Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів, яким просила суд визнати дійсним договір № 98-364 від 15.05.1998 року купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON] купила, а [PERSON], [PERSON], який діяв від свого імені, та від імені [PERSON] (на підставі довіреності, виданої 24.04.1998 року Воловецькою державною нотаріальною конторою Закарпатської області, зареєстрованої у реєстрі за № 263), продали квартиру [ADDRESS], який було укладено та посвідчено на Одеській універсальній біржі «Вітязь». В мотивування позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та членами Одеської універсальної біржі «Вітязь» - [PERSON], [PERSON], діючого від свого імені, та від імені [PERSON], було укладено вищевказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна, який, на момент укладення угоди, не підлягав подальшому нотаріальному посвідченню. Як вказує позивач, в теперішній час, зареєструвавши в установленому законом порядку право власності на вказаний житловий будинок, та маючи намір реалізувати його шляхом продажу, вона не може реалізувати своє право власності, оскільки не має належного правовстановлюючого документу. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачі повторно в судове засідання не з'явились, сповіщались про дату, час та місце його проведення, про причини своєї неявки суду не повідомили, в зв'язку із чим суд, виходячи з приписів ст. 169 ЦПК України, вважав за можливе розглядати справи за відсутності відповідачів за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази зібрані по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду: Так, судом встановлено, що 15.05.1998 року між [PERSON], [PERSON], який діяв від свого імені, та від імені [PERSON] (на підставі довіреності, виданої 24.04.1998 року Воловецькою державною нотаріальною конторою Закарпатської області, зареєстрованої у реєстрі за № 263) та [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON] купила, квартиру [ADDRESS]. Даний договір був укладений та посвідчений на Одеській універсальній біржі «Вітязь», реєстровий номер 98-364. Відповідно до пункту 3 договору № 98-364 купівлі-продажу нерухомого майна, продавці на момент укладення угоди були співвласниками вищевказаного будинку на підставі дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видано 17.07.1997 року Органом приватизації державного господарства, під № 33, зареєстрованого Комінтернівським БТІ під № 5, сторінка 10, книга 47к. Вказаний спірний договір, відповідно до вимог, встановлених статтею 15 Закону України "Про товарну біржу", було зареєстровано на Одеській універсальній біржі «Вітязь» в "Журналі реєстрації договорів по об'єктах нерухомості" (реєстраційний номер № 98-364 від 15.05.1998 року). Судом встановлено, що у договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 98-364 від 15.05.1998 року вказано, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Оскільки, відповідно до статті 15 Закону України "Про товарну біржу", яка на момент укладення таких "біржових угод", дозволяла їх укладати без подальшої нотаріальної реєстрації, угода купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS], - нотаріально оформлена не була. Згідно статті 227 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) та пункту 9 договору № 98-364 від 15.05.1998 року купівлі-продажу нерухомого майна, [PERSON] повинна була зареєструвати зазначений договір в Комінтернівському БТІ Одеської області. При укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди зі всіх істотних умов договору, договір між сторонами було виконано у повному обсязі. Після укладання зазначеного договору позивачем було повністю виконано його умови. Факт передачі покупної ціни від продавця до покупців - позивачі по цій справі, підтверджується пунктом 6 договору № 98-364 від 15.05.1998 року купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській універсальній біржі «Вітязь», згідно якого продавцями отримана сума за відчуження квартири до підписання договору. Вказане підтверджується представленим позивачем екземпляром укладеного договору. Підтвердженням виконання договору його сторонами є видача покупцеві екземпляру договору, другий екземпляр залишається на зберіганні на біржі. Оскільки, сторонам було видано один екземпляр договору купівлі-продажу нерухомого майна, що був зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Вітязь» в "Журналі реєстрації договорів по об'єктах нерухомості"(реєстраційний номер № 98-364 від 15.05.1998 року), відбулася передача будинку, суд вважає, що до позивача перейшло право власності на квартиру. На теперішній час нотаріально посвідчити договір № 98-364 від 15.05.1998 року купівлі-продажу нерухомого майна позивач можливості не має, оскільки відповідачі не мають бажання нотаріально офрмлювати угоду. Предметом судового дослідження в межах позовних вимог [PERSON] є питання дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна № 98-364 від 15.05.1998 року, який було укладено на Одеській універсальній біржі «Вітязь», та визнання права власності. З огляду на предмет судового дослідження, суд вважає за доцільне звернутися до положень діючого законодавства та законодавства, яке діяло на момент укладення угоди, якими врегульовані спірні правовідносини: Статтею 55 Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до частини 2 статті 47 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального засвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року) передбачено, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Тобто, викладені аналогічні норми щодо підстав визнання договору дійсним в діючому Цивільному кодексі України (в редакції 2003 року), та Цивільному кодексі УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення угоди. Встановлення дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, віднесено до компетенції суду. При викладених обставинах є всі підстави визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на товарній біржі - дійсним. В силу ст. 392 ЦК України підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved