Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника - адвоката Стефківського В.І. з Адвокатського об`єднання «Автопоміч», звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з НАСК «ОРАНТА» 25 038,00грн. моральної шкоди; 7 156,00 грн. витрат на поховання; 9 600,00 грн. витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09 червня 2019 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, [PERSON] керуючи автомобілем ВАЗ-219010, д.н. [NUMBER] здійснював рух на 24км + 200м автодороги Олешки-Гола Пристань-Скадовськ, допустив наїзд на [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав важкі тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. Постановою ВРЗСТ СУ ГУНП в Херсонській області про закриття кримінального провадження від 30.10.2019, кримінальне провадження №12019230000000200 від 10.06.2019 за фактом дорожньо-транспортної пригоди закрито, у зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля ВАЗ-219010, д.н. [NUMBER] - [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Внаслідок загибелі [PERSON] , [PERSON] , який є батьком загиблого, завдано матеріальну та моральну шкоду. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ-219010, д.н. [NUMBER] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ "НАСК "Оранта" згідно полісу №АМ/7599333, то ПАТ "НАСК "Оранта", як страховик, є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Від ПАТ «НАСК «Оранта» - Матерборчук Н.О. , надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив про незгоду з позовом та просив відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Оскільки, [PERSON] не наділяв адвоката Сефківського В.І. на представництво його інтересів, в тому числі в судах всіх інстанцій. Також відповідно до ст.35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування треті особи - потерпілі, які мають право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду надають страховику заяву про страхове відшкодування. Отже, треті особи мають заявити страховику про заподіяну їм шкоду в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Подання заяви про страхове відшкодування не є досудовим вирішенням спору між страховиком та третьою особою, оскільки спір відсутній, а відповідно до ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повідомлення про ДТП та заява надають можливість страховику оцінити у встановленому Законом порядку шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи та відшкодувати її. Віповідно до п.27.4 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Однак документи, що пітверджують витрати на поховання та оригінал свідоцтва про смерть, страховику надані не були у зв?'язку з ненаданням заяви про право на страхове відшкодування. Однак документи, що підтверджують витрати на поховання та оригінал свідоцтва про право на страхове відшкодування. Згідно позовної заяви [PERSON] були понесені витрати на поховання сина в розмірі 7156 грн., що підтверджується договором замовлення №147 від 14.06.2019 та накладними від 13.06.2019. Представник відповідача звертає увагу на те, що ці накладні без номерів та на них відсутні будь-які відбитки печатки або штампу, що викликає сумнів в їх достовірності. Також, з квитанції не видно, чи є платником саме [PERSON] , а тому вона не може бути доказом здійснення позивачем витрат на поховання. Також, просить суд відмовити у виплаті послуг з надання професійної правничої допомоги. У зв`язку з тим, що представники позивача грубо порушили волевиявлення особи на отримання страхової виплати шляхом подання страховику повідомлення про ДТП та заяви про страхове відшкодування, а страховик жодним чином не порушив право [PERSON] на отримання страхового відшкодування, просить суд відмовити представнику позивача в задоволенні позовних вимог в цілому. У судове засідання позивач та представник позивача адвокат Стефківський В.І. не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Матерборчук Н.О. в судовому засіданні просила суд відмовити в задовленні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві. Відповідно до положень ч. 7 ст. 233 ЦПК України судом було оголошено зміст відзиву. Дослідивши надані учасниками судового розгляду докази, суд приходить до наступного висновку. З постанови про закриття кримінального провадження від 30.10.2019 вбачається, що в провадженні відділу з розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Херсонській області знаходиться кримінальне провадження №12019230000000200 від 10.06.2019, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.06.2019 близько 22:30 години [PERSON] , [INFO] керуючи автомобілем ВАЗ-219010, реєстраційний номер [NUMBER] здійснював рух на 24км + 200м автодороги Олешки-Гола Пристань-Скадовськ, зі сторони м.Гола Пристань в напрямку м.Олешки, допустив наїзд на [PERSON] , [INFO] , який лежав на проїздній частині. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пішохід [PERSON] , [INFO] , отримав тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких загинув на місці. Згідно висновку судово-медичної експертизи трупа [PERSON] №92/ГП від 12.07.2019, смерть настала в результаті відкритого перелому кісток черепа із забоями, з розчаленням та виприсовуванням головного мозку, відразу після його заподіяння. Судово-токсикологічним дослідженням крові [PERSON] , виявлено етиловий спирт в кількості 3,34 проміле, в сечі 5,51 проміле, що зазвичай викликає сильне алкогольне сп`яніння. Вказані наслідки знаходяться у причинному зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху України з боку пішохода [PERSON] , [INFO] , а саме: п.4.4. у темну пору доби та в умовах неостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїздною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху; п.4.14 відповіно до якого, пішоходам забороняється: а) виходити на проїжджу частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. г) затримуватися і зупинятися на проїздній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху. Таким чином, враховуючи вище викладене в діях водія автомобіля ВАЗ-219010, реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] , відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с. 7-8). Смерть [PERSON] настала [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13.06.2019 року Голопристанським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 194 (а.с. 9). Таким чином, суд вважає встановленим, що смерть [PERSON] сталася в результаті дії джерела підвищеної безпеки, а саме: автомобіля ВАЗ-219010, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Станом на дату ДТП - 09.06.2019, відповідальність водія ВАЗ-219010 р.н., [NUMBER] була застрахована ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (а.с. 37, 38). Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку що між діями [PERSON] , який керував джерелом підвищеної небезпеки та наслідками в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.06.2019, у вигляді смерті [PERSON] , є прямий причинний зв`язок, при цьому закриття кримінального провадження, не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності останньої за завдану шкоду. Враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за моральну шкоду, завдану такими джерелом, незалежно від наявності її вини. При вирішенні позову суд також керується практикою Верховного Суду, зокрема, висновками, викладеними в постанові від 18.10.2019 року по справі № 352/342/17. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Позивач [PERSON] є батьком загиблого [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 34 (а.с. 11). Враховуючи наведене суд погоджується із доводами позивача про наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди, завданої загибеллю його сина. У справі № 755/18006/15-ц (постанова від 04.07.2018р.) Велика Палата Верховного Суду, розмежувавши інститути регресу та суброгації, зазначила, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, і вважає, що останній безсумнівно зазнав моральних страждань, пов`язаних із втратою сина, в зв`язку із чим розмір відшкодування моральної шкоди зазначений позивачем в розмірі 25 038,00 грн., є справедливим. Відповідно дорожньо-транспортна пригода трапилась 09.06.2019, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 4 173,00грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50 076,00 грн. У загиблого [PERSON] , крім матері [PERSON] , є ще батько [PERSON] , йому належить 1/2 частина загального розміру страхового відшкодування, тобто 25 038,00грн. Таким чином, з відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь [PERSON] підлягає стягненню 25 038,00грн. страхового відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи (сина). Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 7156,00 грн. на відшкодування витрат на поховання сина. Згідно п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. За положеннями ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Відповідно п. 24 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27 березня 1992 року у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. При цьому з матеріалів справи вбачається, що згідно договору-замовлення №147 на організацію та проведення поховання [PERSON] поніс витрати в розмірі 641,00 грн., що підтверджується квитанцією №60 від 11.06.2019 (а.с. 12, 13). В цій частині понесені витрати на поховання піляють задоволенню. Згідно ч.ч.1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Таким чином, враховуючи те, що накладна від 13.06.2019 без номеру та на ній відсутні буь-які печатки аб штампи, що викликають сумнів в їх достовірності та з квитанції не видно, чи є платником саме [PERSON] , тому дана накладна з квитанцією не може бути доказом здійснення [PERSON] , витрат на поховання в розмірі 6189,25грн. Інших доказів в обґрунтування позовних вимог щодо відшкодування витрат на поховання матеріали справи не містять, у зв`язку із чим дані вимоги судові вимоги задовольнити частково в розмірі 641,00грн. Позивач також просив суд стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь [PERSON] витрати пов`язані з оплатою послуг з надання професійної допомоги в сумі 9600,00 грн., проте доказів про оплату цих послуг позивачем матеріали справи не містять.

Outcome: partial