Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 10194 гривні 68 копійок за кредитним договором від 16 грудня 2010 року та судові витрати у розмірі 2102 гривні. Позов мотивовано тим, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг та підписав заяву від 16 грудня 2010 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2000 гривень на картковий рахунок. Позивач зазначив, що на його думку відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складає між ними банківський договір про надання банківських послуг. Відповідач надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Позивач вказав, що відповідач [PERSON] порушив зобов`язання за банківським договором про надання банківських послуг і станом на 13 березня 2020 року допустив заборгованість в сумі 129256 гривень 80 копійок, з яких: 2690,96 грн - заборгованість за тілом кредиту; 117934,56 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 2000 грн - пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина); 6131,28 грн - штраф (процентна складова). В подальшому представником позивача зменшено розмір позовних вимог та зазначено, що [PERSON] порушив зобов`язання за банківським договором про надання банківських послуг і допустив заборгованість в сумі 10194 гривень 68 копійок, з яких: 2690,96 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6173,75 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 1329,97 грн - заборгованість по пені. 7 серпня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 65). 25 листопада 2020 року відповідач надіслав до суду відзив на позовні заяву, в якому просив відмовити повністю в задоволенні позову (а.с. 76-81). Відзив мотивовано тим, що позивач посилається на договір б/н від 16 грудня 2010 року та «Умови та правила надання банківських послуг», однак не надає до суду примірника договору кредитування, але як зазначає відповідач він не був ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, які надано позивачем до позовної заяви, а тому вважає його неналежним доказом. Вказує, що кредитний договір повинен укладатися в порядку, визначеному законом, та його умови повинні відповідати вимогам ЦК України і Закону України «Про захист прав споживачів», і тому вважає, що «Умови та правила надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою» є нікчемними. Крім того, згідно відомостей в розрахунку заборгованості та даних виписки рахунку відповідача вбачається, що 28 жовтня 2013 року позивачем збільшено кредитний ліміт в односторонньому порядку до 2800 гривень. Відповідач не погоджував зміни процентної ставки та збільшення кредитного ліміту, та вважає, що зазначені дії були вчинені позивачем для того, щоб навмисно збільшити суму заборгованості за тілом кредиту та мати можливість на цю суму нарахувати відсотки та є у відповідності до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України нікчемними. У відзиві відповідач просив застосувати строку позовної давності у даному спорі, оскільки право позивача пред`явити вимогу про повернення коштів виникли з 28 лютого 2013 року, коли відбулося прострочення повернення суми у розмірі 1000 гривень та з 22 вересня 2014 року, коли він останній раз отримував кошти в сумі 21 гривня 21 копійка . 22 грудня 2020 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив, у якому виклав заперечення з приводу аргументів відповідача щодо неналежної форми кредитного договору, ознайомлення відповідача з умовами кредитування, доказів укладення кредитного договору, встановлення та зміни кредитного ліміту, правомірності нарахування неустойки та спростування доводів відповідача щодо закінчення строків позовної давності, а також застосування позовної давності до позовних вимог (а.с. 86-92). 24 грудня 2020 року від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. 28 грудня 2020 року відповідач надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому не погодилася з обставинами, зазначеними позивачем (а.с. 121-123). 18 січня 2021 року представником позивача направлено до суду пояснення щодо обставин укладання кредитного договору між банком та відповідачем, форми кредитного договору, доказів укладання кредитного договору, ознайомлення відповідача з умовами кредитування, встановлення та зміни кредитного ліміту, розрахунку кредитної заборгованості та обґрунтування строків позовної давності (а.с. 126-130). Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (надалі - АТ КБ "Приватбанк") і [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 гривень шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с. 20). У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 20). До анкети-заяви позивач додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 22-47). Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 13 березня 2020 року становить 129256 гривень 80 копійок, з яких: 2690,96 грн - заборгованість за тілом кредиту; 117934,56 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 2000 грн - пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина); 6131,28 грн - штраф (процентна складова)(а.с. 4-10). В подальшому представником позивача зменшено розмір позовних вимог та згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 7 грудня 2020 року становить 10194 гривень 68 копійок, з яких: 2690,96 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6173,75 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 1329,97 грн - заборгованість по пені (а.с. 114). Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Матеріалами справи підтверджується умови договору приєднання розроблено АТ КБ "Приватбанк", яке долучило витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 22-47). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1 та 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Аналізуючи зміст анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг а Приватбанку від 16 грудня 2010 року, суд встановив, що зазначений документ не містить розмір процентної ставки, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 20). Як вбачається з матеріалів справи позивач просив стягнути заборгованість, яка складає станом на 7 грудня 2020 року 10194 гривень 68 копійок, з яких: 2690,96 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6173,75 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 1329,97 грн - заборгованість по пені (а.с. 105-114). Позивач обгрунтував свої вимоги, посилаючись на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 21-47). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими витягами ознайомилася і погодилася відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку. Суд дійшов висновку про те, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом виникнення кредитних правовідносин, оскільки зазначені документи повністю залежать від волевиявлення і дій однієї із сторін, а саме банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Надані позивачем витяги не спростовують зазначений висновок у даній справі. Враховуючи конструкцію договору про надання банківських послуг від 16 грудня 2010 року, який укладено між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" і відповідачем [PERSON] , згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 гривень шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації, у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "Приватбанк" в період з 16 грудня 2010 року і до моменту звернення до суду із вказаним позовом. У даному випадку кредитор має можливість додати до позовної заяви витяги з Тарифів та Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин позивач зобов`язаний довести, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг були запропоновані відповідачеві на момент підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Надані позивачем витяги не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вищезазначених обставин. Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у своїх судових рішеннях неодноразово зазначала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем, не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 грудня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви. Тому, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді право банку нараховувати до заборгованості за тілом кредиту - окремо заборгованість за простроченим тілом кредиту та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин, в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойки (пені, штрафів) суд не має законних підстав для задоволення позову. Укладений між сторонами кредитний договір від 16 грудня 2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної відповідачем, не містить строк повернення кредиту (користування ним). На час розгляду справи відповідачем не надані належні та допустимі докази про те, що надані позивачем грошові кошти (тіло кредиту), які фактично отримано позичальником, повернуто банку. Згідно з приписами частини 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Тому, в цій частині порушене відповідачем право банку підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 2690 гривню 96 копійок. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до приписів статті 141 ЦПК України. Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, який на думку відповідача слід рахувати з 22 вересня 2014 року. Як вбачається з довідки, наданої позивачем, строк дії карти, отриманої відповідачем, останній день серпня 2018 року. Позивач звернувся до суду 30 червня 2020 року, що підтверджується датою на конверті поштового відправлення (а.с. 59). Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Отримавши 16 грудня 2010 року кредитну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації, відповідач [PERSON] у будь-який строк до закінчення строку дії картки, мав змогу зняти з карткового рахунку грошові кошти у межах встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Тому, суд погоджується з позивачем про те, що за даним укладеним кредитним договором строк позовної давності слід рахувати з моменту закінчення строку дії картки, оскільки відповідач не заявляла позов про розірвання укладеного кредитного договору.

Outcome: partial