Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

28 лютого 2017 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 05 червня 2016 року між сторонами у справі був укладений договір про надання грошових коштів з нарахуванням відсотків за користуванння грошовими коштами, за умовами якого відповідач отримав у позику від позивача 10 000 доларів США і 10 000 євро. Відповідно до п.2.2 відповідач зобов"язувався сплачувати проценти за користування грошовими коштами у розмірі 3% на місяць. Строк повернення грошових коштів визначено 05 січня 2007 року (п. 4.1 договору). У березні 2007 року відповідач звернувся до позивача із проханням про призупинення нарахування відсотків через скрутне фінансове становище, відсутність ринку збуту та припинення бізнесу, у зв"язку з чим обіцяв поверути суму рівними частинами разом із відсотками, що вже заборгував. За домовленістю сторін сума була зафіксована у розмірі 29 083 доларів США. Позивач зазначає, що на виконання своїх зобов"язань відповідач повернув їй 12 920 доларів США. З грудня 2008 року до січня 2013 року через поважні причини позивач була позбавлена можливості вимагати повернення суми боргу за договором. В червні 2014 року відповідач передав їй 200 доларів США в рахунок повернення заборгованості за договором позики. Таким чином, станом на 01 липня 2014 року сума боргу склала 15 963 доларів США. 20 червня 2014 року [PERSON] звернулася до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про вчинення відповідачем шахрайства (заволодіння грошовими коштами). Постановою від 05.09.2014 р. слідчого Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві Гришко Р.Ф., яку позивач отримала лише 22 лютого 2017 року, кримінальне провадження № 12014100010004938 від 20.06.2014 р. закрито у зв"язку з відсутністю події кримінального правопорушення. За таких підстав, позивач просила стягнути з відповідача на її користь 80 613 грн. заборгованості за договором позики. У заяві про збільшення позовних вимог, з якою позивач звернулася до суду 25 липня 2017 року, вона просить стягнути з відповідача на її користь 416 793 грн. 93 коп. заборгованості за договором позики, зважаючи на те, що сума заборгованості становить 15 963 доларів США, а курс долара складає 26,11. (а.с. 33) В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищеквазаних підстав. Додатково [PERSON] позивач просить визнати поважними причини пропущення строку позовної давності. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення, подав заяву про застосування строків позовної давності. (а.с. 42) Вказує на те, що при відсутності платежу 05 січня 2007 року, на його думку, з наступного дня позивачу стало відомо про порушення його прав, у зв"язку з чим почалась дія трирічного строку щодо права на звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Вважає, що строк позовної давності сплинув 06.01.2010 р., проте позивач звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості лише 28.02.2017 р. Також представник відповідача заперечує факт звернення [PERSON] до [PERSON] з проханням про припинення нарахування відсотків та повернення відповідачем в рахунок повернення боргу в червні 2014 року 200 доларів США. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, а також дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 05 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір процентної позики № 06.06.06 Н, за умовами якого позивач передала відповідачу грошові кошти у сумі 10 000 доларів США та 10 000 євро, а відповідач зобов"язувався сплачувати проценти в розмірі 3% щомісяця від суми позики (або її частини, з урахуванням п. 2.3 договору) до дня фактичного повернення позики. (а.с. 9) Оригінал договору був оглянутий в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно п. 4.1 вказаного договору строк повернення позики становить 7 календарних місяців з моменту надання суми позики, а саме 05 січня 2007 р. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Сторона позивача посилається на те, що відповідач на виконання зобов"язань за договором позики повернув позивачу 12 920 доларів США, зокрема - 26.11.2007 р. - 2 000 доларів США, - 28.12.2007 р. - 983 доларів США, - 13.03.2008 р. - 1 977 доларів США, - 16.04.2008 р. - 2 000 доларів США, - 13.05.2008 р. - 1 033,05 доларів США, - 03.06.2008 р. - 2 061,85 доларів США, - 03.07.2008 р. - 1 077,60 доларів США, - 31.07.2008 р. - 1 079,91 доларів США, - 16.09.2008 р. - 306,12 доларів США, - 26.09.2008 р. - 400 доларів США. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти факту повернення вказаних коштів. З матеріалів справи вбачається, що 20 червня 2014 року [PERSON] зверталася до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про вчинення [PERSON] шахрайства (заволодіння грошовими коштами). (а.с. 61) Постановою від 05.09.2014 р. слідчого Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві Гришко Р.Ф., яку позивач отримала лише 22 лютого 2017 року, звернувшись до Київської місцевої прокуратури № 1 зі скаргою на бездіяльність слідчого, кримінальне провадження № 12014100010004938 від 20.06.2014 р. закрито у зв"язку з відсутністю події кримінального правопорушення. (а.с. 63 - 64) Також [PERSON] вказує на те, що в червні 2014 року [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором позики передав їй 200 доларів США та повідомив, що більше повертати грошові кошти наміру не має. Представник відповідача заперечує зазначений факт передачі грошових коштів у червні 2014 року, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], застосувавши строк позовної давності. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У ч. 1 ст. 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Проте, суд вважає, що позивач пропустила строк позовної давності з поважних причин, оскільки 06.12.2008 р. вона була затримана в порядку КПК України в редакції 1963 року в рамках кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 3 205 ч. 2, 27 ч. 3, 15 ч 1, 2, 191 ч. 5, 27 ч. 3, 28 ч. 3, 366 ч. 2, 27 ч. 5, 191 ч. 5, 27 ч. 5, 28 ч. 3, 32 ч. 1, 366 ч. 2, 209 ч. 3, 27 ч. 5, 28 ч. 3, 212 ч. 3, 27 ч. 5, 28 ч. 5, 212 ч. 2, 255 ч. 1, 28 ч. 4, 205 ч. 2, 27 ч. 5, 28 ч. 4, 15 ч. 2, 212 ч. 3, 27 ч. 5, 28 ч. 4, 212 ч. 3 КК України та інших. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.12.2012 р. [PERSON] змінено запобіжний захід із тримання під вартою на заставу та звільнено з-під варти в залі суду. Одночасно покладено обов"язки, зокрема здати на зберігання суду при матеріалах справи свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, які дають право на виїзд з України та в"їзд в Україну. (а.с. 55) Суд погоджується з доводами позивача, що зазначені обставини призвели до певних обмежень у здійсненні нею своїх громадянських та цивільних прав, зокрема [PERSON] була позбавлена можливості самостійно представляти свої інтереси під час захисту цивільних прав, отримати належну правову допомогу в сфері цивільного законодавства і сплатити судовий збір, забезпечити надання суду доказів, в тому числі і оригінал договору позики, укладений між сторонами у справі. Отже, з врахуванням наведених у заяві обставин, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачкою строку позовної давності для звернення до суду та наявність підстав до його поновлення. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення боргу ґрунтуються на законі. Суд вважає необхідним поновити [PERSON] строк позовної давності, у зв"язку з чим стягнути з відповідача на користь позивача в межах заявлених нею позовних вимог за договором позики від 05 червня 2006 року суму боргу у розмірі 15 963 доларів США, що за курсом НБУ складає 416 793 грн. 93 коп. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати.

Outcome: approved