Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернулася до суду із позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Координаційного центру з надання правової допомоги, про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що вона звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом щодо недотримання порядку визначення вартості видачі публічної інформації, які вона намагалася отримати від Жмеринського районного відділу освіти та від керівника даного відділу Цимбал І.В. На дату відкриття провадження в цій справі представником позивача був [PERSON] . Розгляд справи було розпочато за правилами спрощеного позовного провадження. Згодом ухвалою суду було прийнято рішення про подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження. З цього моменту, представник [PERSON] міг бути лише в якості вільного слухача. В зв`язку з цим, позивач звернулася до Вінницького місцевого центру із надання вторинної безоплатної правової допомоги щодо призначення їй адвоката. Вказана вимога була задоволена та призначено їй адвоката Ткачук І.В. Проте, останнім було подано заяву щодо припинення надання центром правової допомоги [PERSON] , оскільки в справі містяться повноваження [PERSON] . На підставі зазначеної заяви було винесено наказ №47/10 від 20.06.2019 року про припинення в наданні правової допомоги [PERSON] . Таким чином, Вінницьким місцевим центром із надання безоплатної вторинної правової допомоги було позбавлено права позивача на правову допомогу. З огляду на це, позивач повторно звернулася до центру з приводу поновлення надання адвоката, проте їй було відмовлено. [PERSON] звернулася із заявою від 14 серпня 2019 року до Координаційного центру з надання правової допомоги з метою необхідності притягнення винних осіб (посадових осіб Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги) до відповідальності за допущення порушення її прав, а також вжиття заходів реагування до адвоката Ткачук І.В. шляхом подання належних звернень до голови кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури у Вінницькій області. Проте, дана заява на підставі частини 3 статті 7 Закону надіслана до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Вінницькій області за належністю. З метою захисту своїх прав [PERSON] звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду, де рішенням від 18 грудня 2019 року у справі № 120/3352/19-а визнано протиправною бездіяльність Координаційного центру з надання правової допомоги, яка полягає у нерозгляді заяви [PERSON] від 14 серпня 2019 року та неповідомленні про наслідки розгляду заяви у строк, визначений статтею 20 Закону України "Про звернення громадян"; зобов`язано Координаційний центр з надання правової допомоги розглянути заяву [PERSON] від 14 серпня 2019 року та повідомити про наслідки її розгляду у строк, визначений статтею 20 Закону України "Про звернення громадян"; визнано протиправними дії Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо винесення наказів №47/10 від 20 червня 2019 року та №604/04 від 11 липня 2019 року. Приймаючи до уваги те, що Координаційний центр з надання правової допомогиналежних заходів реагування по заяві позивача не вчинив, позивач вважає відповідачем навмисно було порушено критерій "прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України" - який за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України". Обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди позивач посилається на те, що завдяки протиправній бездіяльності Відповідача - 2, з її боку були втрачені нормальні життєві зв`язки, був змінений налагоджений спосіб життя, що призвело до витрачання додаткових зусиль для організації її життя, та життя її сім`ї, щоб відстоювати свої права в суді. Також через протиправні дії Відповідача 2, [PERSON] отримала суттєве погіршення стану здоров`я, вимушена була тривалий час лікуватись та враховуючи те, що вона своєчасно не отримала належну правову допомогу, в задоволенні її позову було відмовлено. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 30000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за відсутністю представника. При цьому, у відзиві на позовну заяву Державна казначейська служба України зазначає, що вона та її працівники жодних порушень прав та законних інтересів позивача не допускали і будь-які зобов`язання перед нею у них відсутні. До компетенції ДКСУ відноситься лише виконання судових рішень, за якими передбачено безспірне списання коштів Державного бюджету. Також представник зазначив, що наведене у позовній заяві [PERSON] обґрунтування моральної шкоди нічим не підтверджується. Просила відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача Координаційного центру з надання правової допомоги в судовому засіданні позов не визнав, надав відзив та пояснив, що відповідно до покладених завдань визначених положенням про Координаційний центр з надання правової допомоги, не наділено безпосереднім правом надання чи припинення надання безоплатної правової допомоги і безоплатної вторинної правової допомоги. Також відповідач 2 зазначає, що Ткачук І.В. не перебувала та не перебуває з ним ні в цивільно-правових, а ні в трудових відносинах. Відповідач 2 вважає, що позов подано до неналежного відповідача. Крім того, щодо відшкодування моральної шкоди, на думку відповідача 2, то позивач не надала жодних доказів отримання моральної шкоди. Просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач скористалася своїм правом на надання відповіді на відзив. Відповідач 2 скористався своїм правом на надання заперечень на відповідь на відзив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З довідки до акту огляду МСЕК вбачається, що позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи загального захворювання, безстроково. Судом встановлено, що наказом Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги №323/04 від 28.03.2019 року було надано безоплатну вторинну правову допомогу [PERSON] та призначено адвоката Ткачук І.В. для надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] в справі №0240/3058/18-а. Відповідно до наказу Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги №47/10 від 20.06.2019 року було припинено надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] , що надавалась згідно наказу №323/04 від 28.03.2019 року. Також припинено дію доручення №159 від 29.03.2019, виданого адвокату Ткачук І.В. Зі змісту листа Вінницького окружного адміністративного суду від 10.07.2019 року адресованого позивачу, встановлено, що в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа №0240/3058/18-а за позовом [PERSON] до Жмеринського районного відділу освіти Жмеринської районної державної адміністрації, Начальника Жмеринського районного відділу освіти Жмеринської районної державної адміністрації Цимбал І.В., за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Жмеринської районної державної адміністрації, про визнання протиправними дій, скасування рішень та зобов`язання вчинити дії. Ухвалою суду від 19.09.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 11.03.2019 року вирішено продовжити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У період з 19.09.2018 року по 11.03.2019 року [PERSON] в межах розгляду даної справи представляв [PERSON] . В той же час, починаючи з 10.04.2019 року інтереси [PERSON] представляла адвокат - Ткачук І.В. Разом з тим, у заяві про відкладення судового засідання вх. №31230 від 13.06.2019 адвокат, уповноважений на представництво інтересів [PERSON] в межах даної справи, повідомила суд про те, що вона вимушена була звернутись до Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги із заявою про припинення доручення виданого для надання правової допомоги [PERSON] , однак остаточне рішення про його припинення ще не прийнято. На даний момент в матеріалах справи відсутні докази про наявність у [PERSON] будь-якого іншого представника, уповноваженого на представництво її інтересів в межах даної справи. Починаючи з 11.04.2019 року [PERSON] приймає участь в судових засіданнях в якості вільного слухача. Згодом, наказом Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги №604/04 від 11.07.2019 року [PERSON] було відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги як особі, якій раніше надавалася безоплатна вторинна правова допомога з одного і того ж питання за зверненням від 26.03.2019 року. Судом встановлено, що ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.07.2019 року у справі № 0240/3058/18-а заяву [PERSON] про надання безоплатної вторинної допомоги у справі №0240/3058/18-а - задоволено та забезпечено [PERSON] наданням безоплатної вторинної правової допомоги Вінницьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги. 06.08.2019 року наказом Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги №54/10 скасовано наказ про припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] №47/10 від 20.06.2019 та припинення дії доручення 159 від 29.03.2019 року. Також було відновлено дію доручення №159 ввід 29.03.2019 року, виданого адвокату Ткачук І.В. Слід відзначити, як встановлено у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області № 127/22985/20 від 15.03.2021, що Вінницький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги 08.08.2019 року надсилав позивачу лист-запрошення до центру для підписання довіреності. Аналогічне запрошення було надіслано 20.08.2019 року і адвокатом Ткачук І.В. При цьому, позивач під час розгляду справи №0240/3058/18-а зверталась до суду з клопотання про заміну їй адвоката, проте [PERSON] було відмовлено, оскільки у суду відсутні повноваження щодо прийняття рішення з вказаного питання. 14 серпня 2019 року позивач звернулася до директора Координаційного центру з надання правової допомоги із заявою в порядку Закону України «Про звернення громадян», у якій просила вжити заходи реагування до посадових осіб Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо безпідставного припинення надання безоплатної правової допомоги, провести службову перевірку щодо невиконання посадовими особами Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги своїх посадових обов`язків, вжити заходів реагування до адвоката Ткачук І.В. шляхом подання належних звернень до голови кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури у Вінницькій області, а також зобов`язати кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури у Вінницькій області провести відповідну службову перевірку. З метою перевірки викладених у зверненні фактів Координаційний центр з надання правової допомоги листом вих. №Р-1440-19/11-1 від 19 серпня 2019 року надіслав за належністю звернення [PERSON] для розгляду до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Вінницькій області. Листом Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Вінницькій області вих. №586/02-29 від 02 вересня 2019 року повідомлено Координаційний центр з надання правової допомоги, про результати розгляду звернення [PERSON] . У вказаному листі поінформовано про причини припинення надання [PERSON] безоплатної вторинної правової допомоги, а також про підстави скасування наказу №47/10 від 20 червня 2019 року. Як вбачається із рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/3352/19-а від 18.12.2019, позивач відповіді на своє звернення від 14 серпня 2019 року не отримала, тому оскаржила таку бездіяльність до суду. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в інтересах [PERSON] звертався до прокуратури Вінницької області щодо протиправних дій посадових осіб Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. На підтвердження погіршення стану здоров`я [PERSON] було надано суду направлення на консультації до лікаря-спеціаліста від 24.01.2020 року, огляд лікаря невропатолога та докази придбання лікарських препаратів. Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Координаційного центру з надання правової допомоги, яка полягає у нерозгляді заяви [PERSON] від 14 серпня 2019 року та неповідомленні про наслідки розгляду заяви у строк, визначений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян»; зобов`язано Координаційний центр з надання правової допомоги розглянути заяву [PERSON] від 14 серпня 2019 року та повідомити про наслідки її розгляду у строк, визначений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян»; визнано протиправними дії Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо винесення наказів №47/10 від 20 червня 2019 року та №604/04 від 11 липня 2019 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Зі змісту рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/3352/19-а від 18.12.2019 також вбачається, що саме на Координаційний центр з надання правової допомоги покладено завдання здійснювати контрольні функції за діяльністю центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, які відповідно до пункту 1 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є його територіальними відділеннями; саме Координаційний центр з надання правової допомоги вправі вирішувати питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівників місцевих центрів та їх заступників. Отже, належним суб`єктом розгляду звернення [PERSON] від 14 серпня 2019 року в частині притягнення посадових осіб Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги до дисциплінарної відповідальності є Координаційний центр з надання правової допомоги, адже саме до компетенції останнього належить вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівництво місцевих центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Окрім того, звернення позивачки містило вимоги щодо вжиття заходів реагування до адвоката Ткачук І.В. шляхом подання належних звернень до голови кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури у Вінницькій області та зобов`язання кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури у Вінницькій області провести відповідну службову перевірку. Зміст вимог звернення в цій частині свідчить про те, що заявниці відомо про те, що саме відповідна кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури є належним суб`єктом притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності, саме тому й просить вжити заходів щодо направлення подання до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури у Вінницькій області для розгляду тією відповідних питань. Однак, заява [PERSON] також не розглянута Координаційним центром з надання правової допомоги в цій частині. Також судом встановлено, про необґрунтованість надіслання Координаційним центром з надання правової допомоги в порядку частини 3 статті 7 Закону до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Вінницькій області заяви [PERSON] від 14 серпня 2019 року за належністю, оскільки саме Координаційний центр є компетентним суб`єктом по розгляду заяви [PERSON] від 14 серпня 2019 року. Відтак, саме Координаційний центр з надання правової допомоги повинен був розглянути заяву [PERSON] від 14 серпня 2019 року. Проте, Координаційний центр з надання правової допомоги всупереч наведеному вище листом вих. №Р-1440-19/11-1 від 19 серпня 2019 року надіслав за належністю заяву [PERSON] від 14 серпня 2019 року до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Окрім того, судом також встановлено, що доказів повідомлення заявницю про результати розгляду її заяви від 14 серпня 2019 року матеріали адміністративної справи не містять. Лист вих. № Р-1440-19/11-1 від 19 серпня 2019 року, яким Координаційний центр з надання правової допомоги надіслав заяву позивача до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Вінницькій області, не може вважатися доказом повідомлення позивача про результати розгляду її заяви в розумінні частини 1 статті 15 Закону. Відтак, Координаційним центром з надання правової допомоги допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у нерозгляді та неповідомленні [PERSON] про наслідки розгляду її заяви від 14 серпня 2019 року. Положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду. Отже, саме вказаним вище рішенням суду встановлено факт наявності протиправної безліяльності відповідача 2 щодо позивача. Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України. Так, ч. 1 ст. 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За змістом ч.1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду положення вказаного вище Пленуму ВСУ, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Враховуючи обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 30000,00 грн., є завищеним. Так, розмір відшкодування має бути співмірним з нанесеною моральною шкодою. Крім того, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. В позовній заяві позивач зазначає, що моральна шкода полягає у неправомірних діях та протиправною бездіяльністю Координаційного центру з надання правової допомоги, в зв`язку з чим з її боку були втрачені нормальні життєві зв`язки; був змінений налагоджений спосіб життя, що призвело до витрачання додаткових зусиль для організації її життя, та життя її сім`ї, щоб відстоювати свої права в суді. Також через протиправною бездіяльністю Координаційного центру з надання правової допомоги [PERSON] отримала суттєве погіршення стану здоров`я, вимушена була тривалий час лікуватись та враховуючи те, що вона своєчасно не отримала належну правову допомогу, в задоволенні її позову було відмовлено. Однак, слід зазначити, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що саме через протиправною бездіяльністю відповідача 2, її позов не був задоволений. При цьому, як встановлено судом, не погоджуючись із прийнятим рішення суду, [PERSON] подала апеляційну скаргу, проте згодом відмовилася від неї, тобто погодилася із законністю рішення суду першої інстанції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Слід зазначити, що розмір заявленої позивачем моральної шкоди (30000,00 грн.) не відповідає обсягу її страждань внаслідок протиправної бездіяльності Координаційного центру з надання правової допомоги. З огляду на вказане вище, суд вважає, що розмір завданої моральної шкоди [PERSON] , яка полягає у душевних стражданнях, а також витрачанні часу для звернення в прокуратуру Вінницької області та суд за захистом своїх прав, складає суму розміром 3000,00 грн. Даний розмір моральної шкоди буде відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем 2 позивачу моральну шкоду. Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011 центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Пунктом 35 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року, визначено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. За таких обставин, суд вважає, що ґрунтуються на законі вимоги про стягнення суми з Координаційного центру з надання правової допомоги шляхом безспірного списання Державної казначейської служби України з відповідного казначейського рахунку. Згідно з пунктом 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад,стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має залучити як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди. Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Великої палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16, провадження № 12-110гс18. Тому, держава Україна в особі Координаційного центру з надання правової допомоги, є належним відповідачем у цій справі, оскільки вимоги позивача [PERSON] пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної під час надання їй безоплатної вторинної правової допомоги, а в якості співвідповідача повинен бути залучений відповідний орган Державного казначейства України. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Координаційного центру з надання правової допомоги про стягнення моральної шкоди знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з Координаційного центру з надання правової допомоги шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку в дохід держави, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 84,08 грн.

Outcome: partial