Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати [PERSON] , такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] і зняти її з реєстрації за вказаною адресою. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що починаючи з 13 липня 1988 року, кв. [ADDRESS] , є єдине місце проживання його та членів його родини: дружини - [PERSON] , доньки - [PERSON] , сина - [PERSON] . Крім його родини, в даній квартирі зареєстровано місце проживання його онуки, [PERSON] , яка понад 6 місяців проживає окремо від його родини та не повідомляє про своє місце проживання, через сімейні відносини, які не склалися. Витрат по утриманню вказаної квартири не несе, особистих речей у вказаній квартирі не зберігає. Спірна квартира не приватизована, належить до житлового фонду комунальної власності. Була надана йому, як працівнику профільної лікарні Укрзалізниці. Основним наймачем (титулярним) вказаної квартири є він. На даний час зареєстрованими в квартирі є він, його дружина та діти, а також відповідач. Фактичними користувачами квартири також є він та його родина. Він несе витрати на утримання квартири і виконує умови договору найму жилого приміщення, передбачені чинним жилим законодавством, і здійснює повноваження наймача стосовно жилого приміщення за вищевказаною адресою. Відповідач фактично лише формально зареєстрована у квартирі, однак нею не користується, а навіть коли користувалася, то використовувала її виключно, як складське приміщення. Така реєстрація ускладнює йому належне користування житлом, а саме він змушений додатково оплачувати користування комунальними послугами. Ніяких перешкод в користуванні житлом відповідачу не створюється, вона самостійно прийняла рішення та добровільно покинула помешкання, при цьому не виявила бажання знятися із реєстрації. 05 жовтня 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову. Вказує, що даний позов подано не вперше, оскільки рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2019 року [PERSON] відмовлено в задоволенні позову до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначає, що 25 лютого 2020 року, вона перебувала в м.Рівне та за адресою своєї реєстрації, бачила друзів та сусідів. 27 лютого 2020 року вона з нареченим подала заяву про бажання укласти шлюб, а також перебувала за адресою своєї реєстрації і бачилась з сусідами, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вказані особи можуть підтвердити наведений нею факт. З 25 по 30 травня 2020 року вона постійно перебувала в м.Рівне та за адресою своєї реєстрації, оскільки готувалася до свого весілля, яке відбувалося в ресторані "Дріада" в м.Рівне. В цей час її бачили всі сусіди. Також, 01 червня 2020 року та 27 травня 2020 року її бачив безпосередньо [PERSON] та його син [PERSON] , які вже понад два роки намагаються зняти її з реєстраційного обліку та залишити на вулиці, адже їм добре відомо, що адреса її реєстрації, є єдиним її житлом, іншого вона не мала та не має. 10 червня 2020 року вона поїхала з м.Рівне у шлюбну подорож за кордон, а [INFO] у неї народився син, [PERSON] . Заперечує щодо Актів про її відсутність за адресою реєстрації, виходячи з того, що [PERSON] , яка підписала акт їй не відома, а тому такий свідок, який не знає її і якого не знає вона, не може підтверджувати факти пов"язані з її життям. Ухвалою суду від 29 липня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11 вересня 2020 року з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді та заперечень. Ухвалою суду від 12 серпня 2021 року залучено до участі у розгляді справи третіх осіб: [PERSON] , в особі його законного представника [PERSON] , Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просили відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування, додатково вказала, що особисто була присутня під час обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї, під час чого було встановлено, що житло потребує ремонту, в квартирі встановлені пластикові вікна, наявне світло, водопостачання, опалення - електонагрівачі. Допитаний в судовому засіданні 05 жовтня 2020 року в якості свідка\~ [PERSON] суду показав, що він товариш сина позивача і проживає поруч їх. Йому відомо, що відповідач не проживає у\~ спірній квартирі з літа 2019 року. Під час складання Актів він був присутній, особистих речей відповідача у квартирі не бачив. Він підписував Акти три рази, проте сказати хто їх складавав йому не відомо. Допитана в судовому засіданні 01 грудня 2020 року в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона сусідка сторін через будинок. У травні 2020 року у [PERSON] було весілля, а у вересні 2020 року [PERSON] народила дитину. Їй відомо, що у спірному житлі [PERSON] робила ремонт, замінила вікна, двері. Проживає там вона постійно, проте час від часу, їздить за кордон. Особисто бачила [PERSON] , як вона проходить повз її вікна квартири. Допитана в судовому засіданні 01 грудня 2020 року в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона з 90-х років проживає поряд будинку позивача. З [PERSON] , дружиною позивача працювала з 2015 року. Зі слів [PERSON] їй відомо, що онука її чоловіка не проживає у спірному житлі. [PERSON] вона не знає. Під час складання Актів, була присутня вона, представник жеку та [PERSON] , інших осіб не було. Акти підписувала три рази. Зі слів [PERSON] відомо, що у кімнаті онуки її чоловіка брудно. Особисто у [PERSON] вдома вона не була. Проходячи повз будинку світла у кімнаті, яку займає відповідач не бачила. Допитаний в судовому засіданні 01 грудня 2020 року в якості свідка [PERSON] суду показав, що він дружить із сином позивача [PERSON] з дитинства та бачиться з ним 2-3 рази на тижні. Останній раз відповідача він бачив років 5-7 тому.\~ Чи проживає відповідач у спірній квартирі йому не відомо. Зі слів [PERSON] відомо, що відповідач була присутня у квартирі весною. Дати підписання Актів не пам"ятає. В квартиру він не заходив і не перевіряв чи відповідач там проживає. Допитана в судовому засіданні 01 грудня 2020 року в якості свідка [PERSON] суду показала, що відповідач познайомила її зі своїм чоловіком, бачила її і до весілля на яке вони збиралися із спірної квартири. У відповідача іншого житла немає. Також вказала, що відповідач платить комунальні послуги, робила ремонт у квартирі, поміняла двері та вікна. Їздить за кордон на заробітки. Роки два тому померла мати відповідача, [PERSON] . Зазначила, що особисто була у квартирі і бачила, що мешканці не вітаються між собою. [PERSON] у спірній квартирі не проживає. Зазначила, що [PERSON] разом зі своєю сім`єю проживає в новобудові, яка розташована в дворі будинку [ADDRESS] більше двадцяти років. Допитана в судовому засіданні 12 серпня 2021 року в якості свідка [PERSON] суду показала, що [PERSON] проживає в спірній квартирі з народження. Позивач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не живе більше 26 років, проживає разом зі своєю сім"єю в новобудові в дворі даного будинку. З ним у всіх неприязні стосунки. В судовому засіданні неодноразово оголошувалась перерва. Заслухавши виступи учасників справи, покази свідків, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Так, в обгрунтування позову, позивач вказує, що він є основним (титулярним) наймачем квартири за адресою [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, 15.08.2006 [PERSON] звернувся до начальника УЖКГ із заявою, в якій просив оформити передачу в приватну спільну часткову власність квартиру (приміщення комунальної квартири) за адресою [ADDRESS] , що займає він разом з членами сім"ї на умовах найму. Уповноваженим власником квартири визначено [PERSON] .. Членами сім"ї наймача зазначено: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У спірній квартирі, окрім [PERSON] також зареєстровані: [PERSON] з 20.11.2008, [PERSON] з 03.04.2008, [PERSON] з 13.01.2006, [PERSON] з 19.09.2000, що стверджується адресною карткою м.Рівне виданої управлінням забезпечення надання адміністративних послуг РМР від 19.02.2019 за №11862. З 14.08.2020 також зареєстрованим є [PERSON] , [INFO] , син відповідача, що підтверджується Довідкою про склад сім`ї від 30.12.2020 № 59169. Матеріалами справи встановлено, що на підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав до суду Акт №58 без дати, Акт №38 від 11.02.2020 та Акт №64 без дати, складені у місті Рівне в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили, що громадянка [PERSON] , зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку органу опіки та піклування від 19.11.2021 № 08-2161, орган опіки та піклування заперечує проти визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Із висновку слідує, що відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї Службою у справах дітей за адресою: [ADDRESS] встановлено, що помешкання площею 55 кв.м., має окремий вхід, потребує ремонту. В квартирі відсутнє гагопостачання, наявні дитячі речі та інші речі, які належать [PERSON] та її сім`ї. Біля даного помешкання за цією самою адресою побудований ще один будинок з окремим входом. Його площа приблизно 102 кв.м., в ньому наявні всі комунальні зручності. В даному помешканні проживають [PERSON] , [PERSON] та їх діти [PERSON] [PERSON] . Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім"ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За умови повернення відсутнього на жилу площу за згодою членів сім"ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім"ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу.\~ Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв"язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням\~ фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім"ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У справах про визнання наймача або члена його сім"ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з"ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім"ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов"язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Позивач у даній справі не довів, що [PERSON] була відсутня за місцем проживання понад шість місяців. Надані ним докази можуть засвідчити лише факт відсутності відповідача у спірній квартирі саме в день їх складення. З показів свідків, також неможливо становити, що [PERSON] постійно була відсутню впродовж 6 місяців у квартирі. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16 (провадження № 61-37646св18) зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК УРСР, який полягає в тому, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись право (намір) ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Такий же висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 279/4963/17 (провадження №61-4262св20). Підстав для відступу від вказаних висновків не вбачається, оскільки саме на позивача процесуальний закон покладає обов"язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин і така практика Верховного Суду є сталою та не змінювалась. Судом встановлено, що між учасниками справи, які є родичами (дідусем та онукою), існують конфліктні відносини з приводу користування квартирою. Досліджені судом Акти не підтверджують період непроживання відповідача за спірною адресою, а також не встановлюють і не відображають причин такої відсутності. Вказані акти, складені зі слів позивача та не містять інформації, достатньої для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відповідно до положень статей 71, 72 ЖК УРСР. Будь-яких інших доказів на підтвердження непроживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин, в тому числі у зв"язку із втратою інтересу до житла, позивачем не надано. Допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили лише той факт, що давно не бачили відповідача в квартирі, як на джерело своїх пояснень стосовно причини відсутності відповідача посилалися на слова позивача. Також, позивачем та його представником не надано жодного доказу на підтвердження доводів про понесення позивачем додаткових витрат на комунальні послуги внаслідок існування реєстрації відповідача в зазначеному ним житловому приміщенні. Вказівка на те, що позивач проживає у даній квартирі була спростована як ним особисто, так як свідками та висновком органу опіки та піклування, з яких вбачається, що він з своєю см`єю проживає\~ в збудованій квартирі, яка знаходиться біля даної квартири та має окремий вхід. Доказів, на спростування доводів відповідача, що вона з мамою самі проживали у кв. [ADDRESS] , та що вона повністю здійснює оплату комунальних послуг, проведення нею ремонтних робіт, позивачем не надано. Доказування, згідно частини 6 статті 81 ЦПК України не може грунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві…" Поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв"язків з конкретним місцем. (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Відповідно до статті 47 Конституції України і частини третьої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та зазначені норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження, являються необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed