Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в Хмільницький міськрайонний суд з позовом до Хмільницької державної нотаріальної контори, яким просив скасувати постанову державного нотаріуса Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області Глуздань С.В. від 07.03.2017 року № 188/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії - відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та зобов"язати державного нотаріуса Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області Глуздань С.В. видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла його рідна тітка [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно. Він звернувся до Хмільницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підвтерджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 29.03.2016 року, спадкова справа № 33/2016. У зв"язку з тим, що він не мав можливості довести факт родинних відносин з тіткою, так як документи про це не збереглися, тому він звернувся до суду про встановлення факту проживання з тіткою однією сім"єю. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 26.12.2016 року, яке набрало чинності 06.01.2017 року, було встановлено факт того, що [PERSON] проживав без реєстрації із спадкодавцем [PERSON] в [ADDRESS] з 2000 року по день її смерті [INFO], тобто проживав із спадкодавцем однією сім"єю не менше п"яти років. Постановою державного нотаріуса Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області Глуздань С.В. від 07.03.2017 року № 188/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як відповідно до п. 21 Постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 він не входить до числа спадкоємців 4-ї черги за законом у зв"язку з тим, що знаходився у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Важає, що вказана постанова державного нотаріуса Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області Глуздань С.В. суперечить вимогам ст. 1264 ЦК України, п.1,2 ст. 14 ЦПК України, ст. 129 Конституції України. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Данилюк П.П. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області в судове засідання не з'явився, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутність не подав, хоча про час і місце судового розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Частиною 1 ст. 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про день, час і місце судового заідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що підстав для відкладення розгляду справи згідно ст. 169 ЦПК України не має, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд здійснює заочний розгляд справи з врахуванням вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України. Судом встановлено наступні факти, обставини на відповідні їм правовідносини. З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 43407152 від 29.03.2016 року вбачається, що після смерті 29.03.2016 року [PERSON], у Хмільницькій державній нотаріальній конторі 29.03.2016 року заведена спадкова справа 58774057, номер у нотаріуса 33/2016 (а.с.7). Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 26.12.2016 року у справі № 149/3311/16-ц, яке набрало чинності 06.01.2017 року, було встановлено факт того, що [PERSON] проживав без реєстрації із спадкодавцем [PERSON] в [ADDRESS] з 2000 року по день її смерті [INFO], тобто проживав із спадкодавцем однією сім»єю не менше п"яти років (а.с.5). 30.03.2016 року [PERSON] подав до Хмільницької міської державної нотаріальної контори заяву про пройняття спадщини після смерті 02.10.2016 року [PERSON] та надав нотаріусу рішення Хмільницького міськрайонного суду від 26.12.2016 року у справі № 149/3311/16-ц, яке набрало чинності 06.01.2017 року, та яким було встановлено факт того, що [PERSON] проживав без реєстрації із спадкодавцем [PERSON] в [ADDRESS] з 2000 року по день її смерті [INFO], тобто проживав із спадкодавцем однією сім"єю не менше п"яти років, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 6,7). Постановою державного нотаріуса Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області Глуздань С.В. від 07.03.2017 року № 188/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як відповідно до п. 21 Постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 він не входить до числа спадкоємців 4-ї черги за законом у зв"язку з тим, що знаходився у зареєстрованому шлюбі з іншою особою [PERSON], а тому не може бути закликаний до спадщини на підставі ст. 1264 ЦК України (а.с.6). Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 3425-XII нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Поняття "нотаріальний акт" є значно ширшим за поняття "нотаріальна дія" і являє собою будь-яку дію, що є складовою частиною нотаріальної діяльності і вчиняється нотаріусом у межах виконання власних повноважень. Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов'язок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обов'язково обґрунтовуватися причини такої відмови. Обов'язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону № 3425-XII, де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні. Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону № 3425-XII, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону № 3425-XII, не є вичерпним. За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону № 3425-XII, на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону № 3425-XII відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, - виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Як встановлено судом, позивачем державному нотаріусу надано рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 26.12.2016 року у справі № 149/3311/16-ц, яке набрало чинності 06.01.2017 року, яким було встановлено факт того, що [PERSON] проживав без реєстрації із спадкодавцем [PERSON] в [ADDRESS] з 2000 року по день її смерті [INFO], тобто проживав із спадкодавцем однією сім"єю не менше п"яти років. Статтею 129 Конституції України визначено, що судове рішення є обов"язковим для виконання. Відповідно до п. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, виходячи з встановленого судом, у держаного нотаріуса Хмільницькоїдержавної нотаріальної контори Вінницької області Глуздань С.В. не було законних підстав для винесення постанови № 188/02-31 від 07.03.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON]. Посилання державного нотаріуса у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії на п. 21 Постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 у даному випадку є помилковим, так як статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а останній абзац п. 21 Постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7, як вбачається з його змісту, стосується виключно осіб, які перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сім"єю із спадкодавцем. Виходячи з встановленого судом, позовні вимоги [PERSON] в частині скасування постанови державного нотаріуса Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області Глуздань С.В. від 07.03.2017 року № 188/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії - відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, підлягають задоволенню. В задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині зобов"язання державного нотаріуса Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області Глуздань С.В. видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], необхідно відмовити виходячи з наступного. Рішення суду, яким скасовано постанову державного нотаріуса Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області Глуздань С.В. від 07.03.2017 року № 188/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії - відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, вже є підставою для розгляду державним нотаріусом заяви позивача [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON], а тому вимоги в частині зобов'язання нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину є безпідставним. Зобов'язуючи у даному випадку нотаріуса видати свідоцтва, суд виходить за межі повноважень, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину відносить до повноважень виключно нотаріуса і є його обов"язком. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Частиною 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" визначено, що у разі коли в позовній заяві об"єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайного характеру. Так як позивачем у справі заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, то позивачем мав бути сплачений судовий збір в розмірі 1280 гривень, по 640 гривень за кожну позовну вимогу немайнового характеру. Разом з тим, позивачем [PERSON] при поданні позовної заяви до суду, було сплачено судовий збір в розмірі 640 гривень як за одну позовну вимогу немайнового характеру. Таким чином з позивача [PERSON] необхідно стягнути до державного бюджету України 640 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial