Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

у квітні 2015 року Позивач -Служба у справах дітей Голосіївської РДА в м. Києві звернувся у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] про відібрання дитини [PERSON],[INFO] у батька без позбавлення батьківських прав, обгрунтовуючі свої позовні вимоги наступним. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] проживає спільно з донькою [PERSON] у квартирі за адресою : [ADDRESS] . У вказаній квартирі є зареєстрованими дванадцять осіб. Батько з донькою займають одну кімнату.Однак у вказаній кімнаті окрім відповідача та його малолітньої дитини проживає і сестра відповідача з сином .В інших двох кімнатах проживає сім"я іншої сестри відповідача . Як вказана кімната , так в цілому і квартира знаходяться в захаращеному стані, брудне середовище, створило неможливість нормального проживання у вказаному середовищі дитини. У квартирі стоїть неприємний запах. Білизна фактично не переться. Шпалери не поклеєні. Дівчину ніхто не навчає елементарним санітрано-гігієнічним навикам. Непоодинокі випадки захворювання педекульозом. Продукти харчування зберігаються не в холодильнику, а в звичайній шафі. З біологічною матір"ю , дівчинка не спілкується тривалий час. Мати проживає окремо, має іншу сім"ю . Під час розгляду справи, з"явилася біологічна мати дівчинки, відповідач [PERSON].яка спочатку виявила бажання активно приймати участь у житті та вихованні донкьки. Між ними почали налагоджуватися стосунки . Однак згодом участь матері в житті дитини зводилася тільки до спілкування . Позивач Служба у справах дітей Голосіївської РДА в м. Києві стверджує, що вказана квартира. в якій фактично проживання малолітня [PERSON] з батьком не пристосована до проживання дитини окрім того, вказують, що дівчинка перебуває на відповідному обліку, як дитина, яка опинились в складних життєвих обставинах. Позивач зазначає, що відповідачі не забезпечують нормального утримання дитини, не приділяють належної уваги їхньому вихованню, у зв'зку із чим, уточнивши позовні вимоги, просии суд відібрати [PERSON] , [INFO], у батька [PERSON] та у матері [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав, та стягнути аліменти з батьків на утримання доньки . В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні при цьому вказувала , що виключно в інтересах малолітньої дівчинки буде задоволення позову та відібрання її як від батька так і від матері. Вказувала, що працівники Служби у справах дітей неодноразово відвідували квартиру в якій проживає дівчинка, і були вражені побутовими умовами проживання дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та вказав, що він тривалий час сам займався вихованням дитини, дитина забезпечена всім необхідним, ходить до школи. Відповідачка [PERSON] до суду повторно не з"явилася. Судом про дату судового розгляду достоменнко повідомлена. Причина її неявки суду невідома. Вислухавши пояснення сторони позивача, відповідача [PERSON] , думку прокурора, яка враховуючи інтереси малолітньої дівчинки просила позовні вимоги задовольнити , дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, її батьками згідно свідоцтва про народження дитини , її батьками є відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] . Батьки дівчинки в шлюбі не перебували . В судовому засіданні встановлено, що в шестимісячному віці дівчинки , [PERSON] залишила дитину та почала проживати окремо. Тривалий час малолітня [PERSON] , проживала та навчалася в школі-інтернаті. Дівчинка старанна, дисциплінована ,активна, провляє цікавість до навчання . Має високі творчі здібності . (а.с.13). Однак батько з запізненням забирає та приводить дівчинку .Дитина після дому має неохайний вигляд . З вказаного часу фактично батько опікувався вихованням дитини . Дійсно при цьому слід вімітити, що [PERSON], як міг так і виховував та забезпечував свою доньку . Однак, вказаних можливостей батька для нормального забезпеченя, життя та навчання дівчинки не достатньо. В судовому засіданні достовірно встановлено та фактично визнано самим [PERSON] , що дівчинка проживає спільно з батьком та своєю тіткою з сином в одній кімнаті трикімнатної квартири [ADDRESS] . Інші дві кімнати вказаної квартири займає сім"я ще однієї сестри відповідача . В цілому у квартирі проживає 12 осіб. Що стверджується довідкою форми№ 3 ( а.с.23). Згідно актів обстеження житлово-побутових умов проживання дитини (а.с.15,16,17,18) зроблених Службою у справах дітей вбачається, що дитина проживає в неналежних умовах: квартира не прибрана, підлога брудна, постільна білизна на ліжку відсутня, шпалери відірвані , в квартирі неприємних запах. Прання стоїть декілька днів замоченим, в попільничках занадто багато окурків. На кухні [PERSON] не має холодильника, продукти харчування зберігаються просто в шафі. Перших страв дитина фактично не вживає. Під час розгляду справи, при цьому слід відмітити, що судом неодноразово відкладалися розгляди справи , для того, щоб батьком дитини [PERSON] було приведено квартиру до належного стану, була проведена телегпрограма "Стосується кожного " , яка була присвячена ситуації, яка склалася в сім"ї [PERSON] , було подаровано холодильник ( телепрограма була відзнята ще на початку літа 2015 року ) . Однак на момент винесення рішення по справі подарований хододильник так і залишився стояти в коридорі квартири, не підключеним. Одночасно і в квартирі мало що змінилося. Ніяких покращень фактично батьком у побутовому сенсі не було зрозблено. Більше того [PERSON] в даний час тривалий період не працює, постійного заробітку не має. Траплялися випадки , що [PERSON] маючи тимчасові заробітки вантажника на одному із столичних ринків, брав із собою диньку і вона ночувала в кабіні автомобіля. Відповідач [PERSON] не розуміє та не прослуховується до порад для забезпечення всіх необхідних заходів для покращення ситуації, які задовольняють всі необхідні потреби та інтереси доньки, що вказує на його свідоме неналежне ставлення до виконання своїх батьківських обов"язків . З матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформації Голосіївського РУГУ СВМ України в м. Києві (а.с.9) з [PERSON] неодноразово проводилася профілактично робота щодо необхідності виконання батьківських обов"язків відносно дитини. [PERSON]притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч.1 КУпАП за невиконання батьківських обов"язків та за ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім"ї . Судом двічі була допитана в судовому засіданні [PERSON], якій на момент розгляду справи виповнилося 10 років .Дівчинка вказала, що батько неналежним чином приділяє їй уваги, уроки дівчинка робить сама, їсти готує їй тітка. Дівчинка сама собі пере одяг. З батьком поговорити щодо своїх проблем дівчинка не може. Елементарні правила гігієни дівчинці пояснюють старші подруги. Під час свої пояснень дівчинка спочатку висловлювала бажання проживати виключно з батьком, згодом змінила свою домку та виявила бажання проживати спільно з матір"ю. Після тимчасового проживання в сім"ї матері, дівчинка знову змінила свою думку, щодо проживання. Та вказала, що бажає проживати спільно з батьком .При цьому слід відмітити, що малолітня дівчинка починає маніпулювати обставинами та ситуаціями, в залежності від власних амбіцій та бажань. Спочатку вияввила неабияку прихильність до матері та почала проживати з нею, однак, відчувши контроль з боку матері, вирішила повернутися в атмосферу "вседозволеності" з боку батька . Не бачачи кращого, цікавого життя дівчинка, будичи творчою, емоційною натурою, обирає там, де легше. Проте на думку суду, умови в яких опинилася дівчинка є жахливими та несприятливим для життя дитини, для її сприйняття та розвитку. Особливу увагу, при розгляді справи, слід приділити відповідачу [PERSON]- як матері. [PERSON] - залишила доньку в шестимісячному віці. Протягом тривалого часу мати з дівчинкою не спілкувалися , біля десяти років, і тільки під час розгляду справи мати і донька зустрілися. Після зустрічі обоє були готові до спілкування до надолуження упущених стосунків. Однак фактично цього не відбулося . І мати і донька звикли проживати одна без одної , і тому спробувавши увійти одне одному в життя позитивних результатів це не дало . Виконання матір"ю батьківських обов"язків звелося виключно до спілкування. Хоча тривалий час спостерігаючи за дівчинкою, була очевидною її неприхована радість та прагнення до налагодження стосункфів з матір"ю. Проте час йшов, і мати і донька почали розуміти, що час згаяний, і в обох є своє життя. Хоча спілкування з матір"ю вносило в життя дівчинки , хоча і мізерні,але соціально побутові навики. Обом було про що поговорити. Проте далі цього не пішло . Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом, насамперед органом опіки і піклування. Згідно вимог ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, останній вважає за необхідне відібрати дітей як у матері так і батька без позбавлення батьківських прав (а.с. 8,87-88,). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Положеннями ч. 1 ст. 170 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Позов про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав позивачем заявлено з підстав, передбачених п. 2 ч. 1ст.164 СК України яка передбачає ухилення матері, батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. При ухваленні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Враховуючи вищевикладене, а також з метою попередження негативних наслідків для дітей, які можуть виникнути при залишенні їх на виховання батька,матері, суд вважає за можливе застосувати положення ст. 170 СК України та відібрати дівчинку від батька, матері без позбавлення батьківських прав. Задовольняючи позовні вимоги про відібрання дівчинки від обох батьків , суд бере перш за все до уваги те, що малолітня дитина наразі перебуває на межі підліткового віку,який є найбільш важкий і складний з усіх дитячих вікових груп, що представляють собою період становлення особистості . Цей вік характеризується наявністю самих різноманітних проблем і труднощів ,які найчастіше витісняються у зв"язку зі страхом усвідомлення. У формуванні самооцінки підлітків значну роль відіграєсім"я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннисними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння підлітками основних прави і норм поведінки,виробляють їх позицію по відношенню до світу і самому себе . Дівчинці [PERSON] потрібно забезпечити у сім"ї достатньо їжі, задовільне житло, люблячих батьків, які підтримують її, послідовність у її вихованні , здобутки і повагу з метою виховання почуття власної гідності у дитини для виховання достойної громадянки України . Судом встановлено, що батько [PERSON] не має можливості забезпечити базові потреби - належне харчування,відповідний одяг, санітарно-гігієнічні умови проживання. Спілкування з батьком у дівчинки відбувається в командному вислолюванні дитини. Водночас сам виховний процес батька носить хаотичний характер . За наведеного вище ситуація, яка склалася в родині [PERSON] ,[INFO], в подальшому може призвести до негативних наслідків - дівчинка буде не соціалізована в суспільство. Зменшення ризиків може вирішити комплексна соціальна психологічна реабілітація всієї сім"ї . Судом приймаються до уваги, ставлення обох батьків до виконання своїх обов'язків, належність умов проживання, що підтверджується відповідними характеристиками та що дозволяє дійти до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про відібрання дитини . Суд також вважає за необхідне роз'яснити відповідачам, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню ними дітей, суд за їх заявою може постановити рішення про повернення їм дітей з урахуванням інтересів дівчинки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо відібрання дитини у відповідача є обгрунтованими, доведеними в ході розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. В силу ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідачів, які не має офіційного постійного доходу, їх працездатний вік. На час розгляду справи дані про стан здоров»я відповідачів суду не надано. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON] підлягають задоволенню в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Малолітня [PERSON],[INFO] , має право користування житловою площею квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України " Про охорону дитинства" , суд у разі позбавлення батьківських прав батьків, або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна дітей , про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження цього майна . Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved