Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором розписки у сумі 99240 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 травня 2014 року [PERSON] під розписку позичив у нього гроші у розмірі 4 000 (чотири тисячі) доларів США з строком повернення до 29 травня 2014 року. Після закінчення терміну повернення грошей зазначеного у розписці, він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути кошти, однак в добровільному порядку він відмовився їх повернути. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві. Просили позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином, про причини неявки суду не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Позивач та його представник не заперечують проти проведення заочного розгляду справи. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу у відсутність відповідача згідно ст. 169, 225 Цивільного процесуального кодексу України з винесенням заочного рішення по справ. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно письмової розписки від 15 квітня 2014 року відповідач отримав від позивача позику у розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США під 2% місячних, яку зобов"язався повернути до 29.05.2014 року. У визначені строки борг [PERSON] не повернув. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов"язку в натурі. Цей спосіб захисту цивільного права випливає із загального принципу повного та належного виконання зобов"язання. Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов"язків є договори та інші правочини, а також юридичні факти. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов"язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов"язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов"язку не встановлений або визначений моментом пред"явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно ст.. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов"язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативним документом. Таким чином, суд прийшов до висновку, що [PERSON] порушив взяті на себе зобов"язання щодо повернення [PERSON] 4000 (чотири тисячі) доларів США, а тому вони підлягають до стягнення з відповідача за рішенням суду в гривневому еквіваленті, згідно курсу долара НБУ станом на 04.08.2016 р. (24,81 грн.*1 долар США), що становить 99240 грн.. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved