Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Адвокат Ковальчук О.В., яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до АТ КБ «Приват Банк», про визнання правочину недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 грудня 2014 року [PERSON] отримав у банку «Приватбанк» (відділення у м. Ужгород) кредитну картку № [NUMBER] , при чому при виданні картки працівниця банку не повідомляла його яка саме сума грошових коштів знаходилась на ній та який пароль цієї картки. Дана кредитна картка не знаходилася у конверті, не опечатана, а на заперечення [PERSON] що картка видається у встановленому порядку працівниця банку повідомила йому, що це не суттєво та грошей на ній немає. Далі, працівниця банку дістала анкету приєднання до поштових послуг «Приватбанк» та попросила, щоб він її заповнив. Зазначає, що в даній анкеті при прочитанні графи «Бажаний кредитний ліміт» він зазначив «Не потребую». Жодних копій саме кредитного договору, відповідно якого [PERSON] було видано кредитну карту «Універсальна» № [NUMBER] не було надано. Вказана анкета мала виключно характер приєднання до поштових послуг та смс-банкінгу. Отримавши кредитну картку [PERSON] жодних дій з нею не здійснював та не активував її. Представник позивача вказує, що 10.03.2015 року на мобільний телефон [PERSON] прийшло смс-повідомлення в якому зазначалось, що йому необхідно здійснити поповнення кредитної картки банку «Приватбанк» № [NUMBER] на суму 370.00 гривень до 17.03.2015 року. По даному факту 12.03.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015070030000821 були внесені відомості за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України, де [PERSON] був визнаний потерпілим. 22.06.2018 року на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було здійснено тимчасовий доступ до речей та документів, які знаходяться у володінні ПАТ КБ «Приватбанк», однак документів, які б підтверджували факт укладання кредитних договорів між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] отримано не було. Досудовим розслідуванням не встановлено, що 16.02.2015 року саме [PERSON] отримував кошти, перераховані з його картки № [NUMBER] . За таких умов, потерпілому [PERSON] було рекомендовано звернутися до місцевого загального суду як суду першої інстанції про визнання правочину недійсним, а саме отримання [PERSON] картки «Універсальна» за № [NUMBER] у банку «Приватбанк» в порядку, передбаченому ЦПК України. Однак, відповідно до довідки, виданої AT КБ станом на 21.06.2019 заборгованість [PERSON] по кредитній картці банку «Приватбанк» № [NUMBER] становить 263021.00 грн. На неодноразові звернення [PERSON] до банку «Приватбанк» із заявами, що він не отримував кредит та не бажав його отримувати, що жодних договорів для отримання грошових коштів в якості кредиту він не підписував і на жодні умови не погоджувався не надали позитивного результату. Також, відповідно до відповіді на звернення [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» від 10.05.2016 року було зазначено наступне, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку. Договір складається із заяви, пам`ятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг, тарифів. На його вимогу було видано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, однак дата заповнення та підписання даної анкети була 30.05.2013 року, призначення цієї картки було для отримання пенсії з Управління пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області, а не отримання кредиту. Отже, з вищенаведеного виходить, що [PERSON] не вчиняв жодних дій для визнання правочину дійсним, підписання договору з банком для отримання кредиту, він не згоден з тим, що Пам`ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, оскільки такі не були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за карткою «Універсальна» за № [NUMBER] станом на 21.06.2019 року становить 263021.00, на що сторона позивача вважає, що це наслідки недійсності правочину, оскільки жодного документу про надання цієї картки позивач не підписував. Враховуючи викладене, просить визнати правочин недійсним, а саме отримання та користування [PERSON] грошових коштів в сумі 7,360.00 з картки «Універсальна» за № [NUMBER] у банку «Приватбанк». Не погоджуючись з позовними вимогами, представником відповідача був поданий відзив на позов, суть якого зводиться до наступного. Вказує, що позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг , що підтверджується підписом у заяві. Заявою Відповідача стверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Зазначає, що [PERSON] , підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у відділенні банку, приєднується до Умов та правил надання банківських послуг, що засвідчив власним підписом під абзацом наступного змісту: "Я згоден (-на) з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась)і згоден (-на) з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку "www.privatbank.uа". Так, на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» розміщено «Умови та правила здійснення банківських послуг», цей документ є публічною офертою, що містить умови та правила надання послуг банком, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку. Позивачем 30.05.2013 року підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк». Анкетою-заявою позивач уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір приєднання про відкриття банківського рахунку та випуск картки. Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. Постанови Правління НБУ від 30.04.2010 №223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» користувач зобов`язаний використовувати спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Держатель зобов`язаний надійно зберігати спеціальний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Також, приписами Постанови НБУ №223, Умовами та Правилами визначено, що відповідальність за здійснення всіх операцій за карткою несе позивач до моменту письмової заяви про блокування коштів та/або постановки картки в СТОП-ЛІСТ. Згідно виписки по карті [NUMBER] клієнта [PERSON] , по ній 16.02.15р. проведена одна розхідна операція: 16/02/2015 на суму - 7,359.04 грн., термінал Е3373762, описання: "Переказ зі своєї карти". Зазнечена операція проведена через платіжну систему "Portmone.com". через інтернет-термінал № Е3373762 (мерчант DiamantTransferVipay2 Діамантбанка). Дані отримувача коштів невідомі. Згідно даних "Сервісу виборок" та "Сервісу Мобільні системи" за 16.02.15, смс-повідомлення, які поступили на фінансовий номер [NUMBER] клієнта [PERSON] не збереглись, оскільки сплив тривалий термін часу. По даному факту [PERSON] в березні 2016 року звертався в Банк, оскільки наголошував, що інформацію шахраям надали співробітники Банку. По зверненню клієнта було проведено перевірку, проте інформація не підтвердилась. Представник відповідача відмітила, що успішне проведення операції по карті [PERSON] , що мала місце 16.02.2015 р., потребувала від утримувача карти введення не тільки номера карти та строку її дії, ще і спеціального коду безпеки платежів (CVV). Тобто, операція по карті [PERSON] проведена по вині клієнта. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову. Позивач у судове засідання не з`явився та його представник - адвокат Ковальчук О.В. у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі та просила таку задоволити. Наголосила, що її довіритель не укладав ніяких кредитних договорів та не бажав отримувати картку Універсальна, однак така йому всупереч його волі була надана. Представник відповідача Дурдинець Р.Ю. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову та підтримала доводи, викладені у відзиві на позов. Пояснила, що позивач власноручно підписав анкету-заяву про приєднання до «Умови та правила здійснення банківських послуг», та отримав карту Універсальна. Більше того вказала, що грошові кошти були списані з вказаної карти позивача з його вини. Додатково вказала на пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду з позовом. Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. За приписом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 09.12.2014 [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Як вбачається з позовної заяви та підтверджено представником відповідача, після підписання вказаної заяви позивачу було надано також кредитну картку № [NUMBER] . У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Більше того, при укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тому, своїм підписом у Анкеті-заяві позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Даною заявою підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приват Банк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними визначено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правовим наслідком відсутності у договорі усіх істотних його умов є те, що такий договір вважається не укладеним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Такої підстави недійсності договору як недосягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов чинне законодавство не містить. Аналогічна правова позиція викладена в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, де зазначено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Вимога про визнання правочину (договору) не укладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК України. Зважаючи на викладене суд вважає, що спірний правочин укладений у встановленій законом формі його укладення для такого виду договорів, підписаний уповноваженими на те сторонами, у ньому зазначені необхідні умови договору. Більше того, статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Твердження позивача про те, що він не користувався наданою йому кредитною карткою та грошові кошти були зняті з його рахунку шляхом обману, а також сама незгода позивача з розрахунком заборгованості за кредитом, суд до уваги не приймає, так як вказані обставини не є підставою для визнання правочину недійсним. Інших належних та допустимих доказів та підстав, за якими суд може дійти висновку та вважати недійсним оспорюваний правочин позивачем не надано. Таким чином, враховуючи наведені вище положення нормативно-правових актів, встановлені законодавством для вчинення оспорюваного правочину, підстави для визнання правочину недійсним відсутні. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що аналіз досліджених у справі доказів свідчить, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу позову, натомість такі його доводи знайшли своє об`єктивне спростування доводами відповідача, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним, тому у його задоволенні слід відмовити саме за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed