Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

[PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON], щодо якого здійснює опіку, звернулася із позовом до [PERSON] сільської ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що 24.05.2014 року померла її та малолітнього [PERSON] мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, що складається із житлового будинку з погосподарськими будівлями по вул.8-го Березня,20 в с.Немовичі Сарненського району Рівненської області, яку [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом прийняв, так як постійно проживав з матір"ю на момент її смерті, в зв"язку з чим нею як опікуном була подана до нотаріуса заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] покликається на те, що має намір оформити право власності на спадкове майно на ім"я [PERSON], проте постановою нотаріуса від 21.07.2015 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння на імя спадкодавця, яка дійсно за життя не зареєструвала право власності на будинок, який придбала згідно договору купівлі-продажу від 09.03.1994 року, хоча [PERSON] мала право володіння, користування та розпорядження даним нерухомим майном, тобто в позасудовому порядку не має змоги визнати право власності на спірне нерухоме майно за малолітнім [PERSON], в звязку з чим просить встановити факт права власності за спадкодавцем [PERSON] на будинковолодіння по вул.8-го Березня,20 в с.Немовичі Сарненського району Рівненської області та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на спірне нерухоме майно. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позов у повному обсязі та дали пояснення згідно заяви. Відповідач [PERSON] сільська рада письмовою заявою просить розглядати справу у відсутності представника, позов визнає у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення зі слідуючих підстав. [PERSON] померла 24.05.2014 року (актовий запис № 23) згідно свідоцтва про смерть серія І-ГЮ № 160302 (а.с.7). [PERSON] помер 24.05.2014 року (актовий запис № 22) згідно свідоцтва про смерть серія І-ГЮ № 160301 (а.с.6). Із свідоцтва про народження серія І-ГЮ №128134 встановлено, що [PERSON] народився 04.02.2002 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом матері [PERSON], яка померла 24.05.2014 року. Згідно розпорядження голови Сарненської РДА від 26.05.2014 року малолітньому [PERSON], [INFO], наданий статус дитини-сироти в зв"язку зі смертю обох батьків, розпорядженням голови Сарненської РДА від 27.06.2014 року встановлена опіка над малолітнім [PERSON] з призначенням опікуном [PERSON] (а.с.20-21). Довідка [PERSON] сільської ради №5257 від 24.11.2015 року підтверджує факт постійного проживання та реєстрації [PERSON] вул.8-го Березня,20 в с.Немовичі Сарненського району, з якою на момент смерті 24.05.2014 року був зареєстрований та проживав син [PERSON] (а.с.31). Постановою державного нотаріуса Сарненської РДНК від 21.07.2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв"язку з відсутністю у спадкодавця [PERSON] правовстановлюючого документу на нерухоме спірне майно (а.с.8). Згідно договору нотаріально посвідченого 09.03.1994 року [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями по вул.8-го Березня,20 в с.Немовичі Сарненського району Рівненської області (а.с.18). Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 04.08.2015 року вбачається, що будинок з надвірними будівлями по вул.8-го Березня,20 в с.Немовичі Сарненського району Рівненської області, який не містить елементів самочинного будівництва, зареєстрований за спадкодавцем [PERSON] (а.с.11-15). Згідно роз"яснень п.3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" - відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Оскільки, спірний житловий будинок з надвірними будівлями на момент його придбання [PERSON] в 1994 році згідно діючого законодавства обов"язковій державній реєстрації не підлягав, однак на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку нотаріально посвідченого 09.03.1994 року є власністю спадкодавця та входить до спадкової маси після її смерті. Також судом встановлено, що малолітній [PERSON] дійсно прийняв спадщину за законом у виді будинковолодіння, так як на момент смерті проживав постійно зі спадкодавцем і прийняв спадщину у виді будинковолодіння, яке спадкодавець фактично мала у власності, що після її смерті на підставі факту права власності входить до спадкової маси, інші спадкоємці за законом першої черги, якими є двоє повнолітніх дітей спадкодавця, відмовились у встановлений законом строк від своїх часток у спадщині на користь [PERSON], а тому позовні вимоги, які є законними та обґрунтованими, підлягають до задоволення. Щодо судових витрат по оплаті судового збору, то ухвалою суду від 18.11.2015 року [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої дитини-сироти [PERSON], була звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення з відповідача [PERSON] сільської ради відповідно до ст.88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог немайнового та майнового характеру судового збору в сумі 243,60 грн. та в сумі 2820,84 грн. на користь держави.

Outcome: approved