Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка - [PERSON], який помер [INFO] - внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що чоловік працював на підприємстві відповідача та отримав професійне захворювання - пиловий бронхіт, що підтверджується актом розслідування професійного захворювання від 20.06.1990 року. Чоловік помер [INFO]. Відповідно до довідки МСЕК серії ДНА-03 № 000595 від 17.10.2012 року встановлено причинний зв'язок між смертю та професійним захворюванням. У зв'язку зі смертю чоловіка позивач отримала моральні страждання, оскільки вона втратила рідну людину, з яким прожила у шлюбі 50 років. Після смерті чоловіка позивач тривалий час перебуває у напруженому психічному стані. Його смерть завдала їй глибоких моральних переживань. Смерть чоловіка змусила позивача корінним чином змінити свій звичний уклад життя, оскільки пенсія та страхове відшкодування чоловіка були основним джерелом доходу сім'ї. Їй доводиться докладати додаткових зусиль на організацію свого життя. Просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 220000 грн без утримання податку на доходи фізичних осіб. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Судом ухвалено про розгляд справи без її участі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені у позові. Суду пояснив, що позивач перенесла тяжкі моральні страждання внаслідок смерті чоловіка, вона важко пережили його втрату, перебувала у стресі, втратила інтерес до життя. Встановлено причинний зв'язок смерті [PERSON] із встановленим йому за життя професійним захворюванням. Просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача Дарій Л.М. у судовому засіданні 02.03.2017 року позов не визнала у повному обсязі, при цьому пояснила, що позивачем не доведено завдання останній моральних страждань. Акт розслідування професійного захворювання (отруєння) від 20.06.1990 року було складено ДП «ГППП «Кривбасвибухпром», оскільки на момент складання акту [PERSON] працював на вказаному підприємстві, а відповідачем по даній справі позивач зазначив саме ПАТ «ПівдГЗК». Зазначила, що [PERSON] знав про умови праці та був ознайомлений з можливістю негативних наслідків для його здоров'я, проте продовжував працювати на підприємстві відповідача у важких та шкідливих умовах впродовж 20 років, хоча для отримання права на пенсію за віком на пільгових умовах - йому достатньо було пропрацювати в таких умовах лише 10 років. Комбінат забезпечує своїх працівників необхідними засобами індивідуального захисту, спецодягом, спецвзуттям, лікувально-профілактичним харчуванням та іншими пільгами, в тому числі - оздоровлення працівників в санаторіях, профілакторіях тощо. Крім того, у довідці МСЕК відсутні посилання, що професійне захворювання [PERSON] виникло внаслідок його роботи на підприємстві відповідача. Вважає, що моральна шкода - не доведена. Просить відмовити у задоволенні позову. У судове засідання 05.04.2017 року не з'явилася. Представник відповідача Лєман О.М. у судовому засіданні 05.04.2017 року позов не визнала у повному обсязі, при цьому пояснила, що позивачем не доведено завдання останній моральних страждань з вини підприємства. Просила відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [PERSON] є дружиною [PERSON] (а. с. 10). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 19.04.1961 року по 10.04.1981 року, що не оспорювалося сторонами (а. с. 7-9). Відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 20.06.1990 року причиною виникнення професійного захворювання [PERSON] - пилового бронхіту першої ст. - визнана тривала робота в умовах дії пилу, концентрація якого перевищувала ПДК. Профзахворювання виникло через недосконалість технологічного процесу видобутку руди, що призводить до виникнення запиленості в кар'єрі ПІВДГЗК з 1961 року по 1981 рік та в цеху № 3 ГППП «Кривбасвибухпром» з 1982 року по 1988 рік. Недосконалість ЗІЗ (а. с. 5-6). [INFO] [PERSON] помер (а. с. 4). Відповідно до акту № 38 визначення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням від 17.10.2012 року Дніпропетровського обласного центру медико-соціальної експертизи розширеної експертної комісії, встановлено зв'язок смерті [PERSON] з профзахворюванням. Основною причиною смерті, зазначено: ХОЗЛ, хронічний обструктивний бронхіт 3 ст., емфізема легень 3 ст., вторинна бронхіальна астма, важка форма 4 ст. Хронічне легеневе серце НК 2 ст. ЛП 3 ст. У пункті 23 акту «додаткові консультації» зазначено, що основною причиною смерті [PERSON] необхідно вважати: ХОЗЛ: «хронічний обструктивний бронхіт, дифузний і дрібно- і великовогнищевий пиловий пневмосклероз з гіалінозом і здатністю до утворення вузлових конгломератів, емфізема легенів». Безпосередньою причиною смерті необхідно вважати одне з ускладнень основного захворювання, яким є хронічна легенево-серцева недостатність у вигляді хронічного легеневого серця (а. с. 71-93). На підставі зазначеного акту видано довідку серії ДНА-03 № 000595 (а. с. 6). Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", який є правонаступником Криворізького Південного гірничо-збагачувального комбінату. У зв'язку зі смертю чоловіка позивачу заподіяні тяжкі моральні страждання. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Встановлено, що [PERSON] отримав профзахворювання через тривалу роботу в шкідливих умовах праці, в тому числі - і на підприємстві відповідача (з 1961 р. по 1981 р.). (а.с. 5). Позивачу завдано моральну шкоду, оскільки вона втратила рідну людину - свого чоловіка, залишилась без його підтримки. Звістка про смерть чоловіка призвела до виникнення в неї душевного потрясіння, переживання та страждань. Відчуття того, що вона ніколи не побачить чоловіка, постійно її пригнічують, що негативно відображається на її психічному стані. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що неправомірні дії відповідача з незабезпечення безпечних та нешкідливих умови праці померлого призвели до виникнення у нього професійного захворювання та в подальшому до смерті, і таким чином відбулась втрата життєвих зв'язків позивача з рідною людиною. Факт смерті чоловіка беззаперечно свідчить про те, що позивач відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує глибину фізичних і душевних страждань позивача, те, що ці страждання у неї довічні, ступінь вини відповідача, який повинен був забезпечити належні умови праці померлого, суттєві негативні зміни, які відбулися в особистому житті позивача, стан здоров'я, матеріальне становище, суд враховує, що перед смертю чоловік позивача мав професійне захворювання, потребував догляду, лікування, що також завдавало морального болю позивачу. Доводи представників відповідача про те, що провина за отримане професійне захворювання не лежить виключно на відповідачі, оскільки померлий знав про умови праці та був ознайомлений із можливістю негативних наслідків для його здоров'я, суд не може прийняти до уваги, оскільки добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці [PERSON] не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України "Про охорону праці" й нести відповідальність в законом встановленому порядку за їх невиконання. Оскільки [PERSON] отримав професійні захворювання під час роботи, зокрема, на підприємстві відповідача, а смерть останнього пов'язана із встановленим йому за життя професійним захворюванням, яке пов'язано з тривалою роботою [PERSON], на підприємстві позивача з 1961 р. по 1981 р., судом також враховується, що в період з 1982 р. по 1988 р. працював на іншому підприємстві, праця на якому також стала причиною професійного захворювання, а тому суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, з урахуванням пропорційно відпрацьованого часу на підприємстві відповідача. При цьому, суд виходить з засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Також суд вважає суму 220000 грн завищеною та не доведеною. Суд вважає такою, що буде справедливою, відповідати обставинам справи, та моральним стражданням, зазначеним позивачем - 40000 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. У задоволенні іншої частини вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного і у відповідності зі ст.ст.1167,1168 Цивільного Кодексу України, ст.153 ч.2 КЗпП України, ст.13 Закону України "Про охорону праці", ст.10,11,60, 212-214 ЦПК України, суд -

Outcome: partial