Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

29.03.2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу і коштів в зв"язку з невиконанням зобов"язання. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.06.2017 р., ухваленим в заочному порядку, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму позики в розмірі 4000 дол. США, що на день винесення рішення за курсом дол. 26,0801 грн за 1 дол. США становить 104320,00 грн, 8883,48 грн 3% річних, 1174,83 грн судового збору, 3200,00 грн витрат на правничу допомогу. (а.с. 42-43) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2019 р. скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.06.2017 р. у цивільній справі №127/6684/17-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу і коштів в зв"язку з невиконанням зобов"язання, ухвалене в заочному порядку. (а.с. 84) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.05.2019 р. задоволено заяву відповідача [PERSON] про відвід головуючого судді Романюк Л.Ф. (а.с. 99) 15.05.2019 р. цивільну справу №127/6684/17-ц передано до провадження судді Венгрин О.О. (а.с. 101) Позов [PERSON] мотивовано тим, що 16.09.2013 р. вони з відповідачем уклали договір позики, за яким [PERSON] позичила [PERSON] 4000,00 дол. США. На підтвердження укладення зазначеного договору [PERSON] написала розписку, якою зобов`язалась повернути гроші до 01.01.2015 р. Відповідач зобов`язання за договором позики не виконала, борг в розмірі 4000,00 дол. США, що еквівалентно 108600,00 грн станом на 20.04.2017 р., не повернула. Просить стягнути з [PERSON] 108600,00 грн (еквівалентно 4000,00 дол. США) боргу та 8883,48 грн - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України. (а.с. 16-17) В судовому засіданні позивач [PERSON] , її представник - адвокат Грачов А.В. позов підтримали, розмір вимог уточнили, просять стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі, еквівалентному 4000,00 дол. США згідно офіційного курсу НБУ, встановленого станом на день розгляду справи, а в решті вимоги залишили без змін. Відповідач [PERSON] , її представник - адвокат Семенюк І.В. позов не визнали. Відповідач [PERSON] спочатку пояснила, що кошти у [PERSON] не позичала, розписку від 16.09.2013 р. вона не підписувала, почерк в розписці - схожий на її, але вона не впевнена. Від проведення у справі судової почеркознавчої експертизи відповідач відмовляється (зафіксовано технічним записом судового засідання від 03.06.2019 р.). Далі пояснила, що раніше вона позичала у [PERSON] гроші без розписки, але вже все повернула, письмових доказів про повернення боргу позивачу немає. Представник відповідача - адвокат Семенюк І.В. зазначив, що розписка від 16.09.2013 р. є неналежним доказом, оскільки нотаріально не посвідчена, невідоме її походження, підписана без свідків, вимоги щодо досудового врегулювання спору [PERSON] не отримувала від позивача. Просить відмовити в задоволенні позову, подав заяву про застосування позовної давності до вимог позивача, оскільки згідно розписки позика отримана 16.09.2013 р., тому строк позовної давності закінчився 16.09.2016 р., аналогічну заяву про застосування позовної давності до вимог позивача подала і відповідач. (а.с. 104-105, 68) Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 16.09.2013 р. відповідач [PERSON] позичила у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 32000,00 грн (еквівалент 4000,00 дол. США) під 2,5 % річних на строк до 01.01.2015 р. (а.с. 38 - оригінал розписки) Згідно ст. 1047 ч. 2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справ. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Cудом було роз"яснено сторонам право на отримання письмового доказу - висновку судової почеркознавчої експертизи щодо з"ясування, чи належить підпис, почерк в розписці від 16.09.2013 р. відповідачу, але обидві сторони категорично відмовились щодо призначення у справі судової експертизи (зафіксовано технічним записом судового засідання від 03.06.2019 р.). Про позику грошей відповідачем у позивача йдеться у заявах відповідача і її представника від 29.03.2019 р., від 03.06.2019 р. (а.с. 61-63, 68, 104-105) Ст. 204 ЦК України встановлена презумпція дійсності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, позивачем надано оригінал письмового доказу - розписку позичальника (відповідача) про позику від 16.09.2013 р., яка згідно ст. 1047 ч. 2 ЦК України може бути представлена на підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, суду не надано доказу того, що підпис в зазначеній розписці не належить відповідачу, в зв`язку з цим, наданий позивачем доказ - розписка від 16.09.2013 р. є належним і допустимим доказом у зазначених спірних правовідносинах, його достовірність стороною відповідача не спростована. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 545 ч. 2 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями ст. 545 ЦК України вказує на те, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано (постанова Верховного Суду від 15.04.2019 р. у справі №308/4387/15-ц). Відповідачем борг за договором позики позивачу не повернуто. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (частина перша статті 209 ЦК України). Законом не передбачено нотаріального посвідчення договору позики у виді розписки. Згідно ст. 1049 ч. 1 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 1051 ч. 1 ЦК України передбачає, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. В постанові Верховного Суду від 18.07.2018 р. у справі №143/280/17 зазначено, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Згідно ст. 1050 ч. 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми (ст. 625 ч. 2 ЦК України). Відповідно до ст. 524 ч. 2 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ст. 533 ч. 3 ЦК України). З розписки від 16.09.2013 р. вбачається, що [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в розмірі 32000,00 грн із зазначенням доларового еквівалента - 4000,00 дол. США. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" №14 від 18.12.2009 р. передбачено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 03.06.2019 р. Національним банком України встановлено курс гривні щодо долара США: 1 дол. США становить 26,85 грн. (а.с. 106, 107) За договором позики відповідач [PERSON] борг позивачу не повернула. Сума боргу за договором позики становить 107400,00 грн (еквівалентно 4000,00 дол. США за курсом Нацбанку України станом на 03.06.2019 р.). 3% річних за період з 01.01.2015 р. (день повернення позики за договором позики) по 28.03.2017 р. (за цей період просить стягнути позивач) становить 7221,00 грн . На а.с. 104 - заява представника відповідача- адвоката Семенюка І.В. про застосування позовної давності до вимог позивача. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ч. 5 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. В розписці від 16.09.2013 р. сторони визначили строк виконання зобов`язання за договором позики - до 01.01.2015 р. Оскільки позивач звернулась до суду з позовом 29.03.2017 р., тобто в межах трирічного строку, визначеного ст. 257 ЦК України, строк позовної давності не пропущено. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, позики, встановив, що права позивача відповідачем порушені, оскільки відповідач не виконав належним чином умови договору, тому права позивача підлягають захисту, потрібно стягнути з відповідача на користь позивача 107400,00 грн (еквівалентно 4000,00 дол. США) боргу за договором позики від 16.09.2013 р., 7221,00 грн - 3% річних, а в стягненні решти кошів потрібно відмовити. Відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 1146,21 грн судового збору, 3123,20 грн витрат на правничу допомогу. (а.с. 36, 37)

Outcome: approved