Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Мотивуючи тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2010 року, яке набуло чинності, відповідач зобов"язаний сплачувати їй аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, починаючи з 11 лютого 2010 року, й до досягнення дітьми повноліття. Проте, відповідачем зазначене рішення суду повністю не виконується, у зв"язку з чим утворилась заборгованість по аліментам станом на 01 березня 2015 року у розмірі 45 085 грн. 35 коп., відповідно, розмір неустойки пені від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з лютого 2010 року по лютий 2015 року становить 537 209 грн. 04 коп., що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON]., діюча на підставі довіреності від 20 листопада 2015 року (а.с.48), в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити: стягнути з відповідача на її користь 537 209 грн. 04 коп. - неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідач [PERSON], його представники [PERSON], [PERSON], діючі на підставі довіреності від 24 листопада 2015 року (а.с.51), в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що відповідачем протягом січня 2012 року по лютий 2016 рік щомісячно сплачувались аліменти в загальній сумі 57 450 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними квитанціями про перерахунок коштів на ім»я позивачки. При цьому відповідач визнав той факт, що в період часу з лютого 2010 року по грудень 2011 року аліменти ним не сплачувались. Третя особа в судове засідання повторно не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи на підставі доказів наявних у справі. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи, у тому числі письмі заперечення відповідача проти позову, у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є колишнім подружжям, у шлюбі перебували з 20 листопада 1998 року. Шлюб між ними розірвано 14 липня 2009 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] (а.с.12, 13, 14, 17), які проживають з позивачкою (а.с.15). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2010 року, яке набуло чинності, відповідач зобов"язаний сплачувати позивачці аліменти на утримання вказаних дітей: сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, починаючи з 11 лютого 2010 року, й до досягнення дітьми повноліття (а.с.12). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідачем зазначене рішення суду повністю не виконується, у зв"язку з чим згідно довідки державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві від 12 березня 2015 року станом на 01 березня 2015 року утворилась заборгованість по аліментам у розмірі 45 085 грн. 35 коп. (а.с.7). Проте, суд критично ставиться до вказаної довідки, оскільки відповідачем протягом січня 2012 року по лютий 2016 рік щомісячно сплачувались аліменти в загальній сумі 57 450 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними квитанціями про перерахунок коштів на ім»я позивачки (а.с.97-143), й вказана сума не врахована державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам (а.с.7), а позивачкою - неустойки (пені) (а.с.6-7). При цьому відповідач визнав той факт, що в період часу з лютого 2010 року по грудень 2011 року аліменти ним не сплачувались, що вказує на винність його дій по сплаті аліментів у вказаний період часу. Відповідно до частини 4 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. За роз'ясненнями, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. За змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Суд вважає, що виникнення заборгованості по аліментам за період часу з лютого 2010 року по грудень 2011 року відбулась з наявної вини платника аліментів. Підстави, які слугували утворенню заборгованість з незалежних від платника аліментів причин, судом не встановлені, а тому за вказаний період часу підлягає нарахуванню пеня за прострочення сплати аліментів. Проте, суд, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, його середньомісячний заробіток, який є незначним, він працює в ОСН КМ «Джерело» тренером (а.с.94), його добросовісне ставлення до обов»язку сплати аліментів щомісячно в період часу з січня 2012 року по лютий 2016 рік в загальній сумі 57 450 грн. 00 коп. (а.с.97-143), вважає розмір пені зменшити й встановити в 10 000 грн. 00 коп. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги розмір задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити й понесені позивачем судові витрати (судовий збір) у співвідношенні до розміру задоволених позовних вимог - 243 грн. 60 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 185, 196 СК України, з урахуванням п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів",

Outcome: partial