Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненим позовом вказавши, що відповідно до укладеного договору №НАR0GК01270002 від 01.02.2007 р. [PERSON] 01.02.2007 року отримав кредит у розмірі 19200,00 (Долар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.01.2027 року. Згідно умов зазначеного договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення норм статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 03.01.2014 року має заборгованість - 22464,93 [Долар США], що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.01.2014 року складає 179494,79 грн., яка складається з наступного: - 14887,39 [Долар США] - заборгованість за кредитом; - 4255,46 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 692,14 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 2629,94 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач [PERSON] 01.02.2007 року уклали договір іпотеки № НАR0GК01270002. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 66,70 кв.м., житловою площею 31,20 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 80800,00 грн. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 16.08.2012 року, яке набрало законної сили за позовом [PERSON] до [PERSON], 3-тя особа: ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та надвірних будівель, позов [PERSON] до [PERSON], 3-тя особа: ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та надвірних будівель - задоволено, за [PERSON] і [PERSON] в порядку поділу майна подружжя, визнано право особистої власності за кожним по 1/2 частині житлового будинку та надвірних будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд, за заявою іпотекодержателя, вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та с. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до копії виписки з (Домової книги [ADDRESS]), встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що з урахування викладеного відповідачі [PERSON], [PERSON] та н/л [PERSON] підлягають виселенню з житла, яке є предметом іпотеки, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Також позивач зауважує, що він, до звернення із позовом до суду, з метою надання можливості відновити платіжну дисципліну за кредитним зобов'язанням, надіслав повідомлення боржнику (іпотекодавцю, якщо він є відмінним від боржника) про порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору з вимогою добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення у разі продовження порушення. Оскільки врегулювати питання виплати заборгованості за кредитним договором у позасудовому порядку не передбачається можливим, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАR0GК01270002 від 01.02.2007 року в розмірі 22464,93 [Долар США]: що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.01.2014 року складає 179494,79 грн., звернути стягнення на будинок загальною площею 66,70 кв.м., житловою площею 31,20 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № НАR0GК01270002 від 01.02.2007 р.) Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладанням від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: [ADDRESS], а також стягнути з відповідачів судові витрати. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі, які просив суд задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечували у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачка не відмовляється виплачувати заборгованість за договором, але у зв'язку зі складним становищем в країні на даний час не має можливості сплатити борг. У спірному будинку, крім неї і [PERSON] також зареєстрований та проживає їх н/л дитина [PERSON], [INFO]. Іншого житла вони не мають та примусове виселення порушує права дитини. Крім того, посилаються на діючий Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким предмет іпотеки не може бути примусово стягнутий (відчужений без згоди власника). Представник третьої особи у судовому засіданні, захищаючи інтереси неповнолітньої дитини, проти задоволення позову заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 01.02.2007 року між «ПриватБанк», правонаступником, якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №НАR0GК01270002, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 19200,00 (Долар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.01.2027 року. (а.с. 16, 17, 18) В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач [PERSON] 01.02.2007 року уклали договір іпотеки № НАR0GК01270002, згідно умов якого предметом іпотеки є належне йому на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 01.02.2007 року - нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 66,70, житловою площею 31,20 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] та ціна предмету іпотеки дорівнює 80800,00 грн. (а.с. 19, 20, 21, 22). Відповідно до розрахунку за договором № №НАR0GК01270002 від 01.02.2007 р. взяті відповідачем [PERSON] зобов'язання належним чином не виконані, а так станом на 03.01.2014 року утворилась заборгованість - 22464,93 [Долар США], що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.01.2014 року складає 179494,79 грн., яка складається з наступного: - 14887,39 [Долар США] - заборгованість за кредитом; - 4255,46 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 692,14 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 2629,94 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. (а.с. 8, 9, 10, 11, 12) Таким чином, виходячи з умов іпотечного договору та враховуючи невиконання відповідачем зобов'язань за договором кредиту, позивач вважає, що він набув права звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором для задоволення своїх вимог за договором кредиту. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Протягом двох тижнів з дня набрання чинності цим Законом: 1) Кабінет Міністрів України за погодженням з Національним банком України подає на розгляд Верховної Ради України проект закону, який врегульовує питання, зазначені у пункті 3 цього Закону; 2) Національний банк України приводить свої нормативні акти у відповідність із нормами цього Закону та здійснює належні заходи як кредитор останньої інстанції для підтримки адекватного рівня платоспроможності банків, які підпадають під дію цього Закону як кредитори. 3. Цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. 4. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. 5. Цей Закон не поширюється на територію України, визнану тимчасово окупованою відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". 6. Дія цього Закону не поширюється на осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». За адресою спірного житлового будинку: [ADDRESS], зареєстровані та мешкають [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], та їх н/л дитина [PERSON] [INFO], що підтверджується: паспортом на ім'я [PERSON] (а.с. 23); довідкою адресно-довідкового підрозділу головного управління державної міграційної служби в Харківській області від 07.02.2014 р (а.с. 31); довідкою, наданою 21.05.2014 р. уповноваженим округу №5 Виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області від (а.с. 92); довідкою №255, наданою 05.06.2014 р. уповноваженим Виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області (а.с. 118); домовою книгою. (а.с. 120, 121) Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, в т.ч. шляхом припинення дії, яка порушує право. Судом встановлено, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на порушенні права неповнолітньої дитини внаслідок її виселення. Згідно ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частина будинку [ADDRESS], а інша 1/2 частина цьому будинку на праві спільної часткової приватної власності належить [PERSON] на підставі рішення суду №2023/2697/2012 від 16.08.2012 р.. З метою з'ясування питання про наявність у [PERSON], [PERSON] та їх н/л дитини [PERSON] іншого нерухомого майна, крім переданого під іпотеку будинку, судом за клопотанням представника позивача були витребувані дані з цього приводу з реєстраційної служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області. В результаті встановлено, що у власності відповідачів знаходиться лише переданий в іпотеку будинок, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб'єкта. (а.с. 172, 173, 174, 175, 176, 177, 178) Таким чином, виходячи з умов іпотечного договору та оскільки відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», спірне нерухоме житлове майно не вважається предметом іпотеки, виступає як забезпечення зобов'язань за споживчим кредитом наданим в іноземній валюті і використовується як місце постійного проживання майнового поручителя і у власності майнового поручителя не знаходиться інше нерухоме житлове майно, а загальна площа предмета іпотеки квартири не перевищує 140 кв.м., суд дійшов висновку що позивач не має права звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором для задоволення своїх вимог за договором кредиту. У зв'язку із залишенням позову без задоволення у відповідності до ст. 88 ЦПК України позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову до суду, також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed