [INFO] , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР ). Якщо спадкодавець помер до [INFO] , то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування", якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст.285 ЦПК ). На підставі вищенаведеного суд задовільняє дані позовні вимоги про визнання факту прийняття спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] спадщини після смерті чоловіка та батька , оскільки судом в судовму засіданні встановлено та підтверджено доказами їх фактичний вступ у володіння та управління їх спадковим майном. В позовних вимогах про визнання недійсною відмови матері позивача [PERSON] від належної їй частки у спадщині після смерті [INFO] її дочки [PERSON] , яка була оформлена заявою від 31.01.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І. , зареєстрованої в реєстрі № 318 слід відмовити, оскільки відповідно до статті 1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку для прийняття спадщини. Така заява подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно з положеннями статті 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом, а спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Частина п`ята статті 1273 ЦК України визначає, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Поряд з цим, відповідно до частини п`ятої статті 1275 ЦК України відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Цивільне законодавство також надає можливість спадкоємцю змінити своє рішення щодо відмови від прийняття спадщини. Так, частиною шостою статті 1273 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Спадкоємці, які змінили своє рішення щодо відмови від прийняття спадщини, але не встигли відкликати таку відмову, нерідко звертаються до суду з позовною заявою щодо визнання недійсною відмови від прийняття спадщини. Проте зміна рішення спадкоємця сама по собі не є підставою для задоволення таких вимог. Відповідно до частини п`ятої статті 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Це відповідно: вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; вчинення правочину під впливом помилки; вчинення правочину під впливом обману; вчинення правочину під впливом насильства; вчинення правочину під впливом тяжкої обставини. В судовому засіданні судом встановлено, що матір позивача [PERSON] померла [INFO] . Судом не було встановлено в судовому засіданні підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу згідно яких відповідно до частини п`ятої статті 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною . Сама матір позивача [PERSON] в суд з позовом про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною не зверталася. Суд відмовляє в клопотанні відповідачки [PERSON] та її представника [PERSON] про застосування строків позовної давності , оскільки позивач [PERSON] про порушення свого права на спадкове майно після смерті матері та батька дізнався після звернення 30.03.2012 року в Сокальську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері . Позов в суд позивач подав 20.05.2013 року. В зв"язку із вищенаведеним суд приходить до висновку, що немає підстав для застосування строків позовної давності та відмови в задоволенні позовних вимог в повному об"ємі. Дата виготовлення повного тексту рішення 04.06.2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved