Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначила, що інформація щодо неї була поширена відповідачем через ЗМІ (засоби масової інформації). В газеті «Голос Громади» [NUMBER] від [INFO] була опублікована стаття міського голови Сватове Луганської області [PERSON] «[INFO]», з якою вона ознайомилась 13.08.2019 в районній бібліотеці м.Сватове. У статті зазначено: « на стовпах на сміттєвих баках досі висить портрети кандидатів, яких підтримували земляки за солодкі обіцянки. Партії зникли до наступних виборів. Штаби підзаробили та розбіглися.... Дехто забувся чи вже взяв старт на нові вибори - продовжує "ганяти вітер". Активнішою за всіх виявилася голова громадської організації "Джерело" пані [PERSON] . Метою її організації є правозахисні дії. Вона більше переймається ліквідацією біологічно застарілих каштанів на площі Перемоги. Кажуть, що пані [PERSON] - лікарка за фахом, має ще двох засновників своєї організації. На жаль мені ці люди не знайомі, та я аплодую їхній правозахисній праці. Проте мене цікавить єдине запитання - навіщо вони зареєстрували свою громадську організацію за адресою комунального приміщення, у якому знаходиться "Слобожанська хата?" Як такі шахрайські дії не суперечать їхній правозахисній діяльності». Зазначена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. У виборах у Верховну Раду вона не приймала участь ні як представник партії, ні як член виборчих комісій, тому принизливий вислів «продовжує ганяти вітер» підриває її ділову репутацію. Відносно того, що вона «переймалася ліквідацію біологічно застарілих каштанів», то Актом №304 Державної екологічної інспекції в Луганській області від 26.07.2019 встановлено, що пошкодження 16 дерев відбулось на підставі рішення виконавчого комітету Сватівської міської ради, яке прийнято з порушенням вимог «Порядку видалення дерев, кущів і квітників у населених пунктах» затвердженого постановою КМУ від 01.08.2006 №1045. Таким чином, державі заподіяні збитки, зазначені в претензії на сумму 21088 грн. До відомостей, що порочать особу, слід віднести ті, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці або думці окремих громадян з точки зору дотримання законів, загальноприйнятих правил співжиття і принципів людської моралі. Шахрайство - це заволодіння чужим майном, бо придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Шахрайство-кримінально каране діяння. ГО «ВПО «Джерело» зареєстрована 19.05.2016, що підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Громадська організація була зареєстрована за адресою її мешкання, що підтверджується довідкою ВПО: [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житлове приміщення, в якому знаходиться згадана автором «Слобожанська хата» зареєстровано за Сватівською міською радою Луганської області з 23.09.2008. 03.05.2019 міський голова [PERSON] подав заяву в поліцію про те, що засновник та голова ВПО «Джерело» [PERSON] подала державному реєстратору підроблені відомості щодо місцезнаходження створеної громадської організації. 03.05.2019 було відкрито кримінальне провадження за ст. 358 КК України. Правова кваліфікація встановлена не вірно. Підозру на дату 02.02.2021 р. нікому не повідомлено. Строки досудового розслідування, встановлені ст.219 КПК України, закінчилися, але постанова про закриття кримінального провадження не винесена. Вважає, що поширення вищевказаної інформації порушує її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до її гідності, честі та ділової репутації, інформацію, розповсюджену через газету «Голос громади» [NUMBER] автором статті «[INFO]» від [INFO] [PERSON] при виконані посадових повноважень міського голови Сватівської міської ради Луганської області. Зобов`язати редакцію газети «Голос Громади» спростувати поширену відносно неї недостовірну інформацію, викладену в статті «[INFO]» від [INFO]. Також просить стягнути з відповідача Сватівської міської ради Луганської області на її користь моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 15000 грн., з ТОВ «Редакція газети Голос громади» - 5000 грн., з відповідача [PERSON] - 5000 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020 головуючим суддею по справі було визначено суддю Сватівського районного суду Луганської області Половинка В.О. ( т.1 а.с. 26). Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 01 вересня 2020 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судового засідання ( т.1 а.