Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати право приватної власності на житловий будинок в [ADDRESS]в порядку набувальної давності. В своєму позові позивач зазначив, що у 2000 році придбала житловий будинок [ADDRESS] у [PERSON]. На сьогоднішній день позивач продовжує безперервно користуватися даним житловим будинком, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років. Постійно продовжує обслуговувати дані приміщення, проводить поточні ремонти. За весь час користування позивачем даним нерухомим майном, жодних претензій з боку третіх осіб не пред'являлося. Відповідачі повідомлені про дату, час та місце слухання справи, відповідач виконавчий комітет не забезпечив явку свого представника в судове засідання, надав заперечення на позовну заяву відповідно до яких просили проводити розгляд справи без участі їх представника, покладалися на розсуд суду при вирішенні питання по суті. В ході слухання справи суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Починаючи з 2000 року по даний час позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє вищезазначеним житловим будинком. Право власності за позивачем на даний будинок на сьогодняшній день ні в БТІ ні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровані. За весь час користування позивачем даним нерухомим майном жодних претензій з боку третіх осіб не пред'являлося. В розумінні ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч.1 ст. 60 ЦПК України), є законний об"єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безпреревність (строк володіння), Отже, позивач набула право власності на це нерухоме майно в порядку набувальної давності. Згідно вимог даної статті, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майно і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває на нього право власності за набувальною давністю на підставі рішення суду. Згідно п. 9,11,13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п"яти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність) якщо інше не втсановлено вимогами ЦК. При вирішенні таких спорів, пов"язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що:володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звизайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;володіння цього майна визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не зі своєї волі майна його давність володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред"явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що позивач є добросовісним власником даного нерухомого майна і що при його заволодінні вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Протягом всього строку набувальної давності позивач безперервно, відкрито володіла даним майном і не приховувала фактів знаходження майна у неї, і це підтверджено зокрема свідченнями сусідів. Таким чином, судом встановлено та досліджено всі докази по справі, наявні в матеріалах справи, встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обгрунтування позовних вимог і підтверджені ним письмовими доказами є достовірними і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв"язку з чим підлягають повному задоволенню. Судом також встановлено, що державна реєстрація права власності на дане нерухоме майно відсутня. Виходячі зі змісту частини першої ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв"язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 15, 16, 344 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved