Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до Володимирецького районного суду Рівненської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Професійне страхування» про стягнення коштів за договором комплексного страхування подорожуючих за кордоном. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 жовтня 2018 року [PERSON] уклав із Відповідачем договір комплексного страхування подорожуючих за кордоном. Страховий платіж Позивачем було сплачено під час укладення договору. 24 листопада 2018 року [PERSON] вибув з території України до Чеської Республіки, де 09.12.2018 року потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Внаслідок цієї пригоди був важко травмований та доправлений до медичного закладу - центрального військового закладу м. Праги. Після завершення курсу необхідного лікування на автомобілі ЦВЛ він прибув на територію України, про що свідчить відмітка у закордонному паспорті. За лікування було сплачено 230000 чеських крон (за курсом НБУ станом на 18.12.2018 року 281911 грн.), за надання транспортних послуг спеціалізованим транспортом - 37525,04 чеських крон (за курсом НБУ станом на 19.12.2018 року 42472,70 грн.), а всього понесені витрати складають 267525,04 чеських крон. Крім того, залишилось не сплачено 41733 чеських крон (за курсом НБУ станом на 01.08.2019 року 45380,46 грн.) за перебування у неврологічному відділенні, які він зобов`язаний сплатити. 08 січня 2019 року Позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до Відповідача та отримав відповідь про необхідність офіційного перекладу наданих документів на українську мову. У березні 2019 року Позивач направив переклади документів, яке здійснювало офіційне бюро перекладів, а також надав додаткові документи про проведене лікування, проте Відповідач не бажає проводити виплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим [PERSON] змушений звернутися до суду з даним позовом. Просив стягнути з Відповідача на його користь 369764,16 грн. видатків, понесених за лікування та транспортні видатки. Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2019 року справу передано для розгляду судді Поровському В.А. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 07.08.2019 року цивільну справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. 16.08.2019 року на ухвалу подано апеляційну скаргу до Рівненського апеляційного суду. Постановою Рівненського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 07.08.2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 02.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження. 23.10.2019 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. 30.10.2019 року представником Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Професійне страхування» подано відзив на позовну заяву, просять в позові відмовити. Розпорядженням в.о. керівника апарату Володимирецького районного суду від 24.02.2020 року, дана справа була передана на повторний автоматизований розподіл, в зв`язку із звільненням з посади судді [PERSON] .. Згідно Протоколу автоматизовано розподілу судової справи між суддями від 24.02.2020 року справу передано судді Іванків О.В. 28.02.2020 року ухвалою суду призначено справу до розгляду. 18.05.2020 року представником позивача - адвокатом Голошва В.Л. подано відповідь на відзив. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2020 року залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] . 23.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 08.07.2020 року представником Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Професійне страхування» подано заперечення на відповідь на відзив, просять в задоволенні позову відмовити. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 08.10.2020 року задоволено заяву про відвід судді Іванків О.В. Згідно Протоколу повторного автоматизовано розподілу між суддями від 09.10.2020 р. справу передано для розгляду судді Закревському Л.В. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 13.10.2020 року прийнято справу до провадження та призначено судове засідання. 19 листопада 2020 року визнано обов`язковою явку в судове засідання представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Професійне страхування». 21 грудня 2020 року на підставі розпорядження керівника апарату суду від 21 грудня 2020 року №221 проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, за результатами якого вказані матеріали цивільної справи розподілено судді Володимирецького районного суду Рівненської області Котик Л.О. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 грудня 2021 року суддею Котик Л.О. прийнято позовну заяву до свого провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 05.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Професійне страхування», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] , про стягнення коштів за договором комплексного страхування подорожуючих за кордоном, до судового розгляду по суті. Ухвалами Володимирецького районного суду Рівненської області від 15.03.2021 року, 12.04.2021 року, 25.05.2021 року, 20.07.2021 року визнано явку представника відповідача обов"язковою. В судовому засіданні позивач і його представник підтримали заявлені вимоги і надали пояснення в межах пред`явленого позову. 13.10.2018 р. [PERSON] уклав з Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Професійне страхування» договір комплексного страхування подорожуючих за кордоном. 24.12.2018 року позивач вибув з території України в Чеську республіку. Мета подорожування - туристична. 09.12.2018 року, він як пасажир автомобіля, потрапив у ДТП. Це були його знайомі і він безплатно з ними подорожував. Внаслідок ДТП був важко травмований, у несвідомому стані, і його доставили до медичного закладу - центрального військового закладу м. Праги, де пройшов курс лікування. За проведене лікування платила мати, так як він був у комі: 20.12.2018 р. був перевезений в Україну. 08.01.2019 р. звернувся із заявою про виплати страхового відшкодування до відповідача, та отримав відповідь про необхідність офіційного перекладу наданих документів на українську мову. Вимоги страхової компанії виконані, однак страхове відшкодування не проведено. Крім того, відповідач вимагає надати не передбачені договором документи. А тому вимушений був звернутися з даним позовом у суд. З умовами і правилами договору страхування не був ознайомлений. З Чеської республіки не надсилали жодного документу з кримінальної справи по ДТП. Просять стягнути 369764,16 грн. страхового відшкодування. ( витрати на лікування, транспортні виплати та борг за лікування в сумі 41733 чеських крон) Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] суду пояснила, що коли її син - [PERSON] у Чеській республіці потрапив у ДТП, вона оплачувала витрати на лікування, так як останній лежав у комі. Оплату проводила по тих документах, які їй надавав медичний заклад. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що [PERSON] не підтверджено майновий інтерес застрахованої особи, не надано весь пакет документів з офіційним перекладом. Немає всіх сторінок закордонного паспорта; згідно Правил страхування подорож мала бути на ліцензованому транспорті; має бути квиток; фінансові документи, посвідчені медичним закладом; ліцензія медичного закладу; протокол про ДТП також повинен бути засвідчений компетентним органом. А також мають бути нотаріально засвідчені копії документів з перекладом, а не підпис перекладача. Крім того, на сьогоднішній день, компанія не відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, а намагалась врегулювати виконання останнім, як страхувальником, своїх зобов`язань за договором. А тому вважає, що позов є безпідставним і передчасним. Вислухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Так, судом встановлено, що 13.10.2018 року [PERSON] уклав із Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Професійне страхування» договір комплексного страхування подорожуючих за кордоном ВС 311197, терміном дії з 13.10.2018 р. по 12.10.2019 р., тип страхового покриття - А1, кількість застрахованих днів - 90, територія дії - Європа. Страхова сума, згідно договору становить - 30000 євро. В день ухвалення договору ним було сплачено і страхову премію. Оригінал договору оглянуто в судовому засіданні. 24.11.2018 р. [PERSON] вибув з України у Чеську республіку, про що свідчить відмітка в його закордонному паспорті, серії [NUMBER] . Перебуваючи в Чехії, 09.12.2018 року, [PERSON] , як пасажир легкового автомобіля потрапив у дорожньо-транспорту пригоду, був тяжко травмований, без свідомості доставлений до Центральної військової лікарні м. Прага, де пройшов курс лікування, що стверджується Протоколом про ДТП від 10.12.2018 р., складений поліцією Чеської республіки з виписним епікризом Центральної військової лікарні Праги. Слід також звернути увагу, що надані вищезазначені документи не містить інформації щодо наявності в крові [PERSON] алкоголю на момент дорожньо-транспортної пригоди. Відповідальність за неточність або не викладення певної інформації у складених документах, не може покладатися на позивача та бути безумовною підставою для відмови у здійсненні відшкодування страхової виплати. І як встановлено в судовому засіданні, оскільки позивач перебував у важкому стані, без свідомості, лікування оплачувала його мати - [PERSON] , що підтверджується рахунком фактурою 1835116; прибутковим касовим ордером №Р2018/03477 на 90000 чеських крон; прибутковим касовим ордером №Р2018/03453 на 60000 чеських крон; фактура - податковий документ 1881905 за транспортування пацієнта і прибутковим касовим ордером Е4/Р18/023 на 37525 чеських крон; квитанцією від 18.12.2018 р. на 80000 крон; рахунком фактурою 1881968 від 16.01.2019 р. про оплату по авансовому рахунку - фактурі №1835162 - 230000 чеських крон за лікування з 09.12.2018 року до 20.12.2018 р. [PERSON] . Угода про надання медичної допомоги за плату укладена з [PERSON] . Оригінали даних документів (касових ордерів, квитанцій) оглянуті в судовому засіданні. Підпис перекладача на вище згаданих фінансових документах нотаріально посвідчений. А тому суд їх вважає належними і допустимими доказами. Так як у позивача був договір медичного страхування, лікарня повідомила асистуючу компанію ТОВ «Ассистранс Україна» про настання страхової події, як це вимагав Договір. Даний факт не заперечується відповідачем. З матеріалів справи також вбачається, що 08.01.2019 року [PERSON] звернувся до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування, на що отримав відповідь від 31.01.2019 р., що ним не надано весь пакет документів з офіційним перекладом. 06.03.2019 року позивач повторно надсилав страховій компанії документи, передбачені договором. Однак 11.04.2019 року отримав від відповідача відповідь, де для прийняття остаточного рішення знову необхідно надати страховику повний пакет документів, засвідчений згідно умовами страхування, а також надати документи, що підтверджують його подорожування саме на транспортному засобі ( хто є власник джерела підвищеної небезпеки), чи мав при собі пасажирський квиток на момент перевезення в транспорті, а також повідомити обставини, чи визнаний він потерпілою особою у кримінальному провадженні, яке було відкрито кримінальними органами в м. Празі (Чехія); медична документація повинна містити відомості про відсутність алкоголю в крові застрахованої особи. 11 квітня 2019 року [PERSON] звернутався із скаргою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, щодо перевірки законності невирішення питання відшкодування Товариством з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Професійне страхування» коштів понесених при медичному лікуванні в Чехії, внаслідок нещасного випадку. Як вбачається з Договору та Витягу з Договору Розділ 1 (оригінал якого оглянуто в судовому засіданні) пунктами 5.1.-5.4 передбачено, що для отримання страхової виплати необхідно надати наступні документи: договір страхування; документи, що підтверджують факт та причини страхового випадку; документи, що підтверджують розмір збитку та факт здійснення оплати за надані послуги (медичні та інші послуги, лікувальні препарати, тощо), закордонний паспорт з відміткою проходження прикордонного контролю, паспорт та РНОКПП. Всі вище згадані документи страховику надані. Як вказано в Постанові Касаційного Цивільного суду Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі №607/10727/16-ц, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України Про страхування ). Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України , за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. У статті 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. За пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 988 ЦК України , передбачено , що страховик зобов`язаний: 1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; 2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; 3) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також від відшкодування шкоди. Тобто, виходячи зі змісту цих норм, можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. З вищенаведеного слідує, що в даному випадку подія, яка відбулася, є страховим випадком, з якого виник обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування в повному обсязі, офіційно перекладені медичні документи, зокрема, виписний епікриз, підтверджують факт госпіталізації позивача і проходження ним лікування. Позивач надав відповідачу усі належні документи, що підтверджували факт настання страхового випадку, які є достатніми для здійснення страхової виплати в межах ліміту, встановленого Договором. Закон України "Про страхування" пов`язує обов`язок страховика здійснити відшкодування саме із настанням страхового випадку, а не з наданням певних доказів страхувальником на підтвердження чи спростування обставин події страхового випадку. Всі сумніви щодо того, чи є подія страховим випадком, страховик має можливість встановити. У постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі № 522/1903/15-ц зазначено, що тлумачення ст.ст. 990, 991 ЦК України, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» свідчить, що обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Страховими випадками у відповідності до п.2.1.1 Договору - звернення застрахованої особи у зв`язку з відшкодуванням понесених медичних витрат та/або з приводу організації надання оплати медичної, медично-транспортної допомоги застрахованій особі за наслідками нещасного випадку. Згідно ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1)навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2)вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; 3)подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4)отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5)несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. В даному випадку підстави для відмови, передбачені законом, відсутні. Наряду із цим, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого сулу України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 19 своєї постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, з урахуванням змісту ст. 979 ЦК та ст. 16 Закону України «Про страхування», у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Не є аргументами і твердження представника відповідача про те, що позивач передчасно звернувся до суду з позовною заявою. Право на звернення до суду закріплено у Конституції України і на час звернення позивача із позовом відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширювалася на всі правовідносини, що виникали у державі. На час розгляду справи були внесені зміни до статті 124 Конституції України та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Що стосується посилань представника відповідача на Правила добровільного страхування медичних витрат від 10.12.2007 року та Особливі Умови добровільного страхування медичних витрат під час подорожі від 10.12.2007 року, суд констатує наступне. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Як зазначено вище, відповідно до ст.16 Закону України "Про страхування", ст.979 ЦК України, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою одна сторона (страховик) зобов"язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов"язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг, тому на спірні правовідносини сторін поширює свою дію Закон України "Про захист прав споживачів". Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року N 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах . Як вбачається з Правил страхування, вони містять положення, які суттєво відрізняються в частині відшкодування витрат понесених застрахованою особою, та вказані в Договорі та додатку, що надані позивачу. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина, щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі N 1-12/2013 дійшов до такого висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача, Велика Палата Верховного Суду у постанові Великої Палати Верховного Суду №342/180/17 від 03.07.2019 року зауважує, що пересічний споживач споживчих послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] "Професійне страхування" дотримала вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови страхування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважала узгодженими страхова компанія. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту договору страхування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила страхування розумів [PERSON] та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Договір комплексного страхування подорожуючих за кордоном, а також те, що вказані документи на момент підписання договору взагалі містили умови, зокрема й щодо розмірів відповідальності страхової компанії. [PERSON] заперечує і не визнає положень Правил страхування, так у Правилах страхування не міститься його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину договору страхування, укладеного між сторонами 13 жовтня 2018 року шляхом підписання договору страхування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (страхової компанії), яка може вносити зміни в ці Правила в односторонньому порядку. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Враховуючи позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду №342/180/17 від 03.07.2019 року, суд вважає, що Правила добровільного страхування медичних витрат від 10.12.2007 року та Особливі Умови добровільного страхування медичних витрат під час подорожі від 10.12.2007 р.ку, що розміщені на сайті: http://profstrah.com.ua/foto/upload/Upload2/18, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину договору cтрахування, укладеного між сторонами 13.10.2018 року шляхом підписання договору. Отже, з врахуванням висновків Верховного Суду, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком. Проте, в даному випадку страхувальник повідомив вчасно страховика про страховий випадок, надав відповідачу усі належні документи, що підтверджували факт настання страхового випадку, які є достатніми для здійснення страхової виплати в межах ліміту, встановленого Договором, а відповідно не було жодних підстав, які б перешкодили страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком. Тобто позивач виконав умови Договору. Суд, дослідивши надані докази, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає, що надані позивачем документи для здійснення страхового відшкодування містять необхідні дані, які мають значення для страховика при вирішенні питання про виплату страхового відшкодування. Разом з тим, відповідачем, в свою чергу, повинен довести факт наявності передбачених договором підстав для відмовити у відшкодуванні здійснених позивачем витрат на медичну допомогу, однак таких доказів суду не надано, окрім того не надано належних та допустимих доказів того, що позивач умисно не надає документи, що впливають на виплату страхового відшкодування, або що отримана страховиком інформація впливає на прийняття рішення щодо здійснення такої виплати. Статтею 988 ЦК України та статтею 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик зобов`язаний на умовах договору страхування при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. А тому, суд приходить до переконання, про часткове задоволення позову, і з відповідача на користь позивача слід стягнути страхове відшкодування у розмірі 324383 (триста двадцять чотири тисячі триста вісімдесят три) гривні 70 копійок, (281911 грн. за лікування + 42472,70 грн. за транспортування), які були сплачені за проведення лікування та перевезення спеціалізованим транспортом з Чехії в Україну [PERSON] , що підтверджено долученими до матеріалів справи письмовими доказами . І оскільки борг в сумі 41733 чеські крони за лікування [PERSON] у неврологічному відділенні останнім не сплачено, в решті позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial