Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Долинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , орган опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з внуками та у здійсненні дідом своїх прав щодо їх виховання. Свої вимоги мотивував, що [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , є його онуками та відповідно дітьми його дочки. Відповідачка [PERSON] , із якою, а також із її чоловіком, в нього в даний час існує конфліктна ситуація, пов`язана з сімейно-побутовими умовами, що вплинуло на обставини складені в даній позовній заяві, і що змушує його звертатися в цей час до суду. Однак, його онуки є йому найдорожчими. З онукою [PERSON] ніяких перешкод в спілкуванні не має. У нього з онуками завжди були дуже гарні стосунки, вони легко знаходили мову, незважаючи на різницю у віці. З моменту свого народження онуки [PERSON] і [PERSON] , як ї їх батьки, проживали разом з ним. У них з внуками ніколи не виникало приводів для конфліктів. Після конфліктної ситуації із відповідачкою по справі, остання із своїми дітьми і чоловіком перейшли жити на іншу квартиру, щоб проживати самостійно, у звязку з чим свідомо і умисно в даний час позбавили його можливості систематично спілкуватися з онуками [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка відмовляє давати йому своїх дітей для спілкування навіть час від часу, нерегулярно. Від відповідачки поступив відзив на позовну заяву, де остання зазначила, що є мамою малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач по справі є її батьком та дідом її малолітніх дітей. До березня 2017 року її сім`я проживала разом з батьком. Однак, після неодноразових непорозумінь і конфліктів, вона з чоловіком та дітьми змушені буди залишити їхнє житло і переїхати проживати окремо. У [PERSON] складний характер. Він часто буває нервовий, запальний. Вчиняє сварки на побутовому рівні, ображає їх нецензурними словами, лається. Під час сварок він не контролює свої емоції, погрожує фізичною розправою. З роками його поведінка стає все нестриманішою і грубшою. Так було і 02.03.2017 року. Батько почав кричачи, виганяв її та її малолітніх дітей з квартири. Вона відмовлялася піти з дому, так як це уже був вечір. Вона розуміла, що може просто залишитися вночі на вулиці з малими дітьми, пояснювала батьку, вони підуть вранці. Це дуже сильно розізлило батька і він вдарив її в обличчя, спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній повіці ока з переходом ділянку носа, перелому кісток носа. Даний конфлікт відбувався в присутності її дітей. Діти дуже налякалися, пережили того вечора серйозне потрясіння. А після цього, наступного дня вони залишили своє житло і переїхали в орендовану квартиру. Дітям довелося привикати до нового місця проживання, нового побуту. Вони з чоловіком приклали багато зусиль, щоб діти забули всі неприємні події, привикли нових умов проживання. Консультувались з цього приводу в психолога. По факту її побиття було зареєстроване кримінальне провадження та вироком Долинського районного суду від 21.11.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 України. Вважає, що відновлення довіри, поваги та любові у їхній родині потрібно починати не з подання даного позову, а з переоцінки своєї поведінки та зміни ставлення до близьких людей. Діти - не річ, яку можна дати, передати чи позичити на певний час. Вони теж мають свої думки, погляди, емоції та бажання. Позивач на адресу суду скерував відповідь на відзив, де вказав, що у відзиві відповідачка вказує, що після неодноразових непорозумінь вона була змушена з чоловіком і дітьми залишити житло і переїхати. Але відповідачках забула вказати, що після того як вона неодноразово вимагала, щоб він купив їм квартиру, а також зробив би їм з чоловіком керівні посади. 02.03.2017 року відповідачка спровокувала сварку і накинулась разом із своєю мамою [PERSON] на нього, викрутили йому руки; а брат [PERSON] наніс йому удар, який прийшовся йому в ліве плече. Відповідачка вказує, що конфлікт який відбувся 02.03.2017 р. в присутності дітей, це являється брехнею. Також у відзиві відповідачка вказує, що ним не приймалось ніяких мір по примиренню, це теж брехня. Він особисто неодноразово пропонував примирення. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що позовні вимоги підтримує повністю, зіславшись на обставини викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що він, як дідо має право спілкуватися із своїми онуками, брати участь у їх вихованні. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Просила у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що його діти дуже перелякані, коли позивач, їхній дідо, в них на очах б`є їх маму. [PERSON] побив його дружину, свою дочку, відповідачку по справі, коли знаходились в кімнаті їх діти, його онуки. В судовому засіданні представник третьої особи органу опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації Прокопець Т.А. пояснила, що відповідачка [PERSON] просила проводити зустрічі дітей із дідусем в її присутності. [PERSON] не спілкувалися з ним через його агресивну поведінку. На засідання органу опіки та піклування позивач не з`являвся. Спілкування дідуся з внуками не належить до компетенції органу опіки та піклування. Будучи допитана в судовому засіданні, в якості свідка, [PERSON] суду пояснила, що вона працює практичним психологом ДНЗ "Золота Рибка", має вищу освіту "Практичний психолог". Давала характеристику на [PERSON] на звернення батьків дитини. [PERSON] попросила її поспостерігати за дитиною, оскільки позивач вигнав її з дому в присутності дітей. [PERSON] вів себе нормально, жодних змін в поведінці дитини вона не помічала. На даний час вік [PERSON] 5 років. Їй відомо, що позивач в присутності внуків бив свою дочку, відповідачку по справі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] ствердила, що працює вчителем початкових класів Долинського ліцею № 7. Готувала психолого-педагогічну характеристику на ученицю [PERSON] Яну [PERSON] . В березні 2017 року у дівчинки змінилась поведінка, про це вона повідомила батьків. [PERSON] дівчинки розповіла, що в них проблем у сім`ї, в мами на обличчі була гематома. Було вирішено більше приділяти увагу дитині. За останні 2 роки позивач в школу не приходив. В судовому зсіданні допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що працює заступником директора з навчально-виховної роботи ліцею № 7. Раніше працювала практичним психологом. В ліцеї навчаються діти щодо яких вирішується даний позов. Вона надавала висновок щодо [PERSON] . Зробила висновок про те, що [PERSON] уникає зустрічі з дідусем [PERSON] , оскільки боїться його агресії. Свідок [PERSON] дала показання в яких зазначила, що вона працює директором ліцею № 7. Позивач не є учасником навчально-виховного процесу, запиту від батьків [PERSON] , яка навчається у ліцею, не поступало. Висновку про можливість спілкування онучки з дідусем [PERSON] надати не може. Школа не має права втручатися у відносини між батьками дитини та дідусем, у сімені правовідносини школа не втручається. Будучи допитана в судовому засіданні, в якості свідка, [PERSON] суду пояснила, що працює практичним психологом Долинського ліцею № 7. Практичний психолог має право здійснюват індивідуальну діагностику, корекцію за запитом учасників освітнього процесу, отримавши письмову згоду батьків (законних представників). Зазначена згода може може бути відкликана у будь-який момент. Вказаної згоди від батьків [PERSON] не було, запиту на індивідуальну діагностику також не надходило. Вона не може надавати дані про психологічний стан дитини без погодження і дозволу батьків, або опікуна. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити, зі слідуючих міркувань. З ухвали Долинського районного суду від 04.01.2018 року (а.с.42-43) слідує, що суд постановив: В задоволенні заяви позивача [PERSON] про допит в судовому засіданні в якості свідків малолітніх [PERSON] та [PERSON] у відсутності їхніх батьків відмовити. Відповідно до висновку психодіагностичного обстеження [PERSON] , [INFO] , учениці 2-А класу Долинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. № 7, вбачається: дитина щиро зізналась, що з дідусем Богданом уникає зустрічей, боїться його агресивних проявів поведінки у ставленні до сім`ї. Оскільки самі спогади про дідуся для дитини стали психотравмуючим фактором, психологом школи рекомендовано батькам тимчасово обмежити з ним спілкування та створити безпечне середовище для здорового психічного розвитку дитини та особистісного розвитку загалом (а.с.64). З копії заяви [PERSON] від 06.03.2017 року, адресованої на ім`я головного лікаря Долинської ЦРЛ [PERSON] , слідує, що відповідачку [INFO] року побив батько [PERSON] (а.с.29). Із копії заяви відповідачки від 06.03.2017 року на ім"я начальника Долинського відділу міліції Хомина В.Д. вбачається, що між сторонами був конфлікт (а.с.30). Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з копії вироку Долинського районного суду від 21.11.2017 року (а.с.37-38), суд встановив: [PERSON] умисно заподіяв легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров"я. Злочин вчинено при наступних обставинах. [PERSON] 02.03.2017 року близько 18.30 годин, перебуваючи у квартирі, яка знаходиться в [ADDRESS] за місцем проживання, вчинив сварку із своєю дочкою [PERSON] , в ході якої умисно кулаком правої руки наніс їй один удар в ділянку лівого ока з переходом на ділянку носа, при цьому умисно заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній повіці лівого ока з переходом на ділянку носа; перелом кісток носа без зміщення та без порушення функцій носового дихання, які згідно висновку судово-медичного експерта №27 від 07.04.2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, як таких що викликали короткочасний розлад здоров"я. Суд ухвалив: [PERSON] , [INFO] , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 ( вісімсот п"ятдесят) гривень. Звільнити [PERSON] від відбуття призначеного покарання на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». У частині першій статті 257 СК України встановлено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що позивач є дідом [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьками яких є [PERSON] та [PERSON] . Крім того, судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що між сторонами склалися спірні правовідношення щодо участі діда у вихованні та спілкуванні з дітьми - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України "Про охорону дитинства" держава здійснює захист дитини від усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Суд вважає, що відповідачем надано допустимих та беззаперечних доказів того, що позивач, який є дідом дітей, несе загрозу та його подальше спілкування з дітьми суперечило б інтересам останнім. В суді беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі склалися конфліктні неприязні стосунки, відсутність компромісу щодо порядку зустрічі та вихованню дітей, які самі по собі можуть впливати, та як наслідок, усунути позивача від спілкування з онуками. Згідно ч.2 ст.1 СК України метою регулювання сімейних відносин є зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що в даному позові слід відмовити. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed