Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

09.06.2017 року [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання недійсним договору відчуження транспортного засобу. Позов мотивовано тим, що позивач разом із [PERSON] під час перебування у фактичних шлюбних відносинах придбали автомобіль KIA Sorento, 2011 року випуску згідно договору купівлі-продажу від 11.10.2011 року, який коштував згідно довідки-рахунку серії КІМ №892295 від 11.10.2011 року 260000 грн. без ПДВ, тобто повна його вартість на момент купівлі становить 320000 грн. Перший внесок при купівлі автомобіля вони внесли частково за рахунок продажу автомобіля Mitsubishi Colt, який позивачем було придбано в кредит в 2008 році та який він продав у вересні 2011 року перед купівлею нового автомобіля. Рішення, що необхідно поміняти старий автомобіль Mitsubishi Colt на новий KIA Sorento приймалося ними спільно. Перший внесок ними було сплачено в салоні КІА при купівлі автомобіля, а іншу суму вони взяли в кредит, який оформили на дружину [PERSON] згідно договору кредиту № 0091036762000 від 12.10.2011 року. Даний автомобіль використовувався в інтересах сім'ї. Таким чином, позивач вважає, що транспортний засіб KIA Sorento, 2011 року випуску є спільною сумісною власністю подружжя. 06.05.2017 року позивачу стало відомо, що відповідач здійснила відчуження автомобіля на свій розсуд, проти його волі, своїй сестрі та здійснила його перереєстрацію. За таких обставин просить визнати вищезазначений автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] 285252 (двісті вісімдесят п'ять тисяч двісті п'ятдесят дві) гривні грошової компенсації 1/2 частини вартості транспортного засобу KIA Sorento KU814D 2.2 TD, 2011 року випуску та визнати недійсним договір відчуження транспортного засобу. Ухвалою суду від 12.06.2017 року відкрито провадження у справі. 16.06.2018 року [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору відчуження транспортного засобу та витребування майна. Позов мотивований тим, що в період перебування у фактичних шлюбних відносинах позивач з [PERSON] придбали автомобіль KIA Sorento KU814D 2.2 TD, 2011 року випуску, білого кольору, легковий універсал-В, номер двигуна [NUMBER], кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], згідно договору купівлі-продажу від 11.10.2011 року.06.05.2017 року позивачу стало відомо, що [PERSON] здійснила відчуження належного їм транспортного засобу на свій розсуд проти волі позивача своїй сестрі [PERSON], здійснила його перереєстрацію згідно договору укладеному в ТСЦ №1842/2017/444804 від 05.05.2017 року. Номерний знак змінився з [NUMBER] на [NUMBER]. Остання, відповідно до відповіді територіального сервісного центру, відчужила спірний автомобіль [PERSON]. В зв"язку з викладеним, позивач просить визнати недійсним договір відчуження транспортного засобу та витребувати його у [PERSON] 19.06. 2017 року ухвалою суду відкрито провадження у даній цивільній справі. 04.08.2018 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому вона просить стягнути з [PERSON] на свою користь 162645 грн. 80 коп., в тому числі : 83066,6 грн. - грошова компенсація вартості 2/3 часток спільного майна подружжя та 79579,2 грн. - 2/3 частки сплачених боргових зобов'язань за кредитним договором №91036762000 від 12.10.2011 року. Позов мотивовано тим, що крім спірного автомобіля. під час перебування у шлюбі сторонами було набуто також і інше майно (речі домашнього вжитку) на загальну суму 124600 грн., яке підлягає поділу і яке вона просить залишити позивачу-відповідачу, а на її користь стягнути з останнього грошову компенсацію, вказуючи, що автомобіль нею продано саме в інтересах сім"ї - для погашення кредитного боргу. 04.08.2018 року ухвалою Хмільницького міськрайонного суду об'єднано в одне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про поділ майна подружжя та визнання недійсним договору відчуження транспортного засобу, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], про поділ спільного майна подружжя та позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON]л. про визнання недійсним договору відчуження транспортного засобу та його витребування. 16.08.2017 року ухвалою Хмільницького міськрайонного суду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] викладені у позовній заяві від 09.06.2017 року в частині визнання недійсним договору відчуження транспортного засобу , укладеного між [PERSON] та [PERSON] 05.05.2017 року, залишено без розгляду. 16.09.2018 року від [PERSON] надійшла заява про уточнення та збільшення позовних вимог до [PERSON], в якій він просить поділити спільне майно подружжя, виділивши його в натурі згідно списку, а решту позовних вимог залишити без змін. Крім того, ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.06.2017 року було вжито заходів щодо забезпечення позову та накладено арешт на автомобіль KIA Sorento KU814D 2.2 TD, 2011 року випуску, білого кольору, легковий універсал - В, номер двигуна [NUMBER], кузов [NUMBER]. який належить [PERSON]. Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16.06.2017 року було вжито заходів щодо забезпечення позову та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належать [PERSON], [INFO]. 16.06.2017 року ухвалою суду накладено арешт на автомобіль KIA Sorento KU814D 2.2 TD, 2011 року випуску, білого кольору, легковий універсал - В, номер двигуна [NUMBER], кузов [NUMBER], який належить [PERSON] Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 04.08.2017 року накладено арешт на все майно [PERSON]. В судовому засіданні позивач - відповідач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та просив їх задоволити, а в зустрічному позові просить відмовити. Суду пояснив, що з 20.11.2004 року він з [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого мають спільну неповнолітню дитину. На даний час він виплачує на неї аліменти, а крім цього також добровільно надає їй матеріальну допомогу. Також він виплачує аліменти на утримання сина від першого шлюбу. В 2008 року ним було придбано в кредит автомобіль «Mitsubishi Colt» який продано у вересні 2011 року. В подальшому, відчуживши цей автомобіль, він разом з [PERSON] 11.10.2011 року придбали в кредит для потреб сім»ї спірний автомобіль "Kia Sorento». Перший внесок вони сплатили за рахунок коштів отриманих від проданого автомобіля, а на іншу суму отримали кредит, який оформили на відповідача-позивача, однак борг погашали за спільні кошти сім»ї, так як транспортний засіб купувався для потреб сім»ї. Не зважаючи на те, що кредит на купівлю автомобіля було оформлено на дружину, він також являється його власником. Для погашення кредиту саме ним у знайомого у 2016 році позичались кошти в сумі 25000 гривень так як на їх адресу з банку прийшло повідомлення про наявність заборгованості по погашенню кредиту. Однак, в щорічній електронній декларації він зобов»язання фінансового характеру не показував. В період шлюбу ними також було придбано інше майно, а саме різна побутова техніка та речі домашнього вжитку, що ним зазначені в позовній заяві. В листопаді 2017 року між ним і дружиною виникли певні непорозуміння, після чого остання забрала частину домашніх речей та переїхала з дитиною проживати до своєї сестри. В період проживання дружини у сестри він дізнався, що [PERSON], без його згоди, було відчужено їх спільний автомобіль своїй сестрі [PERSON] за ціною, значно нижчою від його реальної вартості. А в подальшому, останньою даний автомобіль було продано [PERSON]. Він звертався до відповідача-позивача з пропозицією повернути половину вартості автомобіля та поділити інше майно, однак отримав відмову в грубій формі, при цьому дружина наполягала, що автомобіль належить лише їй, оскільки купувався за її кошти, отримані від підприємницької діяльності. Однак, у них був спільний бюджет, в період шлюбу вони свої доходи не розділяли, спільні кошти витрачались на потреби сім»ї, що також підтверджується і тим, що саме з ним було укладено договір про навчання дитини відповідача-позивача від першого шлюбу. Також додав, що ними купувався для сина планшет загальною вартістю 6000 гривень. В зв»язку з викладеним, просить визнати автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] грошову компенсацію половини вартості відчуженого нею транспортного засобу, здійснити поділ іншого спільно набутого майна, визнати договір відчуження транспортного засобу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], недійсним, витребувати вказаний автомобіль з чужого незаконного володіння [PERSON], та стягнути з [PERSON] сплачений ним судовий збір. Представник позивача-відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] підтримала позовні вимоги. В судових дебатах зазначила, що довідки про доходи, видані [PERSON] (Т.2 а.с. 6,7) не свідчать про її реальний дохід, посилаючись при цьому на зміст письмових пояснень наданих [PERSON] (Т.2 а.с. 142) Відповідач-позивач [PERSON] в судовому засіданні первинний позов не визнала в повному обсязі та просила задоволити її зустрічний позов. Суду пояснила, що під час перебування у шлюбі з відповідачем -позивачем утриманням сім»ї займалась саме вона, оскільки її доходи значно перевищували доходи її колишнього чоловіка. В цьому їй допомогала її сестра [PERSON] та бабуся. На даний час її колишнім чоловіком дійсно сплачуються аліменти на їх неповнолітню доньку в сумі 1300 гривень, щомісячно. Також зазначила, що в період шлюбу ними було продано автомобіль «Mitsubishi Colt», а в подальшому придбано автомобіль «Kia Sorento», однак як за один так і за інший автомобілі кошти сплачувала вона, кредитний договір було укладено саме з нею. У 2017 році через непорозуміння з чоловіком вона вимушена була піти проживати до своєї сестри та саме в цей час від банку прийшло повідомлення про наявність боргу по виплаті за транспортний засіб, а тому вона, не маючи іншого виходу, просила сестру [PERSON] позичити їй кошти на погашення кредиту, однак остання запропонувала купити у неї автомобіль за 100000 грн., на що вона погодилась. Дозволу на продаж автомобіля у чоловіка не питала, оскільки вважала, що у них була домовленість, що автомобіль залишається їй. Даний транспортний засіб продався швидко так як необхідно було терміново погасити кредит. Отримавши від сестри кошти, вона погасила кредит, при чому для цього їй довелось ще докласти свої особисті грошові збереження, тому вважає, що кошти отриманні нею від продажу автомобіля були використанні в інтересах сім»ї. Про обставини продажу автомобіля її сестрою [PERSON] їй не відомо. Зазначила, що оскільки вона за згодою [PERSON] була єдиним власником автомобіля та відчужила його своїй сестрі з власної волі, тому підстав для визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним немає. Також вказала, що за період шлюбу ними було придбано інше майно (речі домашнього вжитку), яке вона просить залишити позивачу-відповідачу, оскільки не маючи власного житла вона позбавлена можливості їх зберігати. [PERSON] також частково не погоджується з наявністю майна, яке було заявлено до розподілу. Просить стягнути з [PERSON] на її користь, з урахуванням відступу від рівності часток, оскільки на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина, грошову компенсацію вартості 2/3 часток спільного майна подружжя та 1/3 частки боргових зобов»язань за кредитним договором від 12.10.2011 року. Відповідач за первісним позовом [PERSON] суду пояснила, що вона являється рідною сестрою [PERSON], в зв»язку з чим надавала їй при необхідності матеріальну допомогу. Після розірвання шлюбних відносин з позивачем-відповідачем [PERSON] її сестра жила у неї та у зв»язку з тим, що останній необхідно було погасити борг перед банком за придбаний у кредит автомобіль, сестра просила позичити кошти, але оскільки, згоди свого чоловіка вона не отримала, тому запропонувала купити спірний автомобіль за суму коштів, яку необхідно було внести до банку, тобто 100000 гривень. При цьому у них була домовленість, що у разі повернення [PERSON] їй 100000 гривень, остання поверне їй машину. На момент придбання транспортного засобу останній був у поганому стані, а саме малось багато несправностей. Однак, у зв»язку з тим, що у неї терміново виникла потреба у коштах для подальшого розвитку своєї підприємницької діяльності, а у сестри кошти були відсутні, тому [PERSON] вимушена була продати автомобіль своєму знайомому [PERSON], якого незадовільний стан транспортного засобу влаштовував. Відповідач [PERSON] суду повідомив, що про продаж автомобіля «Kia Sorento» йому по телефону повідомила його знайома [PERSON], яка запропонувала за 100000 гривень придбати у неї його та він згодився. Оскільки він спілкувався з сім»єю [PERSON] та [PERSON], тому йому було відомо про технічний стан автомобіля. Після його ремонту він дозволяв [PERSON] та її сину від першого шлюбу використовувати у власних потребах зазначений автомобіль. Про те, що автомобіль належить сім»ї [PERSON] він знав, однак чи отримувала відповідач-позивач згоду чоловіка на його продаж йому не відомо. Просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] про витребовування майна з його володіння та зняти накладений арешт, який позбавляє його можливості розпоряджатись власним майном. Представник відповідача-позивача [PERSON], відповідачів [PERSON] та [PERSON] заперечив проти первісного позову до [PERSON] та позовних вимог до [PERSON] та [PERSON], просив відмовити в їх задоволенні, а зустрічний позов задоволити, посилаючись на письмовий виступ в судових дебатах. Також поставив під сумнів розписку про позику [PERSON] грошових коштів у сумі 25 тис. грн. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він сім»ю [PERSON] знає давно. Обізнаний про наявність сімейного бізнесу, який оформлений на дружину позивача-відповідача. Кошти для відкриття бізнесу вкладались спільні. Для цієї цілі він особисто позичив [PERSON] 2000 доларів США, проте будь-які розписки не складались. Знає зі слів сторін, що вони спільно придбали автомобіль «Kia Sorento», взявши кредит у банку та частково за кошти отримані від продажу автомобіля «Mitsubishi Colt».Однак, хто саме погашав кредитні зобов»язання він не знає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що являється племінником [PERSON] та сином [PERSON]. Сім»ю [PERSON] знає давно, а саме з моменту їх одруження. Знає, що сімейні кошти зароблялись та використовувались подружжям спільно. За спільні кошти ними було придбано автомобіль «Kia Sorento», яким вони спільно користувались. З [PERSON] виникли непорозуміння через те, що вона, приховуючи від чоловіка, витрачала кошти на своїх дітей від першого шлюбу, що вважав неправильним. В подальшому, взимку 2017 року він позичав 30000 гривень [PERSON] для погашення кредиту, однак дізнався, що нею кредит не погашено, що також було причиною непорозумінь між ними. Пізніше вона кошти повернула. Про те, що автомобіль «Kia Sorento» продано він дізнався випадково, побачивши його у місті з іншими номерами. Запитав про це у матері, яка відповіла, що так треба, та повідомила про його купівлю. Однак, купувати автомобіль необхідності не було, при тому, що у сім»ї були відсутні кошти, так як всі були вкладені у підприємницьку діяльність. [PERSON] автомобіль не водить, ним користувалась [PERSON] та її син. Куди вподальшому дівся автомобіль йому не відомо. [PERSON] знає у зв»язку з відвідуванням ним тренажерної зали, яку він (свідок) організував. [PERSON] придбала [PERSON] абонемент в тринажерний зал. На січневі свята 2017 року [PERSON] представила [PERSON] як свого нового чоловіка. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється двоюрідною сестрою [PERSON] На протязі останніх десяти років перебувала в дуже гарних стосунках з [PERSON], були близькими подругами. Тоді ж нею було позичено 10000 доларів США за якими [PERSON] приїжджали до неї разом уже на новій машині. Для яких цілей позичали кошти їй не відомо. Спірний автомобіль «Kia Sorento» купувався за спільні кошти для потреб сім»ї, кошти від зайняття підприємницькою діяльністю також використовувались на потреби сім»ї. В листопаді 2017 року в телефонній розмові з [PERSON] дізналась, що остання перевозить речі від її брата. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дочкою [PERSON] від першого шлюбу. З [PERSON] була в неприязних відносинах, оскільки він її постійно ображав. Всі необхідні потреби в сім»ї забезпечувала її мати, позивач-відповідач участі у матеріальному забезпеченні сім»ї не брав. Мати займалась підприємницькою діяльністю та утримувала сім»ю. Спірний автомобіль також купувався матір»ю за її кошти, [PERSON] у його придбані участі не брав, як і у погашенні кредитного боргу. Зазначила, що договір про оплату за її навчання укладено з [PERSON], хоча кошти вносила її мати [PERSON] . ЇЇ мати вимушена була продати спірний автомобіль, оскільки телефонували з банку та попереджали про наявну заборгованість. Знає, що машину продали сестрі матері [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сином [PERSON] від першого шлюбу. З [PERSON] перебував у не дружніх відносинах, завжди між ними виникали непорозуміння. Знає, що сім»ю забезпечувала мати, яка являється приватним підприємцем, на машину матір»ю кошти відкладались давно, тому купувала її вона самостійно, без фінансової участі [PERSON] Кредит за автомобіль нею погашався також самостійно. У зв»язку з тим, що виникла заборгованість перед банком, мати вимушена була автомобіль продати своїй сестрі [PERSON], а остання продала його [PERSON] Оскільки він з [PERSON] перебуває в нормальних стосунках, тому останній дозволяв йому користуватися, при потребі, транспортним засобом. Судом також досліджено письмові докази, які надані сторонами, з яких вбачається наступне. 20.11.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (Т.1 а.с.9, 106,140) Під час перебування у шлюбі у сторін народилась донька [PERSON], [INFO] (Т.1 а.с.107) 12.10.2011 року між [PERSON] та представником «УкрСиббанк» було укладено споживчий кредит на купівлю автомобіля«Kia Sorento», 2011 року випуску. Сума кредиту за договором становить 277344,00 гривень (Т.1 а.с.109, 174) 30.11.2016 року ухвалою Хмільницького міськрайонного суду залишено без розгляду позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (Т.1 а.с. 235) 30.03.2017 року на адресу [PERSON] надійшла вимога АК УкрСиббанк» про погашення 115438,16 грн заборгованості по кредитному договору від 12.10.2011 року (Т.1 а.с.110) З копії довідки -рахунка, відповіді територіального сервісного центру вбачається , що автомобіль «Kia Sorento», 2011 року випуску, було зареєстровано за [PERSON], а в подальшому, 05.05.2017 року, перереєстровано на [PERSON] Транспортний засіб «Mitsubishi Colt», 2008 року, випуску зареєстровано за [PERSON] (Т.1 а.с.10,11,12,14,129, 130 ). Відповідно до облікової картки приватного транспортного засобу власником транспортного засобу «Kia Sorento», 2011 року випуску, являється [PERSON], а користувачем [PERSON] (Т.1 а.с.13, 131) Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу 05.05.2017 року [PERSON] продала [PERSON] транспортний засіб «Kia Sorento», 2011 року випуску за ціною 100000 гривень (Т.1 а.с.112, зворот,172, зворот) 30.03.2017 року та 05.05.2017 року згідно квитанцій №22153259 та №19, [PERSON] на адресу банку перераховано 3000 грн та 116368,81 грн (а.с.111) З виписки за кредитним договором вбачається, що [PERSON] в період з 12.10.2011 року по 05.05.2017 року погашалися кредитні зобов»язання (Т1 а.с. 175-226) Згідно витягу про реєстрацію довіреностей [PERSON] 07.09.2011 року було видано довіреність на розпорядження транспортним засобом «Mitsubishi Colt», 2008 року випуску (Т.1 а.с.30,зворот) Згідно звіту №5 про оцінку транспортного засобу «Mitsubishi Colt», 2008 року випуску, ринкова вартість автомобіля станом на 01.09.2011 року становить 85850 грн, що у еквіваленті до долара США - 10770 доларів (Т.1 а.с.31-41) Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13.06.2017 року [PERSON] відчужила [PERSON] автомобіль «Kia Sorento», 2011 року випуску за ціною 100000 гривень (Т.1 а.с. 173, зворот) 17.08.2015 року між [PERSON] та Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова було укладено договір про оплату за навчання [PERSON], відповідно до якого [PERSON] 20.08.2015 року та 06.01.2016 року сплачено по 9645 гривень(Т.1 а.с.42,зворот, 43) 16.03.2017 року [PERSON] придбано мобільний телефон за 1650 грн (Т. 1 а.с. 227-229) 10.07.2017 року рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки стягуються аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (Т.1 а.с.234, зворот) Довідкою, виданою Державною податковою інспекцією, підтверджується отримання [PERSON] в період з 01.01.2012 по 31.12.2016 р.р. доходів (Т.1 а.с.248,249) Довідками, виданими Хмільницьким відділенням Калинівської ОДПІ від 03.08.2017 року та 06.07.2017 року підтверджено отримання [PERSON] доходів від зайняття підприємницькою діяльністю (Т.2 а.с. 6,7) 30.08.2017 року в присутності сторін проведеного опис майна за місцем проживання [PERSON] (Т.2 а.с.14-15) Відповідно до інформації, наданої відділом реєстру територіальної громади Хмільницької міської ради від 09.08.2018 року в квартирі [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (Т.2 а.с.16) Згідно висновку автотоварознавчої експертизи від 15.01.2018 року, призначеної ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 23.11.2017 року (Т.2 а.с.44), розрахункова вартість легкового автомобіля «Kia Sorento», 2011 року випуску, з урахуванням технічного стану, станом на час дослідження становить 478548, 00 грн (Т.2 а.с.61-77). Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором(ст. 70 СК України) В судовому засіданні позивачем-відповідачем [PERSON] доведено, що проживаючи з відповідачем-позивачем в шлюбі ними було набуто за спільні кошти майно, а саме спірний автомобіль «Kia Sorento», 2011 року випуску, а також речі домашнього вжитку, яке підлягає поділу. Зазначене підтверджується як поясненнями свідків так і дослідженими письмовими доказами, що також частково не заперечується і відповідачем-позивачем [PERSON], яка в судовому засіданні пояснювала, що між нею та чоловіком існувала усна домовленість про поділ майна, в тому числі і спірного транспортного засобу. Будь-яких доказів, які свідчать про існування домовленості про поділ майна між сторонами чи шлюбного договору, суду не надано. Згідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При вирішення питання, щодо збільшення частки майна [PERSON], суд виходить з того, що останньою не надано доказів, які б свідчили, що розмір аліментів, які виплачуються позивачем- відповідачем на утримання їх спільної дочки [PERSON], недостатній для забезпечення її фізичного чи духовного розвитку. Беручи до уваги викладене, суд вважає, що при поділі спільно набутого майна частки сторін є рівними. Згідно ст.ст. 68,69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України - майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Отже, майно набуте подружжям під час шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Якщо між подружжям не досягнуто домовленості про спосіб розподілу спільного майна, то за їх позовом, чи позовом одного з них суд може постановити рішення про розподіл майна в натурі, якщо це можливо без шкоди його господарському призначенню. За змістом частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою (позиція ВСУ від 18.01.2017 року у справі № 6-2565цс16 ), крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до п. 22 роз'яснень, наданих у ППВСУ від 21.12.2007р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з висновку судового експерта за результатами визначення вартості КТЗ розрахункова вартість автомобіля «Kia Sorento», 2011 року випуску, з урахуванням технічного стану, станом на час дослідження становить 478548, 00 грн. Оскільки, саме відповідачем-позивачем [PERSON] було здійснено відчуження спільного автомобіля, що є цінним майном, тому з останньої на користь позивача-відповідача [PERSON] слід стягнути 1/2 грошової компенсації вартості спірного транспортного засобу, що становить 239274 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Враховуючи вищезазначене та встановлені фактичні обставини, можна дійти висновку, що у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх автомобіль, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники (позиція ВСУ у справі №6-486 цс16 від 27.04.2016 року) В судовому засіданні встановлено, що з моменту припинення шлюбних відносин, [PERSON] самостійно було погашено кредитні зобов"язання в сумі 115438,16 грн, про що свідчить вимога АК УкрСиббанк» про погашення 115438,16 грн заборгованості по кредитному договору від 12.10.2011 року, що не спростовано [PERSON], а тому з останнього на користь відповідача-позивача [PERSON] слід стягнути 1/2 частини боргу по кредитному договору, що становить 57719,08 грн. З приводу поділу спільно нажитого майна подружжя (речі домашнього вжитку), суд бере до уваги пояснення [PERSON] з приводу відсутності у неї власного житла, а тому суд вважає недоцільним залишати їй великогабаритні речі, і вважає за доцільне розділити майно наступним чином: Виділити [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: 1) Шафу-купе, 2006 р.п., вартістю 10000 грн.; 2) Ліжко двоспальне, 2006 р.п., вартістю 7000 грн.; 3) Тумби приліжкові 2 шт., 2006 р.п., по 1000 грн. за штуку загальною вартістю 2000 грн.; 4) М'який куточок, 2006 р.п., вартістю 10000 грн.; 5) Кухонний гарнітур (навісні ящики, тумби, м'який куточок), 2006 р.п., 4000 грн.; 6) Стіл комп'ютерний, 2010 р.п., вартістю 2500 грн.; 7) Полицю для взуття, 2010 р.п., вартістю 200 грн.; 8) Морозильну камеру, 2013 р.п., вартістю 10000 грн.; 9) Холодильник LG, 2008 р.п., 8000 грн.; 10) Пральну машину вартістю, 2014 р.п., вартістю 8000 грн.; 11) Набір каструль, 2007 р.п., вартістю 2000 грн.; 12) Банки скляні в кількості 100 шт. загальною вартістю 1500 грн.; 13) Котел опалення, 2006 р.п., вартістю 4000 грн.; 14) Крісло, 2006 р.п., вартістю 2000 грн., 15) Стільці кухонні (2 шт.), 2014 р.п., вартістю 300 грн., на загальну суму 71500 грн. Виділити [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: 1) Комп"ютер, вартістю 8000 грн., 2) Відеокамеру, вартістю 10000 грн., 3) Відеомагнітофон, вартістю 2000 грн., 4) Музичний центр, вартістю 10000 грн., 5) Стіл-тумбу, вартістю 3000 грн., 6) шафу для одягу, вартістю 2000 грн., 7) мікрохвильову піч, 2006 р.п., вартістю 1000 грн., 8) М"ясорубку електричну, 2006 р.п., вартістю 1000 грн., 9) Соковижималку, 2010 р.п., вартістю 1000 грн., 10) Вентилятор, 2014 р.п., вартістю 300 грн., 11) Матрац надувний, 2010 р.п., вартістю 500 грн., 12) Набір кружок вартістю 300 грн.; 13) Набір вилок та ложок вартістю 300 грн.; 14) Набір кришталевого посуду (3 стопки, 2 бокали, ріг, графін), 2000 р.п., вартістю 1000 грн.; 15) Миски в кількості 4 шт. вартістю 400 грн.; 16) Постільні комплекти, 2010 р.п. 4 шт. загальною вартістю 1900 грн.; 17) Ковдра плюшева, 2010 р.п., вартістю 1000 грн.; 18) Ковдра двоспальна (2 шт.), 2010 р.п., вартістю 900 грн.; 19) Подушки 4 шт., 2010 р.п., загальною вартістю 1200 грн.; 20) Праска, 2010 р.п., вартістю 500 грн.; 21) Рушники банні, 2010 р.п. 5 шт., вартістю 1000 грн. 22) Вазони в кількості 7 шт., вартістю 4000 грн.; 23) Тюлі, ламбрекени в спальну кімнату, 2007 р.п., вартістю 2000 грн.; 24) Полицю у ванну кімнату, 2006 р.п., вартістю 500 грн., 25) Ікону ручної роботи "Тайна вечеря", вартістю 3000 грн.. 26) Ікони ручної роботи в кількості 3-х шт., загальною вартістю 3000 грн 27) Палас (в коридорі) , 2006 р.п., вартістю 1000 грн., 28) Палас (в спальній кімнаті), 2006 р.п., вартістю 1000 грн., 29) Пуф, 2006 р.п., вартістю 300 грн 30) Тюлі в зал, 2010 р.п., вартістю 1000 грн.; всього на загальну суму 62300 грн. Різницю вартості майна в сумі 9200 грн. стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 172355 гривень грошової компенсації в порядку поділу спільного майна подружжя. (239274-(57719.08+9200)=172355 грн) Згідно ст. 174 СК України, майно, придбане батьками або одним із них для забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини (одяг, інші речі особистого вжитку, іграшки, книги, музичні інструменти, спортивне обладнання тощо), є власністю дитини. В судовому засіданні сторони дійшли згоди що планшет вартістю 6000 грн. ними було придбано для дитини, а тому це майно не є власністю подружжя та поділу не підлягає. Також не підлягає поділу телевізор "Samsung, 2004 р..п. вартістю 3000 грн, щодо якого сторонами також було досягнуто згоди, що це є особиста власність [PERSON] Що стосується такого майна як: матрац двоспальний вартістю 3000 грн., палас (в залі) вартістю 2000 грн., рушники банні 4 шт., вартістю 800 грн., подушки, 4 шт. вартістю 1300 грн., телевізор, вартістю 3000 грн., набір кружок та ложок, вартістю 1000 грн., набір кастрюль, вартістю 2000 грн., набір тарілок, 20 шт., 2000 грн., рушники банні 10 шт, вартістю 2000 грн., вазони, 4 шт, вартістю 1000 грн., ковдра зимова 1 шт., вартістю 1000 грн.. , подушки, 6 шт., вартістю 2000 грн., то суд вважає, що воно поділу не підлягає, оскільки його наявність не узгоджена сторонами, що вбачається з прохальної частини збільшених позовних вимог позивача-відповідача [PERSON] (Т.2 а.с.10-13) та виступу в судових дебатах представника відповідача-позивача [PERSON]- [PERSON] (Т.2 а.с. 227-233) Суд критично ставиться до пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], які зазначали, що [PERSON] не брав участі у матеріальному забезпеченні сім»ї, оскільки це спростовується доказами дослідженими в судовому засіданні, зокрема договором на оплату навчання доньки відповідача-позивача від першого шлюбу. Також суд відхиляє такі докази як звіт про оцінку транспортного засобу №4 від 30.05.2017 року (Т.1 а.с. 15-18)та звіт про незалежну оцінку транспортного засобу від 07.09.2017 року (Т.2 а.с. 1-5), оскільки висновки, що в них містяться різняться між собою, крім того вони спростовуються висновком експертизи, проведеної за ухвалою Хмільницького міськрайонного суду. Суд, при вирішенні спору не бере до уваги оригінал розписки [PERSON] (Т.1 а.с. 236), так як зазначений строк повернення коштів (до 20.04.2017 року), значно раніший ніж дата написання самої розписки (20.10.2017 рік), що ставить під сумнів її достовірність. Суд відхиляє як доказ матеріали перевірки за результатами розгляду звернення від імені громадянина [PERSON] (Т.1 а.с. 230-233), оскільки вони не містять обставин, які підлягають доказуванню при вирішенні спору про поділ майна подружжя. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], про визнання договору відчуження транспортного засобу та витребування майна (Т.1 а.с. 126-128), суд зазначає таке. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодерження в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною другою статті 369 ЦК України встановлено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним з подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку можна дійти висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і, що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. В судовому засіданні не встановлено підстав для визнання договору купівлі-продажу спірного автомобіля, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним, так як доказів, що свідчать про його відчуження з метою приховування не встановлено. В зв»язку з викладеним, підстав для витребування спірного автомобіля у володільця такого майна, а саме [PERSON], немає. Крім того, порушені права [PERSON] поновлені шляхом стягнення на його користь грошової компенсації в порядку поділу спільного майна подружжя, тому підстав для задоволення позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] немає

Outcome: approved