Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Зокрема, просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 10000 доларів США, яка в грошовому еквіваленті по курсу НБУ складає 220200 гривень. В обгрунтування позову позивач вказав на те, що позичив відповідачеві 10000 доларів США, що підтверджується розпискою, даною відповідачем від 10.08.2012 року. Відповідач зобов"язувалася повернути кошти за договором позики від 10.08.2012 року в строк до 20.08.2012 року. Він, позивач, неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення коштів, однак зобов"язання за договором позики не виконано. 26.02.2014 року ним була відправлена претензія на ім"я відповідача, проте вона жодних дій не вчинила, кошти не повернула та не бажає їх повертати в добровільному порядку. У зв"язку з цим він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, зіславшись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник позивача просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у письмовому запереченні на позов (а.с. 43, 44). Заперечення проти позовних вимог обгрунтовано тим, що у розписці не зазначено паспортні дані позичальника та позикодавця, розписка складена різними почерками, відповідач не писала та не підписувала розписку. Приєднана до позовної заяви претензія позивача, у якій викладено факти неодноразового позичання ним коштів відповідачеві, які вона йому не повертала, а він продовжував позичати, є доказом сумнівності справжності розписки. В судове засідання 24.10.2016 року сторони та представник відповідача не з"явилися, будучи у встановленому порядку повідомленими, що стверджується розпискою позивача (а.с. 139) та представника відповідача (а.с. 137), про причини неприбуття не повідомили, клопотання не поступали. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з"ясувавши обставини, дослідивши та оцінивши докази, суд прийшов до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що 10 серпня 2012 року позивач позичив відповідачеві під письмову розписку 10000 доларів США, які відповідач зобов"язувалася повернути до 20 серпня 2012 року, що стверджується оригіналом розписки відповідача від 10 серпня 2012 року (а.с. 20). Приєднана до позовної заяви копія претензії про сплату заборгованості від 26.02.2014 року (а.с. 7), яку адресовано позивачем відповідачеві, не містить підпису позивача, тому не є допустимим доказом на підтвердження відповідної обставин, на яку позивач вказує в обгрунтування позовних вимог. Заперечення відповідача проти позову не приймаються судом до уваги з огляду на наступне. У розписці відповідача від 10.08.2012 року є дані щодо прізвищ, імен та по батькові позичальника та позикодавця, місця проживання, та такі відомості достатні для їх ідентифікації. Наявність чи відсутність між сторонами інших договірних відносин, не входить до предмету доказування у даній справі, тому викладене у запереченні щодо того, що факт їх наявності свідчить про сумнівність справжності розписки, є припущенням, а доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експеризи документів від 14.04.2016 № 20500/15-32/20501/15-33 (а.с. 93-103) розписка від імені [PERSON], яка датована 10.08.2012, а саме текст розписки та підпис від імені [PERSON] в ній, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів (п. 1 висновку). При виконанні розписки від імені [PERSON], яка датована 10.08.2012, монтаж шляхом дописки або сканування відповідних фрагментів інших документів, з подальшою обробкою отриманих зображень та монтажу їх частин за допомогою графічних редакторів комп"ютерних програм не застосовувався (п. 2). Відповідно до п. 3 даного висновку підпис від імені [PERSON] справа від рукописного запису "Товт" у розписці від 10.08.2012, виконаний ймовірно [PERSON]. Рукописний текст, який починається зі слів: "[PERSON] мною" та закінчується словами "10.08..2012 [PERSON]" у розписці від 10.08.2012 виконано не [PERSON]. Цей рукописний текст виконано [PERSON]. У п. 4 висновку вказано, що підпис від імені [PERSON] справа від рукописного запису "Товт" у розписці від 10.08.2012, виконано ймовірно [PERSON] без впливу на процес письма будь-яких збиваючих факторів природного характеру або штучного характеру, до яких зокрема відноситься зміна особою ознак власного почерку. Даний доказ в сукупності з оригіналом розписки відповідача повністю спростовують заперечення в частині того, що відповідач не писала та не підписувала розписку. Суд констатує, що між сторонами виникли договірні відносини, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Так, у відповідності до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем доведено, що ним передано відповідачеві у власність грошові кошти, відповідач зобов"язалася повернути позивачеві таку ж суму грошових коштів, проте не повернула, чим порушила право позивача на отримання виконання за договором, тому порушене право підлягає захисту обраним позивачем способом. У відповідності до частин 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов"язання має бути виконане у гривнях (ч.1); якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2). Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 10000 доларів США, яка в грошовому еквіваленті по курсу НБУ складає 220200 грн. У позовній заяві вказано, що грошовий еквівалент іноземної валюти до національної визначено станом на момент звернення до суду. Позивач звернувся з позовом до суду 24.07.2015 року. Станом на вказану дату офіційний курс долара США, встановлений Національним банком України, становив 2201,5696 грн. за 100 доларів США. Відтак, 10000 доларів США дорівнювало 220156,96 грн. З огляду на викладене,

Outcome: approved