Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] та інші звернулися до суду з позовом до відповідачів Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Солом"янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання правочинів такими, що порушують публічний порядок, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до Розпорядження КМДА № 1881 від 14.10.2004 року "Про зміну статусу гуртожитків по [ADDRESS] змінено з гуртожитку на житловий будинок. Розпорядженням № 2240 КМДА від 24.12.2004 року "Про внесення змін та доповнень до Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 14.10.2004 року № 1881 та від 20.10.2004 року № 1915" будинок [ADDRESS] передано до комунальної власності Територіальної громади Деснянського району м. Києва. Згідно із Додатком до Рішення виконкому Київради від 15.05.1995 року № 142 залишкова вартість будинку [ADDRESS] становила 0, 4 млн. крб. З 2006 року Відділом приватизації Деснянської РДА видаються свідоцтва про право власності на квартири, як окремі об"єкти нерухомості, у будинку [ADDRESS]. Солом"янською районною в м. Києві державною адміністрацією було видано Розпорядження від 02.04.2010 року № 288 "Про передачу в користування звільненої площі мешканцям, які проживають у комунальних квартирах відомчих будинків ДП "Екос" АТ ХК "Київміськбуд" та видачу ордерів", на підставі якого було видано ордер на приміщення загального користування будинку [ADDRESS] стороннім особам, що позивачі вважають порушенням діючого законодавства. 12.09.2012 року КМДА було видано Розпорядження № 1605 "Про безоплатне прийняття відомчого житлового будинку, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ "ХК "Київміськбуд", відповідно до якого будинок [ADDRESS] було включено до розпорядження та повторно передано у власність Територіальної громади м. Києва, що є неправомірним. 12.10.2012 року Деснянською районною в м. Києві державної адміністрацією було видано розпорядження № 1605 "Про визначення балансоутримувача відомчого житлового фонду ПАТ "ХК "Київміськбуд", яким визначено балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] м. Києві КП "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва, але дане розпорядження позивачі також вважають незаконним. На підставі викладеного позивачі звертаються до суду з даним позовом, в якому просять суд: 1) визнати Розпорядження № 1605 від 12.09.2012 року "Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ ХК "Київміськбуд" таким, що порушує публічний порядок, із застосуванням наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме повернення нашої спільної суміжної власності із незаконного володіння у власність позивачів та розпоряджання; 2) визнати Розпорядження № 561 від 12.10.2012 року "Про визначення балансоутримувача відомчого житлового фонду ПАТ ХК "Київміськбуд" таким, що порушує публічний порядок, із застосуванням наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме повернення спільної суміжної власності із незаконного володіння у власність позивачів та розпоряджання; 3) визнати Розпорядження Солом"янської районної у м. Києві державної адміністрації від 02.04.2010 року № 288 "Про передачу в користування звільненої жилої площі мешканцям, які проживають у комунальних квартирах відомчих будинків ДП "Екос" АТ ХК "Київміськбуд" та видачу ордерів" у частині видачі ордеру на приміщення загального користування житлового будинку [ADDRESS] таким, що порушує публічний порядок, із застосуванням наслідків недійсності нікчемного правочину; 4) визнати недійсним ордер, виданий на підставі Розпорядження Солом"янської районної у м. Києві державної адміністрації від 02.04.2010 року № 288 "Про передачу в користування звільненої жилої площі мешканцям, які проживають у комунальних квартирах відомчих будинків ДП "Екос" АТ ХК "Київміськбуд" та видачу ордерів" на приміщення загального користування в житловому будинку [ADDRESS]; 5) відновити законне володіння позивачів спільною суміжною власністю, якою в протизаконний спосіб заволоділи сторонні особи в житловому будинку [ADDRESS] на першому та другому поверхах шляхом відновлення становища, що існувало до порушення прав позивача Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.01.2016 року до участі у справі як третю особу залучено Київську міську державну адміністрацію. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.04.2016 року до участі у справі як третю особу залучено Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва". Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.04.2017 року прийнято відмову від позову позивачки [PERSON]; провадження по цивільній справі у частині позовних вимог [PERSON] до Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, Солом"янської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Київська міська державна адміністрація, Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва", про визнання правочинів такими, що порушують публічний порядок закрито. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.04.2017 року до участі у справі як третю особу залучено [PERSON]. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та інші подали заяву про уточнення позовних вимог, просили позов задовольнити у повному обсязі, а саме: 1) визнати Розпорядження № 1605 від 12.09.2012 року "Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ ХК "Київміськбуд" таким, що порушує публічний порядок, із застосуванням наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме повернення нашої спільної суміжної власності із незаконного володіння у власність позивачів та розпоряджання; 2) визнати Розпорядження № 561 від 12.10.2012 року "Про визначення балансоутримувача відомчого житлового фонду ПАТ ХК "Київміськбуд" таким, що порушує публічний порядок, із застосуванням наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме повернення спільної суміжної власності із незаконного володіння у власність позивачів та розпоряджання; 3) визнати Розпорядження Солом"янської районної у м. Києві державної адміністрації від 02.04.2010 року № 288 "Про передачу в користування звільненої жилої площі мешканцям, які проживають у комунальних квартирах відомчих будинків ДП "Екос" АТ ХК "Київміськбуд" та видачу ордерів" у частині видачі ордеру на приміщення загального користування житлового будинку [ADDRESS] таким, що порушує публічний порядок, із застосуванням наслідків недійсності нікчемного правочину; 4) Визнати Розпорядження Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 30.01.2015 року № 48 "Про закріплення на праві господарського відання за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" таким, що порушує публічний порядок; 4) визнати недійсним ордер, виданий на підставі Розпорядження Солом"янської районної у м. Києві державної адміністрації від 02.04.2010 року № 288 "Про передачу в користування звільненої жилої площі мешканцям, які проживають у комунальних квартирах відомчих будинків ДП "Екос" АТ ХК "Київміськбуд" та видачу ордерів" на приміщення загального користування в житловому будинку [ADDRESS]; 5) відновити законне володіння позивачів спільною суміжною власністю, якою в протизаконний спосіб заволоділи сторонні особи в житловому будинку [ADDRESS] на першому та другому поверхах шляхом відновлення становища, що існувало до порушення прав позивача Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] - у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача - Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - на початку судового розгляду позовні вимоги не визнав з підстав їх необґрунтованості. У подальшому належний представник відповідача у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Представник відповідача - Солом"янської районної в м. Києві державної адміністрації - у судове засідання не з"явився, надав суду письмові заперечення щодо позовних вимог, в яких просив розглядати справу у відсутності представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Київської міської державної адміністрації - у судове засідання не з"явився, надав суду письмові заперечення щодо позовних вимог, в яких просив розглядати справу у відсутності представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - КП "Керуюча" - у судове засідання не з"явився, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачів, представника третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та інших підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.. 214 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та інші зареєстровані та проживають [ADDRESS] до Розпорядження КМДА № 1881 від 14.10.2004 року "Про зміну статусу гуртожитків по [ADDRESS] статус будинку [ADDRESS] м. Києві змінено з гуртожитку на житловий будинок. Розпорядженням № 2240 КМДА від 24.12.2004 року "Про внесення змін та доповнень до Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 14.10.2004 року № 1881 та від 20.10.2004 року № 1915" будинок [ADDRESS] передано до комунальної власності Територіальної громади Деснянського району м. Києва. Згідно із Додатком до Рішення виконкому Київради від 15.05.1995 року № 142 залишкова вартість будинку [ADDRESS] м. Києві становила 0, 4 млн. крб.. Пунктом 3 вказаного розпорядження було визначено надати в установленому порядку сім"ям, які постійно проживають, перебувають на квартирному обліку та зареєстровані у жилому будинку на займані ними жилі приміщення ордери. З 2006 року Відділом приватизації Деснянської РДА видаються свідоцтва про право власності на квартири, як окремі об"єкти нерухомості, у будинку [ADDRESS] м. Києві. Солом"янською районною в м. Києві державною адміністрацією було видано Розпорядження від 02.04.2010 року № 288 "Про передачу в користування звільненої площі мешканцям, які проживають у комунальних квартирах відомчих будинків ДП "Екос" АТ ХК "Київміськбуд" та видачу ордерів", на підставі якого було видано ордер на приміщення загального користування будинку [ADDRESS]. 12.09.2012 року КМДА було видано Розпорядження № 1605 "Про безоплатне прийняття відомчого житлового будинку, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ "ХК "Київміськбуд", відповідно до якого будинок [ADDRESS] було включено до розпорядження та повторно передано у власність Територіальної громади м. Києва. 12.10.2012 року Деснянською районною в м. Києві державної адміністрацією було видано розпорядження № 1605 "Про визначення балансоутримувача відомчого житлового фонду ПАТ "ХК "Київміськбуд", яким визначено балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] КП "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва. 30.01.2015 року Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією видано розпорядження № 48 "Про закріплення на праві господарського відання за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва". Позивачі вважають вказані вище розпорядження незаконними з тих підстав, що вони не відповідають вимогам діючого законодавства. Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Змістом статей 21 та 24 Конституції України встановлено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду з захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусового виконання обов"язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьої, п"ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину... Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідків окремих видів недійсних правочинів. Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, такий правочин може бути визнаний недійсним. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме у частині визнання правочинів такими, що порушують публічний порядок, з підстав, зазначених у позовних вимогах та викладених вище. Але при цьому слід зазначити, що не підлягають задоволенню позовні вимоги у частині застосування правових наслідків недійсності правочину, оскільки у даному випадку неможливо визначити повний обсяг даних правових наслідків, а тому у цій частині позов задоволенню не підлягає. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги у частині відновлення законного володіння позивачами спільною суміжною власністю, оскільки ними під час розгляду справи по суті не було надано жодних належних доказів на підтвердження того, яке саме їх право необхідно відновити у разі визнання правочинів такими, що порушують публічний порядок. На підставі викладеного,

Outcome: partial