Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 30.12.2004 між нею та Куп`янською міською радою Харківської області укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого вона, сплативши за рахунок особистих коштів 18360грн., придбала об`єкт приватизації - майновий комплекс, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки на час набуття права власності на цей об`єкт нерухомості вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , на нього розповсюджується презумпція спільної сумісної власності подружжя. Однак, враховуючи те, що вартість предмета договору була сплачена нею за рахунок особистих коштів, які залишилися у неї від продажу квартири, набутої в результаті приватизації; з доходів, отриманих від приватної нотаріальної діяльності та грошових коштів, подарованих особисто їй батьками, просить суд визнати за нею право особистої приватної власності в цілому на вищезазначений майновий комплекс. Ухвалою суду від 17.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач та представник позивача - адвокат Маслій Т.В. не з`явилися надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судові засідання відповідач [PERSON] не з`явився, не повідомивши про причини, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст.ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному вебпорталі судової влади України. Відзив не подано. Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважав за необхідне провести заочний розгляд справи, про що 09.09.2020 постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі його неявки в судове засідання без поважних причин, або без повідомлення причин неявки. Крім того, частиною 8 статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у шлюбі з 24.02.1996 по 13.04.2006 (а.с.9-10). 30.12.2004 між Куп`янською міською радою Харківської області та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до п.1.1. якого продавець зобов`язався передати у власність покупця майновий комплекс, що знаходяться в [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці Куп`янської міської ради, а покупець зобов`язується прийняти вказаний майновий комплекс і сплатити ціну відповідно до умов, що визначені у цьому Договорі. Цей майновий комплекс складається з: адмінбудівлі літ. „ А", площею 371,9м2; гаражу літ. „Б"; гаражу літ. „В"; гаражу літ. „Г". За умовами цього договору право власності на майновий комплекс переходить до покупця з моменту підписання акту приймання - передачі.Крім цього, пунктом 2.1. визначено, що покупець зобов`язаний внести грошовими засобами за об`єкт приватизації 18360,00 грн. Розрахунок за об`єкт приватизації здійснюється власними коштами покупця, передача об`єкта приватизації здійснюється продавцем покупцю протягом 10 днів з моменту повної сплати ціни продажу об`єкта, що засвідчується актом прийому передачі (а.с.11-12). Згідно з квитанцією від 14.01.2005 [PERSON] за приватизацію вищезазначеного майнового комплексу сплатила повну вартість майна, що приватизується шляхом викупу, яка з урахування ПДВ становить 18360грн. (а.с.14). Актом прийому-передачі від 17.01.2005 підтверджено, що майновий комплекс, розташований по [ADDRESS] прийнятий покупцем [PERSON] та зареєстрований за нею на праві власності (а.с.13,19). Роз`ясненнями п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", яка узгоджується із Рішенням Конституційного Суду України № 1-рп/99 по справі № 1-7/99 за конституційним зверненням про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів визначено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки право власності на майновий комплекс за [PERSON] зареєстровано після 01.01.2004, при вирішенні справи підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3)мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя, якщо спростовується презумпція спільності майна подружжя. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Судовим розглядом справи встановлено, що [PERSON] у 2004 році від приватної нотаріальної діяльності отримала дохід у розмірі 105392грн. (а.с.21-22). Крім того, 18.01.2001 нею за 9400грн. було продано приватизовану чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 18.01.2001, зареєстрованим в реєстрі за № 261(а.с.23). Згідно із заявою, засвідченою 13.08.2020 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Золотоус-Жидковою О.О. та зареєстрованою в реєстрі за № 1363, 1364, [PERSON] та [PERSON] , які є батьками позивачки, у період з 01.01.2001 по 31.12.2003 подарували останній 60000грн. (а.с.37). Статтею 50 Сімейного кодексу України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Таким чином, наданими позивачкою письмовими доказами - договором купівлі-продажу квартири, заявою про обдаровування та декларацією про доходи, одержані від приватної нотаріальної діяльності, судом достовірно встановлено, що майновий комплекс придбано позивачкою хоч і в період перебування її в шлюбі з відповідачем, однак не за рахунок спільних коштів подружжя, а за її особисті кошти, адже сума отриманих нею коштів за продаж квартири, отриманих у дар та від нотаріальної діяльності, є значно більшою, ніж сума сплачених нею грошових коштів при купівлі майнового комплексу, отже є її особистою власністю та не є спільним майном подружжя, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved