Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся у суд з позовом до відповідачів, Товариства з обмеженою відповідальністю «Міолан», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» про визнання договору недійсним, в якому просить визнати договір №9901644 укладений між ТОВ «Міолан» та [PERSON] недійсним, зобов`язати ТОВ «Міолан» та ТОВ «ФК`Кредит-капітал» знищити всі персональні данні позивача, які перебувають й ого володінні. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що отримала лист від ТОВ «Мілоан» про наявність у неї заборгованості за договором кредит №9901644 від 28.12.2018р., однак жодних договір кредиту вона із ТОВ «Міолан» не укладала. Після цього дізналась, що її дані використали для укладення в електронному вигляді договору кредиту №9901644 від 28.12.2018р., який підлягає визнанню недійсним на підставі ч.3 ст. 203 ЦК України. Також оскільки вона не давала право на обробку своїх персональних даних, вони підлягають знищенню. Відповідач - ТОВ «Міолан», у поданому відзиві, проти заявлених вимог заперечував, при цьому визнав , що із [PERSON] кредитний договір не укладав, а від її імені уклала кредитний договір №9901644 від 28.12.2018р., інша особа. Однак при цьому зазначив, що підстави для визнання кредитного договору №9901644 від 28.12.2018р. недійсним, відсутні, позивачем обраний не вірний спосіб захисту своїх прав. Крім того, зазначив, що кредитний договір №9901644 від 28.12.2018р. виключений з реєстру прав вимоги, що передавались за договором про відступлення прав вимоги ТОВ «ФК Кредит-капітал» . Співвідповідач - ТОВ «ФК Кредит-капітал», у поданому відзиві проти заявлених вимог заперечував, зазначаючи, що договір кредиту №9901644 від 28.12.2018р. був укладений між ТОВ «Міолан» та [PERSON] , підписаний електронним підписом та позичальником використанні кредитні кошти з договором, що свідчить про прийняття пропозиції [PERSON] від ТОВ «Міолан». За договором №27-МЛ від 29.03.2019р. ТОВ «Міолан» відступив право вимоги ТОВ «ФК Кредит-капітал», за кредитним договором №9901644 від 28.12.2018р., однак в подальшому 08.01.2020р. право вимоги було повернуто ТОВ «Мілоан». Ухвалою суду було відкрито провадження у справі, витребувані докази. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволені позову відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч.1 ст.205 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Нормою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст.12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який укладається в письмові формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До суду надана копія кредитного договору №9901644 від 28.12.2018р. де сторонами зазначені - ТОВ «Мілоан» , як позикодавець та [PERSON] , як позичальник. Разом з тим , доказів того що вказаний договір є укладеним , що сторони договору ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , досягли згоди з усіх істотних умов договору та [PERSON] прийняла пропозицію ТОВ «Мілоан», і отримала кредитні кошти, суду не надано. Більш того, вказані обставини визнані ТОВ «Мілоан». Платіжне доручення №22491145 від 28.12.2018р. про перерахування ТОВ «Мілоан» коштів в сумі 4000 грн. на рахунок в банку , де отримувач вказана [PERSON] , не свідчить про отримання саме [PERSON] кредитних кошті за договором кредиту. Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 № 22 платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача. Операцію з перерахування коштів з відповідного рахунку на рахунок отримувача (за платіжним дорученням) банк отримувача оформляє меморіальним ордером, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер і дату електронного розрахункового документа, а також повторює текст реквізиту "Призначення платежу" цього електронного розрахункового документа. Тобто платіжне доручення не підтверджує зарахування на рахунок одержувача коштів та що вказаний у платіжному дорученні рахунок відкритий на ім`я саме [PERSON] . Згідно роз`яснень, які містяться в п.8 ПП ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК ( 435-15 ) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Доказів того, що кредитний договір №9901644 від 28.12.2018р. де сторонами зазначені - ТОВ «Мілоан» , як позикодавець та [PERSON] , як позичальник, є укладеним, що [PERSON] прийняла пропозицію укласти договір, отримала кредитні кошти передбачені договором - суду не надано, внаслідок чого він не може бути визнаний судом не дійним. Вимога позивача про зобов`язання знищення її персональних даних є не обґрунтованою та не доведеною. Враховуючи зазначене, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними, тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed