Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" (далі - Банк) просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] 58 008,69 гривень заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 2 102,00 гривні. Вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] звернувся в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву без номера від 11.12.2017 року, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого відповідачем бажання Банк відкрив йому кредитний рахунок, видав кредитну картку та встановив початковий кредитний ліміт, який в подальшому був збільшений до 15 450,00 гривень, чим свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором належним чином не виконував, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавав, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 15.06.2020 року у нього перед Банком утворилась заборгованість в загальній сумі 58 008,69 гривень, з них: по простроченому тілу кредиту - 38 574,66 гривень, по прострочених відсотках - 2 830,61 гривень, по нарахованих на прострочений кредит відсотках згідно ст.625 ЦК України - 16 603,42 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 09.09.2020 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення копію ухвали і примірник матеріалів позову відповідач отримав особисто 24.09.2020 року. У строк, визначений судом в ухвалі від 09.09.2020 року з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року № 958, відповідач відзиву на позов не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. 11.12.2017 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У цій заяві вказано, що відповідач своїм підписом підтверджує своє приєднання в повному обсязі до Умов та Правил надання банківських послуг Банком, які розміщенні на офіційному сайті Банку в мережі Інтернет за адресом privatbank.ua та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами складають договір банківського обслуговування, екземпляр якого погодився отримати шляхом самостійного роздрукування; а також зобов`язався самостійно знайомитись зі змінами Умов і правил на офіційному сайті Банку. Із наданих Банком довідок вбачається, що відповідачу були видані три кредитні картки із терміном дії до 2021 року; початковий кредитний ліміт складав 500,00 гривень, який в подальшому неодноразово збільшувався і зменшувався, в останнє збільшувався 12.06.2018 року до 15 450,00 гривень, а з 14.09.2018 року становив 0,00 гривень. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ч.ч.1, 2 ст.10561 ЦК України (у чинній на час підписання анкети-заяви редакції) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, зокрема щодо розміру процентів за користування кредитом та прострочення обов`язку його погашення. Предметом позову у справі є кредитна заборгованість за договором від 11.12.2017 року в загальній сумі 58 008,69 гривень, яка згідно позовних вимог Банку складається із наступних сум: простроченого тіла кредиту - 38 574,66 гривень, прострочених відсотків - 2 830,61 гривень, нарахованих на прострочений кредит відсотків згідно ст.625 ЦК України - 16 603,42 гривень. На підтвердження таких вимог, окрім копії підписаної 11.12.2017 року анкети-заяви, довідок про видані кредитні картки та встановлені кредитні ліміти, Банк надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", Умови та Правили надання банківських послуг у Приватбанку, розрахунки заборгованості за договором без номера від 11.12.2017 року, виписку по карткових рахунках відповідача. Як вбачається з анкети-заяви від 11.12.2017 року, у ній зазначені лише особисті дані позичальника та те, що він згідний з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, пам`яткою клієнта і тарифами складають між ним і Банком договір надання банківських послуг. Жодних істотних умов договору, які передбачають складові заявленої Банком заборгованості, анкета-заява не містить. Зокрема, у ній не визначено строку повернення кредиту, процентної ставки за користування кредитними коштами, а також процентів за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Проте, як вбачається із виписки по карткових рахунках відповідача, Банк нараховував і проводив списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,6%, а також нарахував проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до обґрунтування позову нарахування процентів згідно ч.2 ст.625 ЦК України Банк здійснює від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для картки "Універсальна", 84,0% - для картки "Універсальна голд". Проте матеріали справи не містять доказів щодо виду кредитних карток, які були надані відповідачу в користування. Як на підставу проведення вищенаведених нарахувань (процентів за користування кредитними коштами та прострочення грошового зобов`язання) Банк у позовній заяві посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Умови та Правил надання батьківських послуг в Приватбанку, які вважає невід`ємними частинами укладеного з відповідачем кредитного договору в силу положень ст.634 ЦК України. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ КБ "Приватбанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17-ц, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "Приватбанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Додані до позову витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідача, а тому існує лише припущення, що відповідач погоджувався на їх застосування. Із цих же мотивів суд не вбачає підстав для огляду веб-сайту Банку в порядку ст.85 ЦПК України, оскільки вчинення цієї процесуальної дії жодним чином не впливає на зроблені по справі висновки. За таких обставин відсутні підстави вважати, що між сторонами укладений передбачений ст.634 ЦК України договір приєднання, відповідно й погоджені в письмовому вигляді проценти за користування кредитними коштами за ставкою 3,6% та проценти згідно ч.2 ст.625 ЦК України за ставкою 86,4% або 84,0%. У зв`язку із цим у суду відсутні юридичні підстави для стягнення з відповідача заявлених у позові сум зазначених складових. Що стосується заборгованості по тілу кредиту, суд встановив таке. До стягнення позивач заявляє 38 574,66 гривень тіла кредиту, яке є простроченим. Із банківської виписки по кредитних рахунках суд встановив, що відповідач використав кредитних коштів всього в загальній сумі 18 765,99 гривень, погасив кредит на суму 5 740,59 гривень. Відтак сума непогашеного тіла кредиту становить 13 025,40 гривень. На підставі банківської виписки вбачається, що невідповідність такої суми непогашеного тіла кредиту із заявленою до стягнення сумою має місце у зв`язку із зарахуванням Банком до тіла кредиту не лише коштів, які фактично були отримані відповідачем, але і списаних з власної ініціативи Банку за рахунок кредитних коштів нарахованих процентів та пені, що не відповідає умовам договору, в результаті чого необґрунтовано збільшено заборгованість за тілом кредиту. Таким чином, судом встановлено підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача в користь Банку лише тіла кредиту в загальній сумі 13 025,40 гривень. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 22,45 % таких вимог.

Outcome: approved