Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

у грудні 2017 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення коштів. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 20 червня 2008 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу [PERSON] передала [PERSON] кошти у розмірі 80 000 грн., що еквіалентно 10 000 доларів США за узгодженим курсом які перебували у спільній сумісній власності, згідно договору позики від 26 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ващенко В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2322. У зв"язку з невиконанням [PERSON] умов вказаного договору позики, [PERSON] звернулася до Солом"янського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Солом"янського районного суду м. Києва від 01.02.2016 р. задоволено позов [PERSON] Постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, неустойку, а також проценти на рівні облікової ставки НБУ, що складає грошову суму у розмірі 196 570,13 грн. Позивач зазначає, що він приймав активну участь при розгляді справи № 760/20082/14-ц Солом"янським районним судом м. Києва аж до ухвалення рішення суду. На даний час рішення виконано. Після розірвання шлюбу [PERSON] не спілкується з позивачем, інформацію щодо договору позики та отриманих на підставі рішення суду не надає. Відсутність інформації та неотримання частини коштів, які, на думку позивача, є спільною сумісною власністю, порушує його права. Також позивач посилається на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 липня 2017 року, якою відмовлено у прийнятті апеляційної скарги [PERSON] на рішення Солом"янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року, у тексті якої зазначено, що оскаржуване судове рішення не позбавляє права [PERSON] звернутися з позовом до [PERSON] про визнання переданих за договором позики та стягнутих за рішнням суду коштів спільною сумісною власністю подружжя та їх поділ. За таких підстав, позивач просить: - визнати право спільної сумісної власності на кошти, стягнуті на користь [PERSON] за рішенням Солом"янського районного суду м. Києва від 01.02.2016 р. у справі № 760/20082/14-ц у розмірі 196 570,13 грн., - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину коштів, стягнутих на користь [PERSON] за рішенням Солом"янського районного суду м. Києва від 01.02.2016 р. у справі № 760/20082/14-ц у розмірі 196 570,13 грн., - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину коштів, стягнутих на користь [PERSON] за рішенням Солом"янського районного суду м. Києва від 01.02.2016 р. у справі № 760/20082/14-ц у розмірі 196 570,13 грн., - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину коштів, стягнутих на користь [PERSON] за рішенням Солом"янського районного суду м. Києва від 01.02.2016 р. у справі № 760/20082/14-ц у розмірі 98 285 грн. 06 коп. Ухвалою судді Солом"янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року дана справа передана на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва. (а.с. 32) Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 40) 04 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву. (а.с. 54) Просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що 27 грудня 2013 року вона,та її батьки [PERSON] і [PERSON] уклали договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., за умовами якого продали квартири [ADDRESS] , яка їм належла на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Радянською районною державною адміністрацією м. Києва 01 липня 1999 року. Продаж вчинено за 762 600 грн. За належну відповідачу 1/3 частину квартири [PERSON] отримала 254 200 грн., які, на думку відповідача, є її особистою власністю, а не спільною власністю подружжя. В цей же день 27 грудня 2013 року з отриманих за вказаним договором купівлі-продажу коштів [PERSON] позичила своїй матері [PERSON] 80 000 грн., що було еквівалентно 10 000 доларів США, про що між ними був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ващенко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 2322. Також зазначає, що рішення Солом"янського районного суду м. Києва від 01.02.2016 р. не виконано, борг [PERSON] не повернутий. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та дана справа призначена до судового розгляду. (а.с. 85) В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне. 20 червня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві був зареєстрований шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8) Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Також постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 01 березня 2017 року і до повноліття кожної дитини, але не менше 30% продиткового мінімуму для кожної дитини певного віку. (а.с. 64) Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року змінено рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року, зокрема зменшено суму судового збору. (а.с. 12) 26 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ващенко В.В. посвідчено договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] , за умовами якого позикодавець передала, а позичальник прийняла у власність гроші в розмірі 80 000 грн. (а.с. 18) Рішенням Солом"янського районного суду м. Києва від 01.02.2016 р. задоволено позов [PERSON] Постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, неустойку, а також проценти на рівні облікової ставки НБУ, що складає грошову суму у розмірі 196 570,13 грн. (80 000 грн. сума основного боргу, 55 522,53 грн., 33 550, 00 грн. за час прострочення виконання зобов"язань на 671 днів за період з 28 лютого 2014 року по 29 грудня 2015 року та 27 497,60 грн. процентів на рівні облікової ставки НБУ). (а.с. 19) Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 31 липня 2017 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги [PERSON] на рішення Солом"янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року. (а.с. 24) Звертаючись у суд, позивач посилається на те, що грошові кошти у розмірі 196 570,13 грн., отримані [PERSON] на підставі рішення Солом"янського районного суду м. Києва від 01.02.2016 р., є їх спільною сумісною власністю, а тому підлягають поділу. Згідно зі ст. 61 Сімейного Кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 65 Сімейного Кодексу України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За змістом ст.ст. 68, 69 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А, отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до п.п. 22 -25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) . У даному випадку, позивач просить визнати спільним сумісним майном подружжя грошові кошти у розмірі 196 570,13 грн., отримані [PERSON] на підставі рішення Солом"янського районного суду м. Києва від 01.02.2016 р. у справі № 760/20082/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції, стягнення неустойки та процентів за користування та зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Заперечуючи проти позову, [PERSON] посилається на те, що грошові кошти у розмірі 80 000 грн., які вона передала у позику [PERSON] , є особистою приватною власністю відповідача, оскільки вона їх отримала на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 27.12.2013 р. приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П, за умовами якого була продана квартира [ADDRESS] . На підтвердження своїх доводів [PERSON] надала розписку, згідно якої [PERSON] отримала у позику грошові кошти у розмірі 80 000 грн. 27.12.2013 р. (а.с. 57) Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. З тексту договору купівлі-продажу від 27.12.2013 р. вбачається, що квартира [ADDRESS] належала продавцям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Радянською районною державною адміністрацією м. Києва 01 липня 1999 року. (а.с. 56, 83) Позивач в судовому засіданні не надав доказів на спростування доводів відповідача. З огляду на викладене, суд погоджується з доводами відповідача у зв"язку з чим вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed