Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

21.06.2020 року (згідно дати поштового відправлення) Шкапенко О.В. звернувся з цим позовом до Жмеринського міськрайонного суду із вимогами стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ "А-Банк" заборгованість в сумі 20595,61 грн за кредитним договором №SAMABWFC00001703895 від 30.08.2018 року та судовий збір в розмірі 2102 грн. Позовні вимоги обґрунтував тим, що свої зобов`язання за вказаним договором позивач АТ "А-Банк" виконав, надавши [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг", які викладені на сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач своїх зобов`язань за договором кредиту не виконав і станом на 01.06.2020 року допустив заборгованість в сумі 20595,61 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 10818,67 грн та заборгованості за відсотками в сумі 9776,94 грн, а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08.07.2020 року відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Заперечень сторони позивача проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надійшло. Відповідачу [PERSON] 14.07.2020 року було вручено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання. Відповідач відзиву на позовну заяву чи інших клопотань до суду не представив. Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 12.05.2018 року відповідач [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Також відповідачем [PERSON] 30.08.2018 року підписано паспорт споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка" з інформацією стосовно фіксованої базової процентної ставки в розмірі 46,8% річних для картки "Універсальна" та в розмірі 44,4% річних для картки "Універсальна Gold"; а також щодо встановлених штрафів при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, що нараховуються у виді збільшеної відсоткової ставки на суму загальної заборгованості в розмірі 7,8% на місяць для картки "Універсальна" та в розмірі 7,4% на місяць для картки "Універсальна Gold" (а.с.5,6). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 12.05.2018 року №SAMABWFC00001703895 за відповідачем [PERSON] станом на 01.06.2020 року рахується заборгованість перед позивачем в сумі 20595,61 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 10818,67 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 9776,94 грн (а.с.5). У відповідності до вимог ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст.204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Вказаними вище письмовими доказами позивачем у достатній мірі доведений факт отримання відповідачем оспорюваного кредиту, що узгоджується із правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року в справі №755/18246/15-ц. Безпосередньо укладеним між сторонами кредитним договором від 11.05.2018 року у вигляді заяви-анкети та паспорту споживчого кредиту, підписаних сторонами, не визначено розмірів відсотків на прострочену заборгованість, оскільки безпосередньо застережено, що базова процентна ставка є фіксованою і вона може бути змінена за згодою кредитодаця та споживача шляхом укладення додаткової угоди. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ "А-Банк" і Тарифи користування кредитною карткою "Універсальна", розміщених на сайті http://a-bank.com.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають серед іншого пільговий період користування коштами, процентні ставки, включно із подвійною процентною ставкою за прострочені зобов`язання по кредиту, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, строк дії договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови. Проте, вказані витяги, що представлені суду позивачем, не містять відомостей щодо їх підписання відповідачем [PERSON] (а.с.7-10,11-12). Отже, матеріали справи не містять об`єктивних підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за за прострочені кредитні зобов`язання, та саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування. Тому при вирішенні даного цивільного спору не підлягають застосуванню положення ч.1 ст.634 ЦК України, якими передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору, оскільки не виключено, що Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.a-bank.ua) змінювалися самим АТ "А-Банк" з часу виникнення спірних правовідносин 12.05.2018 року до моменту вказаної дати звернення до суду із цим позовом 21.06.2020 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. З огляду на наведене без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, неустойки за прострочення виконання зобов`язань, тобто пені та штрафу, а також їх розміру та порядку нарахування, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Судом враховується, що відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження умов кредитування АТ КБ "ПриватБанк" надав суду копію анкети-заяви відповідача [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку, із паспортом споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка", витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ "А-Банк", Тарифи користування кредитною карткою "Універсальна" та розрахунок заборгованості за договором. Проте, вказані документи не підтверджують власне умов кредитування щодо нарахування заборгованості по простроченим відсоткам. Надані позивачем Правила надання банківських послуг у АТ "А-Банк" з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.05.2018 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів на прострочену заборгованість. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка"), ("Стандарт"), оскільки такі не містять підпису позичальника, викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року в справі №6-16цс15. З огляду на відповідне обгрунтування позовної заяви та розрахунок заборгованості слідує, що оспорювані відсотки на прострочений кредит в розмірі 9776,94 грн банк нарахував з процентною ставкою 88,8% річних, тобто подвійною процентною ставкою 7,4% на місяць для картки "Універсальна Gold". Однак, з наведених вище підстав судом встановлено неналежність цих доказів позивача щодо погодження сторонами застосованих у розрахунку оспорюваної заборгованості по простроченим відсоткам процентних ставок. Натомість погоджене сторонами за змістом паспорту споживчого кредиту нарахування 7,4% на місяць (88,8% річних) збільшеної відсоткової ставки на суму простроченої заборгованості є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання щодо повернення кредиту, а саме штрафом, тобто певним видом неустойки. Втім, оскільки позовні вимоги не ґрунтуються на підставах саме такої спеціальної цивільно-правової відповідальності відповідача, суд з урахуванням основних засад щодо диспозитивності цивільного судочинства в межах заявлених вимог визначає, що вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, в розмірі 9776,94 грн є необґрунтованими та підлягають залишенню без задоволення у цій частині позову. Відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, позаяк ним не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів в рахунок виконання власних зобов`язань за вказаним договором кредиту, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання. З урахуванням сукупності наведеного суд доходить висновку, що в межах заявлених вимог позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 12.05.2018 року №SAMABWFC00001703895 в сумі 10818,67 грн, яка станом на 01.06.2020 року складається із заборгованості за тілом кредиту. Також пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду в розмірі 2102 грн. (а.с.4), виходячи з обмеженої законом мінімальної ставки судового збору стосовно вимог майнового характеру для юридичної особи, яка не підлягає іншому зменшенню, незалежно від розміру фактично задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial