Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою з подальшим її уточненням, в якій просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 05 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1888; спільних дітей [PERSON] та [PERSON] залишити проживати з нею; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох дітей [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісяця і до досягнення ними повноліття; після розірвання шлюбу залишити прізвище "Кроль"; судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач підтимала позов з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05 жовтня 2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ № 030041, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1888. Свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №090977 від 05.03.2009 року актовий запис №543 та свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №168876 від 26.07.2012 року актовий запис №1990 підтверджується, що батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 24 CK України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України (далі -СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім"ї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Подружжя тривалий час не підтримують сімейні відносини, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам як позивача так і відповідача. Шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Згідно ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Суд, з урахуванням думки позивачки прийшов до висновку про визначення місця проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з матір"ю. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов'язків по відношенню до дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст. 181 СК України способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину, визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини/аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя. На підставі встановлених і наведених судом фактів, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 181 СК України, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення їх у розмірі по 1000 грн. на кожну дитину. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. [PERSON] того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved