Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "ПростоФінанс" про визнання незаконними дій відповідача та документів щодо підвищення розміру процентної ставки за кредитним договором №02012548663 від 11 червня 2008 року (далі - Кредитний договір) за період з 12 червня 2008 року по 2 листопада 2010 року, визнання недійсними пунктів 2.3, 2.8.2, 2.8.3, 3.2, 5.1.5, 5.1.6, 6.2.3, 7.2, 7.3, 9.2, 9.4 та 9.7 Кредитного договору та зарахування в погашення боргу (тіла кредиту) суми коштів в розмірі 2735 грн 20 коп., сплачених позивачем за управління кредитом, а також 500 грн сплаченого штрафу на рахунок відповідача у період з 11 червня 2008 року по 2 листопада 2010 року. Позовні вимоги обгрунтовувались тим, що вказані умови Кредитного договору, за яким позивач отримав кредит в розмірі 52600 грн. не відповідають вимогам законодавства, зокрема положенням Закону України "Про захист прав споживачів", є несправедливими та створюють істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків сторін на шкоду позивачу. Так, вказував, що п.2.3 Кредитного договору, яким передбачена сплата комісії за управління кредитом в розмірі 0,2 % від початкової суми кредиту, суперечить ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", яка забороняє положення договорів, якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Підпункт 2.8.2 Кредитного договору, який передбачає укладення позичальником договорів страхування заставленого з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором майна, яке здійснюється позичальником самостійно, з страховою компанією на вибір виключно із переліку страхових компаній, акредитованих кредитодавцем, не відповідає вимогам ст.627 ЦК України, оскільки обмежує право позивача на вільний вибір контрагента та визначення умов договору. Вказував, що п.2.8.3 Кредитного договору, яким передбачено можливість зміни процентної ставки за договором у випадку зміни середньоарифметичного значення курсу національної валюти по відношенню до долара США більш ніж на 3% за місяць є несправедливим, оскільки покладає всі ризики, пов'язані з коливанням курсу гривні по відношенню до долара США, на позивача. Крім того, вказав, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором" відповідачу заборонено збільшувати процентну ставку за кредитним договором та вимагати дострокового повернення суми кредиту у випадку незгоди позичальника з новим розміром процентної ставки. Вказував на невідповідність п.п.5.1.5, 5.16. Кредитного договору Закону України "Про захист прав споживачів" та ст.627 ЦК України. Посилався на невідповідність п.6.2.3 Кредитного договору, яким передбачено право кредитодавця достроково вимагати повернення суми кредиту та інших платежів за договором у випадку порушення позичальником істотних умов договору, зокрема, прострочення сплати щомісячних платежів за кредитним договором, припинення дії договорів страхування заставленого майна тощо, вимогам ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки вказаний пункт надає кредитодавцю право будь-коли безпідставно вимагати повернення суми кредиту. Пункти 7.2 та 7.3 Кредитного договору, які передбачають відповідальність позичальника у випадку невиконання, неналежного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором у вигляді штрафу, є несправедливими відповідно до ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки передбачають нарахування штрафу не на прострочену суму а на всю суму кредиту. Вказував, що п.9.2 Кредитного договору, згідно якого позичальник надає кредитодавцю право записувати будь-які телефонні розмови між ним та позичальником, що відбуваються з питань виконання зобов'язань за договором і можуть бути використані для внутрішніх цілей кредитодавця або у якості доказів в результаті неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань та п 9.4, за яким відступлення позичальником своїх зобов'язань за договором не допускається без згоди кредитодавця, а кредитодавець вправі без обмежень уступати будь-які права за цим договором, суперечать положенням ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки передбачають розкриття відповідачем банківської таємниці у комерційних інтересах. Пункт 9.7, відповідно до якого всі спори між сторонами передаються на вирішення до місцевого суду за місцезнаходженням кредитодавця, відповідно до ст.112 ЦПК України не відповідає вимогам закону, оскільки ст.112 ЦПК України Законом України "Про судоустрій і статус суддів" виключено з ЦПК України. Крім того, позивач послався на те, що внаслідок стрімкого зростання курсу долара по відношенню до гривні змінилися істотні обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору. На підставі наведеного просив застосувати наслідки недійсного правочину і грошові суми в розмірі 2735 грн 20 коп. та 500 грн, сплачені ним як комісію за обслуговування кредиту та штраф відповідно, зарахувати в рахунок сплати платежів по кредиту. Позивач вказував на порушення відповідачем ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" при укладенні спірного договору, зокрема, вказав, що його не було ознайомлено в письмовому вигляді з умовами кредитування. На підставі викладеного просив визнати вказані пункти Кредитного договору недійсними. В судове засідання позивач не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що спірний Кредитний договір укладений між сторонами з дотриманням вимог законодавства. Зокрема ст.ст. 651, 654 ЦК України, в редакції, чинній на час укладення договору, передбачали можливість зміни фінансово-кредитною установою відсоткової ставки за кредитом у порядку, визначеному договором. Крім того ст. 642 ЦК України передбачено, що вчинення позичальником певних дій, зокрема сплати чергового платежу за новою відсотковою ставкою, свідчить про прийняття ним нових умов договору. Оскільки позивач здійснив сплату чергового платежу за новою ставкою, то він погодився з пропозицією відповідача щодо зміни відсоткової ставки. Крім того зазначив, що Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором", яким заборонено збільшувати відсоткову ставку за договорами кредиту, набрав чинності лише у лютому 2010 року і не може бути підставою для визнання недійсними п.2.8.3 кредитного договору, оскільки зміна відсоткової ставки відбулась до набрання чинності вказаним законом. Представник відповідача вказував, що спірні пункти Кредитного договору відповідають положенням Закону України "Про захист прав споживачів" (далі - Закон), містить всі істотні умови, які при укладенні Кредитного договору було погоджено з позивачем, про що свідчить підпис останнього в Кредитному договорі та інформаційному листі, яким позивача було письмово ознайомлено з інформацією, передбаченою ст.11 Закону, зокрема умовами кредитування. Також зазначив про відсутність порушення права позивача на свободу договору, зокрема вільний вибір контрагента для укладення договору страхування заставленого майна, оскільки позивачем за період дії Кредитного договору укладались договори добровільного страхування транспортного засобу з різними страховими компаніями, вибір яких здійснював сам позивач. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 11 червня 2008 року між ТОВ "Простофінанс" (Кредитодавець) та [PERSON], (Позичальник) укладено кредитний договір № 02012548663 (далі - Кредитний договір) за умовами якого Кредитодавець зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати і повернути кредит в сумі 52600 грн, яка підлягає погашенню в термін до 10 червня 2013 року. Кредит надається для придбання Позичальником автомобіля. Статтями 651, 654 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно п.2.1 Кредитного договору за користування кредитними коштами Позичальник сплачує Кредитодавцю проценти за користування кредитом в розмірі 10% річних від несплаченої суми кредиту. Пунктом 2.8.3 Кредитного договору визначено, що розмір процентної ставки за Кредитним договором може бути змінено в наступному порядку: в сторону збільшення у випадку, якщо середньоарифметичне значення курсу національної валюти України по відношенню до долара США, встановленого Національним Банком України протягом 1 місяця зросте більш, ніж на 3% в порівняні з курсом національної валюти України по відношенню до долара США, встановленого Національним Банком України на момент укладення договору; в сторону зменшення у випадку, якщо середньоарифметичне значення курсу національної валюти України по відношенню до долара США, встановленого Національним Банком України протягом 1 місяця зменшиться більш, ніж на 3% в порівняні з курсом національної валюти України по відношенню до долара США, встановленого Національним Банком України на момент укладення договору. Вказаним пунктом передбачено також порядок змін процентної ставки за кредитним договором, відповідно до якого у випадку такої зміни Кредитодавець надсилає Позичальнику письмове повідомлення про відповідну зміну процентної ставки та новий графік платежів, в якому визначаються щомісячні платежі, розраховані за новою процентною ставкою. Відправлення такого повідомлення поштою на адресу Позичальника вважається належним повідомленням про встановлення нового розміру процентної ставки за кредитом та новим графіком платежів. Позичальник на протязі 10 днів має право повідомити Кредитодавця про незгоду з новою процентною ставкою за кредитним договором. Неотримання Кредитодавцем повідомлення про незгоду або здійснення Позичальником чергового щомісячного платежу за новою процентною ставкою вважається наданням Позичальником згоди на заміну процентної ставки. Відповідно до ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, зокрема сплатила відповідну суму грошей, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи ТОВ "ПростоФінанс" листом від 8 грудня 2008 року повідомило позивача, що у зв'язку з зміною офіційного курсу гривні по відношенню до долара США більше ніж на 10 %, відповідач збільшив процентну ставку за Кредитним договором з 10 % річних до 15,17 % річних та встановив новий розмір щомісячного платежу в розмірі 1346 грн 24 коп. з лютого 2009 року. Вказаний лист та новий графік погашення заборгованості було отримано позивачем 22 січня 2009 року під розпис. Відповідно до довідки № КС-420/14 від 19 травня 2011 року про погашення позивачем заборгованості по Кредитному договору позивач з вересня 2009 року сплачував щомісячні платежі за Кредитним договором в новому розмірі - 1346 грн 24 коп. Таким чином суд приходить до висновку про погодження позивачем нової процентної ставки за кредитним договором, встановленої відповідачем, з дотриманням вимог ст.ст. 651, 654, 642 ЦК України. Посилання позивача про заборону підвищення відсоткової ставки по кредитним договорам Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором", суд не приймає до уваги, оскільки збільшення процентної ставки, з якою погодився позивач, було здійснено відповідачем у грудні 2008 року, тоді як вказаний закон набрав чинності у лютому 2010 року і на момент зміни процентної ставки чинним не був. З цих же підстав суд не приймає до уваги доводи позивача про невідповідність п.2.8.3 Кредитного договору, яким передбачена зміна процентної ставки за Кредитним договором, оскільки на момент укладення договору законодавство не містило заборони такої зміни. Пункт 2.8.2 Кредитного договору передбачає надання Позичальнику кредиту у разі укладення Позичальником Договорів страхування предмета застави та їх оплати у повному обсязі. Укладення договорів страхування здійснюється Позичальником на власний вибір, виключно з переліку страхових компаній, акредитованих Кредитодавцем. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи Наказами ТОВ "ПростоФінанс" №32 від 16 травня 2008 року та №37-1 від 5 травня 2010 року затверджено перелік страхових компаній, яким надано право здійснювати страхування транспортних засобів, що знаходяться в заставі. Разом з тим згідно вказаних наказів такий перелік є рекомендаційним і позичальникам надано право самостійно обирати страхову компанію для страхування предмета застави. Вказане підтверджується договорами страхування транспортного засобу позивача, укладеними у 2008 та 2009 роках з СК "Дженераллі-Гарант", в 2010 році - з СК "Країна". Таким чином вказаний пункт Кредитного договору відповідає вимогам законодавства та не є таким, що обмежує право позивача на свободу договору, зокрема вільний вибір контрагента. Відповідно до п.2.3 Кредитного договору позичальник сплачує комісію за управління кредитом в розмірі 0,2% процентів від початкової суми кредиту. Пунктом 3.2 Кредитного договору визначено черговість зарахування коштів, отриманих від Позичальника у дату чергового здійснення щомісячного платежу згідно графіка, зокрема, в першу чергу зараховується неустойка, в другу - прострочені платежі, в третю - прострочена комісія за надання кредиту, в четверту - прострочена комісія за управління кредитом та інші, в тому числі в одинадцяту чергу - сума кредиту, яка становить частину щомісячного платежу, що підлягає сплаті в поточному періоді. Пунктом 5.1.5 Позичальник зобов'язався не відступати свої права та зобов'язання за цим договором третім особам. Пунктом 5.1.6 Позичальник зобов'язався у випадку отримання вимоги від Кредитодавця про дострокову сплату заборгованості відповідно до п 6.2.3 сплатити протягом 30 днів прострочену заборгованість та усунути істотне порушення умов Кредитного договору (Договору забезпечення) в добровільному порядку, в іншому разі Позичальник повинен сплатити достроково заборгованість за договором в повному обсязі (сума кредиту, відсотки та інші платежі, передбачені договором). Відповідно до п.6.2.3 договору Кредитодавець має право вимагати дострокового погашення заборгованості та вимагати розірвання договору у випадках порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів, передбачених договором, порушення Позичальником будь-яких істотних умов договору, невиконання зобов'язань за договорами забезпечення кредитного договору щодо наявності та належного збереження майна, припинення дії договорів страхування, передбачених п 2.8.2 договору, виникнення обставин, які на думку Кредитодавця можуть ускладнити або унеможливити належне виконання Позичальником своїх зобов'язань, надання Позичальником недостовірної чи неповної інформації, пов'язаної з виконанням останнім своїх зобов'язань за договором та незгоди Позичальника з новим розміром процентної ставки відповідно до п.2.8.3 Договору. Пунктами 7.2 та 7.3 Кредитного договору визначено відповідальність Позичальника за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, зокрема передбачено неустойку в розмірі 20% від повної суми щомісячного платежу, зобов'язання по сплаті якого прострочено, а також штраф в розмірі 20% від суми кредиту, яка підлягає сплаті достроково відповідно до умов договору у випадку порушення зобов'язання щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором після отримання від Кредитодавця вимоги про дострокове погашення заборгованості. Розділом 9 кредитного договору передбачено додаткові умови договору, зокрема п.9.2 встановлено право Кредитодавця записувати телефонні розмови між ним та Позичальником з питань виконання останнім своїх зобов'язань за договором. Пункт 9.4 передбачено право Кредитодавця відступати без обмежень будь-які свої права за цим договором. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Дослідивши умови спірного кредитного договору суд приходить до висновку про їх відповідність вимогам законодавства, зокрема ст.ст. 512, 520, 534, 549-552, 599, 638, 642, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Так сторонами при укладенні Кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов цього договору, про що свідчить підписання договору сторонами та його виконання. Підстави для визнання спірних пунктів договору недійсними відсутні. Відсутні і підстави для визнання недійсним п.9.7 Кредитного договору, яким передбачено, що всі спори між сторонами передаються на вирішення до місцевого суду за місцезнаходженням кредитодавця відповідно до ст.112 ЦПК України, оскільки на момент укладення Кредитного договору вказана норма була чинною, а при вирішенні питання про підсудність справи суд керується правилами підсудності, визначеними ЦПК України, що є чинними на момент подання позову до суду. Також суд не приймає доводи позивача про перекладення на нього ризиків, пов'язаних з коливанням курсу долара США по відношенню до гривні, оскільки умовами договору передбачено надання кредиту, а також його повернення, сплату відсотків та інших обов'язкових платежів у гривнях, незалежно від курсу долара США. Крім того, з матеріалів справи та пояснень представника відповідача вбачається, що позивача перед укладенням Кредитного договору було в письмовій формі поінформовано про умови кредитування ТОВ «ПростоФінанс», в тому числі про суму кредиту, умови його отримання, суми щомісячного платежу, процентну ставку, мету отримання кредиту, форми забезпечення, орієнтовну сукупну вартість кредиту, податковий режим сплати відсотків, переваги запропонованого кредитного продукту, тощо. Позивач, ознайомився з усіма умовами, визнав їх прийнятними, поставивши свій підпис. Таким чином суд приходить до висновку про відсутність порушення прав позивача, передбачених нормами Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання позивачу всієї необхідної інформації про споживчий кредит, умови кредитування, з якими він погодився, визнавши їх справедливими. Як встановлено ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Підстав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» та ЦК України для визнання несправедливими та недійсними вищезазначених пунктів договору судом не встановлено. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи, що відсутні підстави для визнання недійсними оспорюваних пунктів Кредитного договору, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про зарахування сум в розмірі 2735 грн 20 коп. та 500 грн, вже сплачених позивачем як комісію за обслуговування кредиту та штраф, в рахунок в погашення боргу (тіла кредиту). За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed