Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.06.2016року звернулась до суду із позовом, в обгрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири № 10 житлового будинку № 73 по вулиці Шевченка в м. Павлограді Дніпропетровської області на підставі договору дарування квартири від 02 липня 2014року між дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON], 19.12.1995року народження, посвідченого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, зареєстрованого у реєстрі за № 1-2365. Державна реєстрація права власності відбулась 02.07.2014року, номер запису про право власності 61944743). Після отримання права власності на вказану квартиру позивач дізналась, що з нею у квартирі залишився зареєстрованим її брат [PERSON], 14 листопада 1990року народження, якого у вказаній квартирі зареєструвала мати [PERSON]. Відповідач у вказаній квартирі не проживає, веде антисоціальний спосіб життя, вживає наркотичні засоби, а з березня 2016року знаходиться у місцях позбавлення волі у зв"язку із вчиненням злочинів. Позивач вказує, що вищевказані обставини грубо порушують її право власності на придбану квартиру, в даній ситуації вона фактично змушена оплачувати комунальні послуги за зареєстрованого в її квартири відповідача. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням у обсязі, визначеному угодою з власником. Ані договору найму, ані договору оренди квартири з відповідачем позивач не укладала. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виникнення у членів сімї власника жилого будинку права на користування цим будинком є похідним від виникнення у власника права власності на будинок, а відтак припинення права власності особи на будинок, припиняє право членів його сімї на користування жилим будинком. В судове засідання позивач не з"явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутностіу зв"язку з незадовільним станом здоров"я, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON], який перебуває у Дніпропетровській установі виконання покарань(№4) проти позову заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач\~є власником квартири № 10 житлового будинку № 73 по вулиці Шевченка в м. Павлограді Дніпропетровської області( а.с.6-7), у якій разом з ним зареєстрований з 20.12.2013року її брат [PERSON] - відповідач у справі( а.с.5). Судом встановлено, що відповідач \~був зареєстрований в квартирі\~\~позивача, як член сім'ї колишнього власника квартири - [PERSON], яка є його матір"ю. 02.07.2014року [PERSON] подарувала вказану квартиру своїй дочці [PERSON] - позивачу у справі, з цього часу позивач є власником вказаної квартири. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім"ю складають подружжя, їх діти та інші особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають спільні права та обов"язки. Як встановлено судом, відповідач не є членом сім"ї позивача. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 05.11.2014року у справі № 6 -158цс14, аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Таким чином, відповідач втратив право користування квартирою з 02.07.2014року. Суд зазначає, що право на користування жилим приміщенням членів сімї власника будинку і наймачів регулюється різними нормами. Так, відповідно до п.7 ч.3 ст.71 глави 2 "Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду" ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення понад шість місяців у разі взяття під варту,засудження до позбавлення волі на певний строк. Однак позивач не є наймачем жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду, а є власником спірної квартири. Відповідно право на користування жилим приміщенням членів сім"ї його власника регулюється нормами ЦК України і ст.ст. 156,157 ЖК УРСР, тому гарантії, передбачені ст 71 ЖК УРСР не розповсюджуються на правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі. Ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:\~\~судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою.

Outcome: approved