Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що у 1986 році збудував житловий будинок в [ADDRESS] , де і на даний час проживає разом із сім"єю. У березні 2019 року звернувся до Коломийського МБТІ з метою виготовлення технічного паспорта, де з"ясував що будинок зареєстрований за відповідачкою. Зазначає, що [PERSON] стала власником спірного нерухомого майна на підставі рішення народного суду Івано-Франківського району від 05 лютого 1971 року та відповідно до вказаного рішення проведено реєстрацію нерухомого майна в Коломийському МБТІ. Вказує, що у 1971 році між ним та відповідачкою було досягнуто усної домовленості щодо обміну належних їм земельних дідянок, в результаті чого він став власником нерухомого майна по [ADDRESS] , а відповідачка отримала у власність земельну ділянку в с. [ADDRESS] Івано - Франківської області. Після завершення будівництва житлового будинку, виготовленням документації на нього займалась дружина, яка з метою економії коштів та часу всі документи виготовляла на ім"я відповідачки, яка в свою чергу запевнила, що в разі необхідності відчужить це майно безоплатно. Вважає, що є власником спірного майна, а реєстрація права власності на нього за відповідачкою створює йому перешкоди вільно володіти і розпоряджатись ним. Просить суд скасувати право власності відповідачки на спірне нерухоме майно та визнати за ним право власності на будинковолодіння. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити, а справу розглянути у його відсутності. Відповідачка на розгляд справи також не з`явилась, однак подала заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, з позовними вимогами згідна, не заперечує щодо їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при вирішення спору покладається на позицію суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що будинковолодління в [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі рішення народного суду Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 05 лютого 1971 року. Право власності зареєстровано в Коломийському МБТІ за реєстровим номером 714 (а.с.14). Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, була виділена в безстрокове користування [PERSON] на підставі рішення виконкому Отинянської селищної ради від 11 жовтня 1966 року (а.с.16-17). [PERSON] зобов"язувався побудувати на ній одноповерховий житловий будинок і 14 жовтня 1966 року архітектурним відділом Коломийського району було складено Акт передачі границь земельної ділянки (а.с.15). Під час отримання вищезазначених документів, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Рішенням народного суду Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 05 лютого 1971 року шлюб між ними було розірвано та визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок і земельну ділянку в [ADDRESS] (а.с.22). Як вбачається із дослідженого судом та не заперечується сторонами, в 1971 році між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто усної домовленості щодо обміну належними їм земельними дідянками, в результаті чого позивач став власником нерухомого майна по [ADDRESS] , а відповідачка отримала у власність земельну ділянку в [ADDRESS] . Вважаючи себе власником земельної ділянки в [ADDRESS] , позивач збудував на ній житловий будинок з господарськими спорудами, будівництво якого завершене у 1986 році, що стверджується Актом про закінчення забудови індивідуального будинку-садиби (а.с.23), де поселився разом із сім"єю та проживає на даний час. Незважаючи на те, що будинок збудований позивачем, всі правовстановлюючі документи дружина [PERSON] формила на [PERSON] з метою економії коштів та часу, а остання в свою чергу запевнила, що претендувати на майно не буде і при першій необхідності відчужить його на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється в разі відмови власника від права власності. Згідно ч. 1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Виходячи з того, що спірне майно фактично належить позивачу як забудівнику на праві власності у встановленому законом порядку і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, відповідачка від свого права власності відмовляється та не заперечує проти визнання права власності на нього за позивачем, суд вважає за можливе скасувати право власності відповідачки та визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно шляхом задоволення позову. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 346, 347 ЦК України,

Outcome: approved