Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

25.08.2020 Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 27.11.2015 в сумі 13157,60 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] , з метою отримання банківських послуг, підписав заяву б/н від 27.11.2015. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив згоду на те, що заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, надано у користування кредитну картку. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі. Відповідач у свою чергу не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, а тому свої зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 13157,60 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 8977,35 грн., в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 8977,35 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4180,25 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії; а також стягнути судові витрати. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2020 для розгляду справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 04.09.2020 відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та визначено відповідачеві строк для подання відзиву Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Беручи до уваги, те що при відкритті провадження у справі визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), враховуючи те, що від сторін у справі не надійшло клопотання про інший порядок розгляду, зокрема з викликом сторін в судове засідання, тому розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та з дотриманням, визначеного ст. 275 ЦПК України строку, а саме суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У визначений судом строк відповідач відзиву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надав. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 27.11.2015, на підставі якої йому було відкрито картковий рахунок. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. Розмір кредитного ліміту 4000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Однак, зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує. У зв`язку із чим, згідно наданих позивачем розрахунків, виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 13157,60 грн., що складається із 8977,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 18977,35 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4180,25 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач звертався до позивача за отриманням кредитних коштів, що доводиться його заявою від 27.11.2015. 23.03.2018 було змінено кредитний ліміт до 4000,00 грн., що доводиться довідкою про зміну умов кредитування. Тоді ж відповідачем була підписана довідка інформативного характеру, в якій зазначена орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача. Як видно з виписок за договором б/н за даними [PERSON] станом на 31.08.2019 та станом на 20.05.2020 відповідно, з 23.03.2018 здійснювались операції, зокрема зняття коштів, по картковому рахунку. Також, як встановлено судом з розрахунку заборгованості за кредитом відповідача, сума коштів, які використано позичальником в межах кредитного ліміту станом на 20.05.2020 складає заборгованість за тілом кредиту в сумі 8977,35 грн. За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, його погашення відповідачем, суд встановлює такий розмір заборгованості виходячи з розрахунку позивача та вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за тілом кредиту в сумі 8977,35 грн., який необхідно стягнути на користь позивача. Разом з тим, вирішуючи питання в іншій частині позовних вимог, суд виходить з наступного. Відсотки за кредитом є договірними умовами згідно положень ЦК України. Однак, в Анкеті-заяві від 27.11.2015, яка підписана відповідачем, такі не обумовлені. Як на підставу для стягнення таких коштів з відповідача, позивач посилається на "Умови та правила надання банківських послуг", а також "Тарифи Банку", які отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі, водночас долучають письмову інформацію, яка підписана відповідачем 23.03.2018 і де, зокрема, вказано щодо процентної ставки. Проте, вказане не може бути визнане складовою частиною договору кредиту, а отже і підставою для стягнення коштів. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 висловила правову позицію, де вказала, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Так, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування. Водночас, письмова інформація, підписана відповідачем 23.03.2018, не містить жодних посилань на те, чого саме така інформація стосується, вказівок щодо кредитного договору, яким передбачається, зокрема відсоткова ставка. Окрім цього, у такій інформації вказано, що вона зберігає чинність та є актуальною лише до 07.04.2018. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом. Разом з позовною заявою представник позивача надав клопотання про огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ "ПРИВАТБАНК" за посиланням https://privatbank.ua/terms та доступні за наступним шляхом: "Архів договорів", перейти на посилання "більше", обрати сторінку № 5, повний текст за посиланням "Повний договір (актуальний на 01.11.2015)", розділ 2.1.1 знаходиться на сторінках 289-314 повного договору. Вирішуючи клопотання по суті, суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню, враховуючи те, що електронні документи як докази у справі можуть бути подані стороною до суду як в оригіналі, так і в паперовій копії відповідно до ст.100 ЦПК України. Окрім цього, огляд електронного доказу (веб-сайту) сторінки за його місцезнаходженням в мережі Інтернет здійснюється лише з метою встановлення та фіксування його змісту, а також за умови, що його не можна доставити до суду. Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви додано паперову копію електронного документу "Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанк", а саме розділ 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг. Отже, доказ доставлений до суду, його зміст встановлено та зафіксовано. Відсутні підстави для витребування оригіналу цього електронного доказу, так само як і огляд такого доказу за місцезнаходженням. З урахуванням викладено, позов підлягає до часткового задоволення, а саме в частині стягнення заборгованість в розмірі 8977,35 грн, що є тілом кредиту, оскільки такі вимоги доведені та підтверджені позивачем належними, достатніми та допустимими доказами. Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1433,56 грн.

Outcome: partial