Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом,посилається на те, що знайома з відповідачем з 2003 року, коли вона почали зустрічатися післ повернення останнього зі служби в Збройних силах України. 03 лютого 2007 року зареєстрували церковний шлюб та стали проживати однією сім"єю без реєстрації шлюбу в органах РАЦС. Зазначає, що під час спільного проживання 13 червня 2007 року у них народилася донька, [PERSON]. У зв'язку з тим, що дитина народилась не в зареєстрованому шлюбі, дані про батька в свідоцтві про народження зазначено зі слів матері. Після народження дочки, вони спільно з відповідачем провели обряд хрещення дитини. Посилаючись на дані обставини та стверджуючи, що біологічним батьком її неповнолітньої дочки, є [PERSON], просила суд встановити його батьківство та стягувати з нього аліменти на утримання дочки в розмірі 2500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Від відповідача 28 березня 2019 року надійшов відзив на позовну заяву, який підтримав в судовому засіданні, та пояснив, що дійсно проживав із позивачкою у фактичних шлюбних відносинах, в яких 13 червня 2007 року народилась дочка, [PERSON]. Підтверджує той факт, що він дійсно є батьком неповнолітньої дитини позивачки та згідний сплачувати аліменти на її утримання. Однак, зазначає, що розмір аліментів, заявлених позивачкою є завищеним, так як крім спільної дитини, на його утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина, [PERSON], [INFO]. Враховуючи дані обставини, просить суд позов задовольнити частково, визнати його батьківство щодо неповнолітньої [PERSON] та стягувати з нього аліменти на її утримання в мінімальному розмірі, визначеному законом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 122 Сімейного кодексу України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. У відповідності до ст. 128 Сімейного кодексу України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Судом встановлено, що 03 лютого 2007 року було укладено церковний шлюб між [PERSON] та [PERSON], що стверджується копією свідоцтва таїнства подружжя (а.с.10). З того часу сторони проживали однією сім"єю у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації гшлюбу в органах РАЦС до 05 січня 2011 року. Дана обставина викладена позивачкою в позовні заяві та відповідачем не заперечується. 13 червня 2007 року позивачка народила дитину, [PERSON], батьком якої згідно свідоцтва про народження серії І-НМ № 066324 від 21 червня 2007 року записаний [PERSON] (а.с.8). Із довідки № 66 від 21 червня 2007 року, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану м. Івано-Франківськ, вбачається, що відомості про батька дитини записані за заявою матері, згідно з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.9). Після народження дитини, позивачка спільно з відповідачем провели обряд хрещення дочки в церкві, про що їм 17 червня 2007 року було видано свідоцтво таїнства хрещення (а.с.11). Таким чином, судом достовірно встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. На даний час неповнолітня дитина сторін проживає із матір"ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів", від 15 травня 2006 року, зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Із предсталених суду доказів видно, що відповідач [PERSON] з 05 червня 2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], в якому у них народилась дочка, [PERSON], [INFO], батьком якої, згідно копії свідоцтва про народження серії І-НМ № 210349 від 09 липня 2012 року, є [PERSON]. Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходить із того, що батьком неповнолітньої [PERSON] є [PERSON], дитина проживає окремо від батька, відповідача по справі, і перебуває на утриманні матері. Беручи до уваги зазначене та те, що відповідач є здоровою та працездатною особою, матеріально забезпечений, на утриманні має ще одну неповнолітню дитину, то суд вважає, що він повинен сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі, меншому, ніж просить позивачка. На підставі навденого та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 126, 128, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial