Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТзОВ "Вуд Індастріс" про поновлення його на роботі у вказаному товаристві та виплату заробітної плати за чсас вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивував тим, що з 31.10.2014 року працював у відповідача на посаді помічника оператора котельні. 18.02.2015 року із ним стався нещасний випадок, пов"язаний із виробництвом, внаслідок якого він отримав закритий перелом лівого стегна із зміщенням. У зв"язку із отриманою травмою сім місяців пробув на лікарняному та йому була встановлена третя група інвалідності на строк до 01.09.2016 року. Згідно із рекомендаціями МСЕК була протипоказана важка фізична праця, тривала ходьба та доступними за його станом роботи є професії - обліковця, чергового, комірника. 09.09.2015 року після повернення на роботу до відповідача, він попросив щоб його перевели на легшу роботу згідно із рекомендаціями МСЕК (обліковця, чергового, комірника). Адміністрація повідомила його, що роботи за такими професіями немає, запропонувала йому роботу помічника підсобного робітника цеху пиломатеріалів та при цьому повідомила, що у випадку відмови від роботи за вказаною посадою, його буде звільнено. Оскільки інших варіантів у нього не було, він погодився працювати на посаді помічника підсобного робітника та 09.09.2015 року відповідачем був виданий відповідний наказ. Цього ж дня йому було доручено підмітати територію товариства, що він і робив. У зв"язку із виконанням вказаної роботи, яка вимагає тривалого стояння і ходьби, у нього опухла нога. Наступного дня він відмовився підмітати територію у зв"язку із станом здоров"я, а також у зв"язку із тим, що він був переведений помічником підсобного робітника, вважав, що повинен допомагати підсобному працівникові, а не виконувати його роботу. Оскільки за станом свого здоров"я він не міг виконувати роботу по підмітанню території товариства, тому 14.09.2015 року ним була написана заява на ім"я директора товариства про звільнення з посади помічника підсобного працівника та переведення на роботу згідно із рекомендаціями МСЕК. Легшої роботи йому запропоновано не було, однак відповідачем було складено акти про те, що він відмовляється від виконання посадових обов"язків, не зважаючи на його пояснення про те, що за станом здоров"я він не може фізично виконувати таку роботу. У подальшому 16 та 25 вересня 2015 року наказами відповідача №18 та №19 йому були оголошені догани, а наказом №109-к від 30.09.2015 року його було звільнено із посади помічника підсобного робітника із 30.09.2015 року на підставі п.3 ст.40 КЗпП України у зв"язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов"язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. За вказаних обставин вважає, що його звільнення із вказаної підстави, тобто на підставі п.3 ст.40 КЗпП України є незаконним, оскільки невиконання ним трудових обов"язків було пов"язано і станом його здоров"я, тобто мало місце із поважних причин. Саме через неможливість виконувати ним свої трудові обов"язки, він написав заяву про переведення його із займаної посади помічника підсобного робітника на іншу роботу згідно рекомендації МСЕК. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити із підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача, ТзОВ"Вуд Індастріс", за посадою його директор Стецик А.Р., у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив із підстав вказаних у письмовому запереченні на позов, яке додоно до матеріалів справи. Суть вказаних заперечень полягає у тому, що після отримання позивачем [PERSON] травми та визнання його згідно акту МСЕК інвалідом третьої групи, останньому була протипоказана важка фізична праця та тривала ходьба. Після повернення [PERSON] на роботу 09.09.2015 року йому запропоновано переведення на посаду помічника підсобного робітника, яка відповідає висновку МСЕК про умови та характер праці та при цьому останній добровільно написав заяву про переведення на вказану посаду та був ознайомлений із своїми трудовими обов"язками, які передбачені посадовою інструкцією помічника підсобного робітника. За вказаних обставин [PERSON] було переведено на легшу роботу із дотриманням чинного законодавства, тобто за його згодою. Протягом усього періоду працевлаштування на посаді помічника підсобного робітника позивач [PERSON] систематично ухилявся від виконання трудових обов"язків, що було зафіксовано відповідними актами. У зв"язку із систематичним невиконанням та відмовою від виконання будь-яких трудових обов"язків, передбачених посадовою інстукцією, до [PERSON] було застосовано заходи дисциплінарного стягнення відповідно до ст.147 КзПП України, а саме наказом №18-к від 16.09.2015 року йому було оголошено догану за те, що 10.09.2015 року він не приступив до виконання своїх трудових обов"язків, а наказом №19-к від 25.09.2015 року було оголошено догани за те, що 27,18,21,22 та 23 вересня 2015 року також не приступив до виконання своїх трудових обов"язків. Оскільки у подальшому 25,26,28 та 29 вересня 2015 року мали місце повторні порушення трудової дисципліни у вигляді неквиконання своїх трудових обв"язків, тому наказом №109-к від 30.09.2015 року [PERSON] було звільнено із займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України у зв"язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов"язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. За вказаних обставин звільнення [PERSON] було проведено відповідно до вимог чинного законодавства, а його вимоги про визнання звільнення незаконним є безпідставними та необгрутованими. Заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до наказу №148-к від 31.10.2014 року позивач був прийнятий на роботу оператором котельні(помічником) у ТзОВ "Вуд Ідастріс"(а.с.6). 18.02.2015 року із [PERSON] стався нещасний випадок, пов"язаний із виробництвом та при цьому він отримав закритий перелом лівого стегна із зміщенням(а.с.12,13) Відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК серія №10ААВ №896117 від 18.08.2015 року (а.с.14) [PERSON] був визнаний інвалідом третьої групи внаслідок трудового каліцтва та при цьому у висновку про умови та характер праці, йому було протипоказана важка фізична праця та тривала ходьба. Наказом №60-к від 08.09.2015 року [PERSON] було переведено на посаду помічника підсобного робітника цеху пиломатеріалів(а.с.34) згідно із його заявою від 08.09.2015 р.(а.с.38). Згідно із посадовою інструкцією помічника підсобного робітника ТзОВ"Вуд Індастріс" завданнями та обов"язками помічника підсобного робітника є: виконання підсобних та допоміжних робіт на виробничих ділянках, складах, кладових, який визначається підсобним робітником; завантаження і розвантаження або переміщення вручну або на візках вантажів, що не потребують обережності, вагою до 10 кг; регулярне прибирання цехів, інших ділянок, визначених підсобним робітником, забезпечення підтримання правил гігієни та санітарії на визначених ділянках; здійснення провітрювання приміщень на визначеній ділянці, увімкнення (вимкнення) електроосвітлення відповідно до встановленого режиму та регулярне очищення санітарно-гігієнічного обладнання, готування до використавння із дотриманням правил безпеки необхідних дезінфікуючих та миючих речовин та засобів(а.с.40,41). Відповідно до акту від 10.09.2015 року складеної комісією із працівників ТзОВ "Вуд Індастріс" вбачається, що помічник підсобного робітника [PERSON] цього дня не приступив до виконання своїх обов"язків (відмовився прибирати територію) і відмовився працювати протягом дня, у зв"язку із тим, що йому важко виконувати цю роботу за станом здоров"я(а.с.50). Актами від 12 та 14 вересня 2015 року по ТзОВ "Вуд Індастріс" стверджено, що позивач [PERSON] о 08 год. 00 хв. відмовився підмітати територію(а.с.52,53). Із заяви [PERSON] від 14.09.2015 року на ім"я директора ТзОВ "Вуд Індастріс" вбачається, що він просив звільнити його з посади помічника підсобного робітника у зв"язку із відсутністю підсобного робітника та фізичною неможливістю справлятись з обов"язками, а також проханням перевести його на роботу згідно із рекомендаціями МСЕК (а.с.66). Із відповіді відповідача [PERSON] від 16.09.2015 року на його заяву від 14.09.2015 року вбачається, що 09.09.2015 року йому було запропоновано переведення на легшу роботу у відповідності із медичним висновком, а саме запроновано посаду помічника підсобного робітника, на що [PERSON] погодився. Про це було видано відповідний наказ, ознайомлено його із інструкцією та проведено інструктаж, а також йому роз"яснено вимоги ст.38 КЗпП України щодо порядку розірвання трудового договору за ініціативою працівника та положення ст.ст.139,147 КЗпП України(а.с.67). Наказом №18-к від 16.09.2015 року позивачу [PERSON] було оголошено догану за те, що він 10.09.2015 року не приступив до виконання своїх посадових обов"язків, передбачених розділом 2 Посадової інструкції, з яким останній ознайомився під розписку(а.с.63,64). Із заяви [PERSON] від 17.09.2015 року вбачається, що він не згідний із оголошеною доганою, оскільки роботу він виконував всилу свого здоров"я, оскільки є інвалідом ІІІ групи через травму на даному виробництві(а.с.70). Згідно із наказом №19-к від 25.09.2015 р. позивачу [PERSON] було оголошено догани за те, що він 17,18,21-23 вересня 2015 року відмовився від виконання посадових обов"язків помічника підсобного робітника(а.с.72-74). Із заяви [PERSON] від 25.09.2015 року вбачається, що із наказом №19-к від 25.09.2015 року про оголошення йому доган він не згідний, так, як працювати він не відмовлявся, а запропоновану йому роботу не міг виконувати фізично через стан здоров"я, про що неодноразово пояснював усно і письмово.(а.с.74). Наказом №109-к від 30.09.2015 року [PERSON] було звільнено із роботи у зв"язку систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов"язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідго до п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.75). Пунктом 3 ст.40 КЗпП передбачено, що працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку Відповідно до п.п.22,23 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1),148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року. З доводів відповідача вбачається, що позивача [PERSON] було переведено на легшу роботу із дотриманням чинного законодавства, за його згодою, а його твердження про те, що переведення на посаду помічника підсобного робітника не відповідало рекомендаціям МСЕК є безпідставними та не відповідають дійсності. Також відповідач вважає, що [PERSON] не виконував без поважних причин свої трудові обов'язки помічника підсобного працівника. В той же час, із відповіді КЗ ЛОР "Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи" Міжрайонна спеціалізована профпатологічна МСЕК від 07.04.2016 року, яка була надана на виконання ухвали суду від 28.03.2016 року, вбачається, що за станом здоров"я, відповідно до Акту огляду [PERSON] від 18.08.2015 року, останньому протипоказана робота помічника підсобного робітника на ТзОВ"Вуд Індастріс", оскільки посадова інструкція передбачає виконання фізичної праці та тривалу ходьбу(а.с.131). Із матеріалів справи також вбачається, що невиконання [PERSON] своїх посадових обов"язків помічника підсобного працівника, які зокрема полягали у підмітанні території, він пояснював неможливістю це робити через стан свого здоров"я, а також своєю заявою від 14.09.2015 року просив звільнити із посади помічника підсобного робітника та перевести на роботу, яка відповідала б рекомендаціям МСЕК, тобто невиконання позивачем [PERSON] своїх посадових обов"язків мало місце у зв"язку із поважними причинами, а саме через стан його здоров"я. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що переведення позивача [PERSON] на роботу помічника поідсобного робітника відповідало рекомендаціям МСЕК, оскільки виконання трудових обов"язків на такій посаді передбачає виконання фізичної праці та тривалу ходьбу, а також невиконання ним покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку мало місце у зв"язку із поважними причинами, а саме через стан здоров"я. При цьому суд не бере до уваги долучений відповідачем до матеріалів справи, протокол важкості та напруженості праці помічника підсобного робітника ТзОВ "Вуд Ідастріс"№34 від 16.05.2016 року, проведеного ДП "Західний ЕТЦ" та відповідно до якого умови та характер праці на вказаній посаді не утворює несприятливий вплив на стан здоров"я працюючих, оскільки вказаний висновок стосується лише шкідливості роботи на посаді помічника підсобного працівника, однак не стосується питання, чи переведення позивача [PERSON] на роботу помічника підсобного робітника відповідало рекомендаціям МСЕК. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині поновлення його на роботі підлягають задоволенню. Відповідно до частин 1,2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно із абз.3 п.32 Постанови Пленуму ВС України №9 від 06.11.1992 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими абз.3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно довідки про середню заробітну плату від 27.05.2016 року, яка видана ТзОВ"Вуд Індастріс", середньогодинний заробіток позивача [PERSON] перед звільненням становив 8,31 грн. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно п.8 "Порядку обчислення середньої заробітної плати" нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Із врахуванням наведеного, при одногодинній заробітній платі 8,31 грн. та загальній кількості 1329 годин вимушеного прогулу позивача, сума середнього заробітку за цей час складає 11043,99 грн.. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014р. "Про застосування судом законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз'яснено, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог (або загальною сумою). За таких обставин та відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно було стягнути судовий збір за задоволення однієї позовної вимоги немайнового характеру (поновлення на роботі) та за вимогу майнового характеру (стягнення середнього заробітку), що у даному випадку складає - 974, 4 грн.(487,2 +487,2).

Outcome: approved