Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заявлені позовні вимоги обгрунтовано тим, що 18 вересня 2006 року між Банком «Фінанси та кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1272 pv8-06 за яким банк надав, а позичальник (відповідач по справі) отримав кредит в розмірі 16 000 доларів США з терміном погашення до 18.09.2014 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 1272 pv8-06 від 18.09.2006 року між Банком «Фінанси та Кредит», [PERSON] як іпотекодавцем-позичальником та [PERSON], як іпотекодавцем-майновим поручителем 18 вересня 2006 року укладено договір іпотеки, згідно п. 2.1 якого останні передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру № 371, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. О. Довженка, корпус № 1, буд. № 8 та належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду 13 вересня 2006 року. Предмет іпотеки складається із однієї житлової кімнати. Загальна площа предмета іпотеки складає 24,2 кв.м., житлова 12,3 кв.м. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка підлягає погашенню за рахунок предмета іпотеки. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів наведених в позовній заяві. Просила суд позов задовольнити, оскільки відповідач свої договірні зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав факт неналежного виконання договірних зобовязань, заборгованість буде сплачувати як тільки поліпшиться його фінансове становище. Крім того, просив зменшити розмір пені відповідно до ст.551 ч.3 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлялась, про дату, час та місце судових засідань повідомлялась належним чином, що підтверджується конвертами які повернулись за закінченням терміну зберігання, причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого договором іпотеки, умовами якого передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечену вимогу в один із передбачених договором способів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 18 вересня 2006 року між Банком «Фінанси та кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1272 pv8-06 за яким банк надав, а позичальник (відповідач по справі) отримав кредит в розмірі 16 000 доларів США з терміном погашення до 18.09.2014 року. (а.с.7-8). Відповідно до п. 2.1 договору плата за користування кредитними коштами становить 15 % річних. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, [PERSON] належно їх не виконував, тому позивач звернувся в суд із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням суду від 11 листопада 2009 року позов ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з [PERSON] 185\~251 грн. 55 коп. заборгованості за кредитним договором (а.с.12-13). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 1272 pv8-06 від 18.09.2006 року між Банком «Фінанси та кредит», [PERSON] як іпотекодавцем-позичальником та [PERSON], як іпотекодавцем-майновим поручителем 18 вересня 2006 року укладено договір іпотеки (а.с.6), згідно п. 2.1 якого останні передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру № 371, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. О. Довженка, корпус № 1, буд. № 8 та належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду 13 вересня 2006 року. Предмет іпотеки складається із однієї житлової кімнати. Загальна площа предмета іпотеки складає 24,2 кв.м., житлова 12,3 кв.м. Відповідно до вимог ст. ст. 3, 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України позивач обрав способом судового захисту свого права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру яка належить позичальнику та майновому поручителю. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобовязання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» закріплено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Враховуючи вищенаведене та наявність доказів, які підтверджують неналежне виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, суд приходить до переконання, що позивач набув права звернення стягнення на предмет іпотеки. Вирішуючи питання щодо визначення розміру заборгованості за кредитним договором, в рахунок якої підлягає звернення стягнення на предмет іпотеки суд враховує, що заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № № 1272 pv8-06 від 18.09.2006 року згідно розрахунку станом на 01.02.2016 року становить: сума простроченої заборгованості по тілу кредиту 15252,66 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.02.2016 року еквівалентно 389781,73 гривні, сума простроченої заборгованості по відсотках 20183,76 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.02.2016 року еквівалентно 515796,02 гривні, пеня 2815852,10 гривень. Належних та допустимих доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачами суду не представлено. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно розяснень викладених в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Як вбачається із довідки-розрахунку за оспорюваним кредитним договором пеня за несвоєчасне погашення платежів є неспівмірною із розміром основного боргу, так як значно перевищує розмір простроченого боргу та процентів, важке матеріальне становище відповідачів, а тому сума нарахованої неустойки (в даному випадку пені) підлягає в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшенню до розміру, який суд вважає справедливим з огляду на ступінь невиконання позичальником грошового зобов'язання, а саме до 906000 грн. Разом з тим, 07.06.2014 року набрав чинності\~[PERSON] України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304 - VІІ від 03.06.2014 року. Відповідно до ч.1 вищевказаного Закону визначено, що протягом його дії: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно\~ст. 4 Закону України "Про заставу"\~та/або предметом іпотеки згідно\~ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Позичальник [PERSON] одержав кредит в іноземній валюті, у забезпечення його виконання [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку квартиру, загальна площа якої не перевищує 140 кв.м., частки співвласників квартири не виділені, наявність в іпотекодавця [PERSON] у власності іншого нерухомого житлового майна судом не встановлена, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.276-277). Крім того, як вбачається із довідки ЖЕО (а.с.18), відповідачі там зареєстровані та проживають. Відповідно до\~ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Отже, відповідно до положень\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VІІ, на вказаний предмет іпотеки: квартиру № 371, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. О. Довженка, корпус № 1, буд. № 8, яка належить [PERSON] та [PERSON], не може бути примусово звернуто стягнення на час дії такого мараторію. Тому, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочується на час дії \~Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VІІ. З урахуванням відстрочення виконання рішення, суд вважає недоцільним визначати початкову ціну предмета іпотеки, визначивши, що\~\~така ціна на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, буде встановлена на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. На підставі викладеного, відповідно до \~Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VІІ, ст.ст. 526, 527 ч. 1, 530, 546 ч. 1, 548 ч. 1, 551 ч.3, 589, 590, 591, 610, 611, 612, 1050 ч. 2, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 33, 38, 39 ч. 2, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч. 1 ЦПК України,

Outcome: partial