с. 29). Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 02 листопада 2020 року було задоволено клопотання позивача про заміну відповідача та замінено первісного відповідача у справі - [PERSON] належним відповідачем - Сватівською міською радою Луганської області (т.1 а.с. 67). Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 01 лютого 2021 року було задоволено заяву судді Сватівського районного суду Луганської області Половинки В.О. про самовідвід по справі та справу передано до канцелярії Сватівського районного суду Луганської області для визначення іншого складу суду ( т.1 а.с. 161). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2021 головуючим суддею по цивільній справі визначено суддю Сватівського районного суду Луганської області Бабічеву Л.П. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 09 лютого 2021 цивільну справу було прийнято до провадження судді Сватівського районного суду Луганської області Бабічевої Л.П. та призначено підготовче судове засідання ( т.1 а.с. 164). Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 12 березня 2021 року було задоволено клопотання позивача [PERSON] про залучення співвідповідача та залучено до участі у справі співвідповідача - [PERSON] (т.1 а.с.231). Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 14 квітня 2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача - Сватівської міської ради Луганської області про залишення позову без розгляду (т.2 а.с.14). Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 12 травня 2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про витребування зі Сватівського РВП ГУНП в Луганській області матеріалів кримінального провадження № 12019130550000223 (т.2 а.с.83). Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 12 травня 2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів від 27 квітня 2021 року (т.2 а.с.84). Ухвалами суду, які занесено до протоколу судового засідання від 12 травня 2021 року, було відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про виклик та допит свідків ( т.2 а.с. 73 зворот, 75). Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 12 травня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с. 79). Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 29 липня 2021 року було відмовлено у задоволенні заяви позивача [PERSON] про зупинення провадження у справі (т.2 а.с.143а). Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позовна заява подана позивачкою 13 серпня 2020 року, тобто з пропуском встановленої позовної давності. Доказів того, що позивачка не знала про дану статтю позовна заява не містить. У своєму позові позивачка чітко не сформулювала, які саме недостовірні відомості стосовно неї були поширені в публікації і яким чином вони принижують її честь, гідність та ділову репутацію. Оскаржувана стаття містить оціночні судження, які не містять фактичних даних, також містить риторичне питання, яке ставиться не з метою отримання відповіді, яке слугує засобом вираження здивування, обурення. У своєму позові [PERSON] не доводить, що про неї була поширена правдива інформація, а надає роз`яснення на запитання автора статті. Незрозуміло, яким чином події позивачки у Сватівському ВП стосуються статті та спростування відомостей. Взагалі неможливо пов`язати її виклик до органів поліції зі статтею. В статті жодного слова про дані події не має. У позові [PERSON] вимагає опублікування спростування, але самого тексту спростування не передбачає. Критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідач вважає, що позивачкою неаргументовано позовні вимоги, не доведено факт публікації недостовірних відомостей, не доведено спричинення їй моральної шкоди саме цією публікацією, не визначено способу спростування та не обґрунтовано розмір моральної шкоди. Просить відмовити у задоволенні позову ( т.1 а.с. 39-41). Відповідачем - Сватівською міською радою Луганської області подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відомості, які оскаржуються позивачкою опубліковані в газеті «Голос громади», що вийшла 9 серпня 2019 року. Позовна заява подана позивачкою 13 серпня 2020 року, тобто з пропуском встановленої позовної давності. У позові позивачка чітко не сформулювала, які саме недостовірні відомості стосовно неї були поширені в публікації і яким чином вони принижують її честь, гідність та ділову репутацію. Оскаржувана стаття містить оціночні судження, які не містять фактичних даних, містить риторичне питання. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, і вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав ти при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. У своєму позові [PERSON] не доводить, що про неї була поширена правдива інформація, а надає роз`яснення на запитання автора статті. Позивачкою не аргументовано позовні вимоги, не доведено факт публікації недостовірних відомостей, не доведено спричинення їй моральної шкоди саме цією публікацією, не визначено способу спростування. Просить відмовити у задоволенні позову ( т.1 а.с. 75-77). У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з вищевикладених підстав, просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Сватівської міської ради Луганської області - Набока В.С. у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що в оспорюваній статті не має твердження, що саме позивач скоїла якісь дії, стаття містить вислів із риторичним запитанням, яке не є твердженням. Позивачем не доведено факт публікації недостовірної інформації та заподіяння моральної шкоди. Також позивачем пропущено строк позовної давності. Крім того пояснив, що з листопада 2020 року [PERSON] не займає посаду Сватівського міського голови. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача ТОВ «Редакція газети «Голос громади» - Найдьонова О.М. у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що редакцією газети «Голос громади» [INFO] в газеті «Голос Громади» було опубліковану статтю, яку надав до редакції газети Сватівський міський голова [PERSON] як посадова особа. Стаття підписана посадовою особою [PERSON], а не як фізичною особою. Дана стаття надійшла в електронному вигляді на електронну адресу газети, що передбачено укладеним між ТОВ «Редакція газети «Голос громади» та Сватівською міською радою Луганської області договором, при цьому договором не передбачено підписувати статті електронно-цифровим підписом. Автором статті не являється ТОВ «Редакція газети «Голос громади», автором є саме посадова особа [PERSON] , який на час опублікування оскаржуваної статті займав посаду Сватівського міського голови. З листопада 2020 року [PERSON] не займає дану посаду. Оскаржувана стаття не містить фактичних тверджень. Позивач не довела, що стаття недостовірна, що редакція газети діяла всупереч діючому законодавству. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні участі не брав, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідача та за адресою місця проживання відповідача, повідомленою відповідачем суду в ході підготовчого судового засідання (т.2 а.с. 116-117, 118-119). Виходячи з положень п.3, 4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судових повісток відповідачу є 12.06.2021. Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, тому суд розглянув справу за відсутності відповідача [PERSON] . Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Однак ч.1 ст. 68 Конституції України застерігає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 270, 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права, зокрема, права на повагу до гідності та честі, на недоторканість ділової репутації, порушених у зв`язку з поширенням про особу інформації, що завдала їй моральної шкоди, шляхом відшкодування спричиненої шкоди. У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності,честі чи ділової репутації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція 1950 року) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях ЄСПЛ (справи Lingens v. Austria, De Haes and Gijsels v. Belgium, Goodwin v. The United Kingdom), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Судом встановлено, що на час опублікування оскаржуваної статті відповідач [PERSON] займав посаду голови Сватівської районної ради Луганської області, що визнали сторони у судовому засіданні і вказана обставина сторонами не заперечується. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що [INFO] відповідачем - ТОВ «Редакція газети «Голос громади» було опубліковано у газеті «Голос громади» [NUMBER] ([NUMBER]) від [INFO] статтю «[INFO]», що підтверджується газетою «Голос громади» [NUMBER] ([NUMBER]) від [INFO] (т.2 а.с. 54-56). Дана стаття містить, зокрема, такий зміст: «На стовпах на сміттєвих баках досі висять портрети кандидатів, яких підтримували земляки за солодкі обіцянки. Партії зникли до наступних виборів. Штаби підзаробили та розбіглися. Життя продовжується! Проблеми залишаються. Дехто забувся чи вже взяв старт на нові вибори - продовжує "ганяти вітер". Активнішою за всіх виявилася голова громадської організації "Джерело" пані [PERSON] . Метою її організації є правозахисні дії. Вона більше переймається ліквідацією біологічно застарілих каштанів на площі Перемоги. Кажуть, що пані [PERSON] - лікарка за фахом, має ще двох засновників своєї організації. На жаль мені ці люди не знайомі, та я аплодую їхній правозахисній праці. Проте мене цікавить єдине запитання - навіщо вони зареєстрували свою громадську організацію за адресою комунального приміщення, у якому знаходиться "Слобожанська хата?" Як такі шахрайські дії не суперечать їхній правозахисній діяльності?». Крім цього стаття містить інформацію про висвітлення діяльності Сватівської міської ради по відновленню доріг, розгляду питання про приєднання Новомикольської громади до Сватівської об`єднаної громади, ремонту даху школи, садках тощо. Оскаржувана стаття містить автора - [PERSON] , Сватівський міський голова. На підтвердження того, що міський голова [PERSON] надав статтю для опублікування до редакції газети «Голос громади» представник відповідача ТОВ «Редакція газети «Голос громади» надала суду копію договору №60 від 07.05.2019 р. про закупівлю послуг за кошти місцевого бюджету (т.2 а.с. 58-63), копію Акту №131 здачі-прийомки виконаних робіт (послуг) від 02.09.2019 р. ( т.2 а.с. 122), копію роздруківки з електронної пошти ТОВ «Редакція газети «Голос громади» - golosgromady@ukr.net, на яку 06 серпня 2019 р. надійшла стаття від [PERSON] (т.2 а.с. 123-126). Судом досліджено у судовому засіданні надану представником відповідача копію договору про закупівлю послуг за кошти місцевого бюджету №60 від 07.05.2019 р., який укладено між Сватівською міською радою в особі Сватівського міського голови [PERSON], - «Замовник» та ТОВ «Редакція газети «Голос громади» в особі Найдьонової О.М. - «Виконавець», предметом якого є надання Виконавцем Замовнику послуги за ДК 021:2015 - 79820000-8 - послуги, пов`язані з друком. Згідно п.3.4, п.3.8 Договору тексти матеріалів надаються Замовником Виконавцю в електронному вигляді не пізніш як за добу до дня здачі номеру до друку ЗМІ, приймання-передача Послуг за Договором здійснюється на підставі акту наданих Послуг (т.2 а.с. 58-63). Умовами договору не передбачено скріплення текстів матеріалів, які надаються Виконавцю, електронно-цифровим підписом голови Сватівської міської ради Луганської області. З акту №131 здачі-прийомки виконаних робіт (послуг) від 02.09.2019 р., який складено та підписано Виконавцем - ТОВ «Редакція газети «Голос громади» і Замовником - Сватівською міською радою Луганської області, вбачається, що Виконавцем виконані послуги з висвітлення інформації, зокрема, виконано замовлення 14 «[INFO]»( т.2 а.с. 122). З наданої представником відповідача роздруківки з електронної пошти ТОВ «Редакція газети «Голос громади» - golosgromady@ukr.net, вбачається, що 06.08.2019 р. на електронну пошту відповідача - ТОВ «Редакція газети «Голос громади» надійшла стаття від [PERSON] ( т.2 а.с. 123-126). Дана електронна пошта - golosgromady@ukr.net зазначена на першій сторінці видання газети «Голос Громади» ( т.2 а.с. 54). Вищевказані докази, які надані представником відповідача, в сукупності підтверджують ту обставину, що замовником опублікування оскаржуваної статті є Сватівська міська рада Луганської області, автором якої зазначений [PERSON] як Сватівський міський голова. Відповідач [PERSON] у поданому відзиві не заперечував, що він, перебуваючи на посаді міського голови, надавав матеріали для опублікування до ТОВ «Редакція газети «Голос громади». У пунктах 9, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року роз`яснено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона. Згідно ч.4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. У даному випадку, як встановлено судом, [PERSON] , будучи головою Сватівської міської ради Луганської області, при виконанні службових обов`язків, надав оскаржувану статтю до редакції газети «Голос Громади» та публікація даної статті була здійснена згідно умов укладеного договору між Сватівською міською радою Луганської області та ТОВ «Редакція газети «Голос громади», т.б. міський голова, як посадова особа Сватівської міської ради, поширив оскаржувану інформацію, діючи від імені даної юридичної особи. Отже, по цій справі заявлені позивачем вимоги до відповідача [PERSON] є безпідставними, оскільки заявлені до неналежного відповідача, оскільки виходячи з положень ч.4 ст.277 ЦК України у даному випадку поширювачем інформації вважається юридична особа, т.б. Сватівська міська рада Луганської області. Щодо змісту оскаржуваної статті, то суд зазначає наступне. Суд, проаналізувавши норми цивільного законодавства та роз`яснення Пленуму Верховного суду, з врахуванням обставин справи та вимог позовної заяви, приходить до висновку, що опублікована [INFO] у газеті «Голос громади» [NUMBER] ([NUMBER]) у статті «[INFO]» інформація в частині оскаржуваного текстує оціночним судженням, критикою, припущеннями автора та не містить фактичних даних щодо вчинення позивачем конкретних правопорушень, не висловлена в брутальній чи образливій формі, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача, а отже не є недостовірною чи негативною інформацією відносно позивача, тому не підлягає спростуванню та доведенню на її правдивість. Зміст оскаржуваної частини статті не містить безспірних тверджень про достовірні факти, які стосуються саме позивача по справі, зокрема, про вчинення позивачем конкретного виду кримінального правопорушення, а містить оціночні судження та висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані та стосуються особисто позивача. Такі формулювання як: (мовою оригіналу) «Проте мене цікавить єдине запитання - навіщо вони зареєстрували свою громадську організацію за адресою комунального приміщення, у якому знаходиться "Слобожанська хата?" Як такі шахрайські дії не суперечать їхній правозахисній діяльності?» не сприймаються і не можуть сприйматись як такі, що здійснено у стверджувальній формі про доведеність вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій та не є твердженням, висловленим особисто про факт. У вищезазначеній статті не має прямих звинувачень у вчиненні позивачем кримінального правопорушення. Така інформація являється судженнями, викладеними у вигляді запитання, та оформленими у вигляді публікації. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Відповідний правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 716/2112/17. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року роз`яснено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК ( 435-15 ) та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") ( 3759-12 ) у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання недостовірною інформації, опублікованої в оскаржуваній статті,тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Позовна вимога про зобов`язання редакцію газети «Голос Громади» спростувати недостовірну інформацію є похідною від вимоги про визнання недостовірною інформації, а тому задоволенню не підлягає. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Оскільки судом не встановлено порушення особистих немайнових прав позивача, відсутні підстави для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, то підстав для стягнення моральної шкоди не має, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Щодо застосування строків позовної давності, про що зазначили у відзивах відповідач [PERSON] та представник відповідача Сватівської міської ради Луганської області, то суд дійшов наступних висновків. Згідно п.2 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості. Оскаржувана стаття опублікована [INFO] у газеті «Голос Громади» [NUMBER]. Позовна заява подана до суду 13 серпня 2020 року ( т.1 а.с. 1). У позовній заяві позивач зазначила, що вона ознайомилась із статтею 13 серпня 2019 року в районній бібліотеці м.Сватове. На підтвердження даної обставини позивач надала суду лист Комунального закладу «Сватівська районна централізована бібліотечна система» від 13.08.2020 р. № 90, у якому зазначено, що згідно запису у читацькому формулярі читальної зали №176 за 2019 рік, 13.08.2019 р. позивачем було переглянуто газету «Голос громади» [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] за 2019 р. ( т.1 а.с. 25). Отже, позивачем надано суду доказ на підтвердження того, що вона довідалась та ознайомилась з опублікованою статтею 13 серпня 2019 року, а тому суд доходить висновку, що позивачем не пропущено, встановлений ч.2 ст. 258 ЦК України, строк позовної давності. Враховуючи вищевикладене суд вважає заявлений позов необґрунтованим, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed