Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

[PERSON] , в інтересах малолітнього [PERSON] , звернувся до суду до [PERSON] , АТ "Укрсоцбанк" , Кам"янець-Подільське відділення АТ "Укрсоцбанк" , третя особа : виконавчий комітет Кам"янець-Подільської міської ради, як органу опіки та піклування, про визнання іпотечного договору недійсним. Позивач, обгрунтовуючи позов, вказує, що з відповідачкою [PERSON] вступив у фактичні шлюбні відносини в 2006 році. Від спільного проживання у них, [INFO] , народився син - [PERSON] . Відразу ж після народження сина вони припинили фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства. 08.06.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (тепер ПАТ «Укрсоцбанк») та фізичною особою [PERSON] був укладений Договір кредиту №966/193-632-39, у відповідності до якого Кредитор зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 60 000 доларів США зі сплатою 13% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 07.06.2022 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між віповідачами ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] 08.07.2007 року було укладено договор іпотеки б/н, відповідно до якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 109,1 кв.м., яка розташована у [ADDRESS] . Вказана квартира належить [PERSON] на праві особистої власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.10.2004 року, виданого виконкомом Кам`янець-Подільської міської ради, на підставі рішення від 04.03.2004 року. На день укладення договору іпотеки у цій квартирі проживав та мав право на користування нею їх малолітній син [PERSON] .. Дозвіл на укладення договору іпотеки, відповідно до якого, в якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед банком, було передане єдине житло малолітньої дитини, орган опіки та піклування не надавав. Оскільки він з відповідачкою спільно не проживав та не підтримував сімейних відносин, то про порушене право сина Даніеля йому стало відомо лише 20.08.2018 року, так як він при здійсненні фінансової допомоги сину, прийшов до квартири та побачив наклейку на дверях та лист ПАТ «Укрсоцбанк», де Стрикхолм І.Х. зобов`язували повернути кредит, а у разі неповернення, то погрожували забрати передану в іпотеку квартиру. Вказаний договір укладався у нотаріуса. Будь-яких документів про наявність дітей, які проживають у квартирі, нотаріус не витребовував. Вважає, укладений іпотечний договір недійсним, оскільки на момент його укладення у іпотечній квартирі була зареєстрована та проживала малолітня дитина, права, якої були грубо порушені. Просить визнати недійсним іпотечний договір. Представник відповідача [PERSON] звернувся до суду із відзивом на позовну заяву, в якому вказує, що позивачем заявлені незаконні та необгрунтовані вимоги, оскільки [PERSON] приховала наявність у неї неповнолітніх дітей в момент укладення іпотечного договору. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої чи малолітньої дитини, про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору іпотеки недійсним за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує, установлену ст.177 СК України, заборону. Крім того, при укладанні договору іпотеки [PERSON] у нотаріуса надала заяву про те, що вона стверджує той факт, що квартира [ADDRESS] , яка передається в іпотеку не є спільною сумісною власністю і осіб, які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на вказане майно (його частку), немає. Також при укладанні договору Банку було надано технічний паспорт та домова книга, відповідно до яких, у вказаній квартирі проживає лише одна [PERSON] , що і свідчить про приховання факту наявності дітей, тому вважає, що у суда немає підстав визнавати, укладений іпотечний договір недійсним. Крім того, представник звернувся до суду із клопотанням про застосування строків позовної давності, оскільки іпотечний договір укладено в 2007 році. Представник позивача позов у суді підтримав, вказавши, що на момент укладення іпотечного договору, банк знав про наявність неповнолітніх дітей у відповідачки, дитина - [PERSON] , зареєстрована та проживала у спірній квартирі, що підтверджується, оглянутою у суді, кредитною справою АТ «Укрсоцбанк», в тому числі, оглянутими в крединій справі документами - копію паспорта [PERSON] зі всіма сторінками, де на сторінці №9 вказано неповнолітніх дітей, копію довідки про склад сім`ї [PERSON] , де також вказана неповнолітня дитина та копію свідоцтва про народження дитини [PERSON] . Крім того, вважає, що строк позовної давності не пропущено, оскільки позивачем по справі є батько дитини, який узнав про укладення іпотечного договору [PERSON] - 20.08.2018 року, а до суду [PERSON] звернувся 22.10.2018 року. Відповідачка [PERSON] у суді позов визнала та пояснила, що перед укладанням іпотечного договору надала банку Довідку про склад сім`ї від 06.06.2007 року, в якій було вказано, що вона та її син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають по [ADDRESS] та свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] . Крім того, представник банку, який запросив її 08.06.2007 року, підписати у нотаріуса іпотечний та кредитний договори бачив, що у неї є тримісячна дитина, з якою вона прийшла підписувати договора. Нотаріус не вимагав у неї надати документи про наявність неповнолітніх дітей, які проживають з нею в іпотечній квартирі, тому, у неї не було умислу скривати факт наявності у неї неповнолітньої дитини, а у заяві, яку вона підписала у приватного нотаріуса, мова йшла лише про те, що квартира, яка передається в іпотеку, не є спільною сумісною власністю, оскільки на час її набуття (як і на день підписання цього правочину) вона не одружена і осіб, які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на вказане майно (його частку), немає і будь-яких інших заяв, про наявність у неї неповнолітніх дітей, вона не підписувала і цієї інформації не скривала, про надання нотаріусу висновку органів та піклування не знала, оскільки ні Банк ні нотаріус цього не вимагали, а вона не розуміла, що підписуючи іпотечний договір, тим самим порушує права малолітньої дитини, тому проти задоволення позову [PERSON] , батька її дитини, вона не заперечує і цим самим позов визнає. Представник відповідача [PERSON] , в суді позов не визнав, вказуючи на те, що відповідачка [PERSON] скрила інформацію про наявність у неї малолітньої дитини. Наявність у кредитній справі копії паспорта [PERSON] , де на стор.№9 вказані неповнолітні діти, Свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] , та Довідки про склад сім`ї [PERSON]., де вказана дитина, пояснити не може. Вважає, що представники банку не мають права укладати іпотечний договір на квартиру, в якій проживають неповнолітні діти без згоди органів опіки та піклування. Просить у позові відмовити. В разі заловолення позову просить застосувати строк позовної давності. Представник третьої особи, позов [PERSON] підтримує і вважає, що укладений іпотечний договір під квартиру, в якій, на момент укладення договора, була зареєстрована та проживала малолітня дитина, є недійсним, оскільки відсутня згода органу опіки та піклування на укладення такого договору матір`ю дитини і до них , в той час, такого звернення не було. Представник відповідача - Кам"янець-Подільського відділення АТ "Укрсоцбанк" в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про день слухання справи. Суд розглядає справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних матеріалів справи. Заслухав представника позивача, відповідача, представника відповідача, третю особу, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач по справі, [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , звернувся до суду, у зв`язку із порушенням прав його дитини, щодо користування квартирою, яка стала предметом іпотечного договору, укладеного матір`ю дитини та Банком, про що йому стало відомо у 2018 році.. Встановлено, що 08.06.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (тепер АТ «Укрсоцбанк») та фізичною особою [PERSON] був укладений Договір кредиту №966/193-632-39, у відповідності до якого Кредитор зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 60 000 доларів США зі сплатою 13% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості - 07.06.2022 року, що підтверджується копією вказаного договору. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між віповідачами ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] 08.07.2007 року укладено договор іпотеки б/н, відповідно до якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира належить [PERSON] на праві особистої власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.10.2004 року, видане виконкомом Кам`янець-Подільської міської ради, на підставі рішення від 04.03.2004 року, що підтверджується його копією. За змістом п. 1.6. зазначеного договору іпотеки іпотекодавець гарантує, що на Предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому порядку. У заяві від 08 червня 2007 року, посвідченій приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Саварчуком М . М. , [PERSON] зазначила, що квартира, яка передається в іпотеку, не є спільною сумісною власністю, оскільки на час її набуття (як і на день підписання цього правочину) вона не одружена і осіб, які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на вказане майно (його частку), немає. Будь-яка інша інформація або інші заяви, підписані [PERSON] , про зареєстрованих чи не зареєстрованих осіб, в тому числі, неповнолітніх дітей , в матеріалах Іпотечного договору нотаріуса, наданих суду нотаріусом по ухвалі суду від 18.12.2018 року, немає. Крім того, в нотаріальній справі відсутні 8, 9 сторінки паспорту [PERSON] , де на 9 сторінці паспорту зазначено запис, внесений 25.05.2007 року, про особливі відмітки і в графі діти зазначені - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією паспорта [PERSON] (з усіма сторінками) при огляді у суді кредитної справи банку, в якій вказана копія була виявлена. Крім того, при огляді у суді кредитної справи [PERSON] були виявлені і оголошені у суді - копія свідоцтва про народження дитини - [PERSON] , [INFO] , де в графі батько зазначений - [PERSON] , а в графі мати зазначена - [PERSON] , Серії [NUMBER] , виданого 10.04.2007 року та Довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб - двох осіб - уповноважений власник - [PERSON] , [INFO] та її син - [PERSON] , [INFO] , виданої головою правління ОСББ «Богінського,9» 06.06.2007 року по [ADDRESS] . Таким чином, 08.06.2007 року, на момент укладення кредитного договору та на момент передачі в іпотеку квартири [ADDRESS] , відповідачка [PERSON] надала банку усю інформацію про наявність у неї малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , тобто банку було відомо про неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки остання для укладення договорів надавала банку свій паспорт, де на 9-ій сторінці була зазначена вказана інформація, тому право, на той час, тримісячної дитини, яка була зареєстрована та проживала разом з іпотекодавцем, було порушено. Укладений і підписаний сторонами іпотечний договір, будь-якої інформації про наявність дітей у іпотекодавця, не містить, як і не містить інформації, що іпотекодавець заявляла про відсутність у неї неповнолітніх дітей або інформації , що діти не мають права користування цією квартирою. Встановлено, що на момент укладення іпотечного договору малолітня дитина була зареєстрована та проживала в квартирі, яку передано в іпотеку, а тому на укладення такого договору обов`язково мав бути дозвіл органу опіки та піклування, якого отримано не було. Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу. Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цей Закон у редакції Закону від 21 грудня 2010 року), необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Судом встановлено, що на момент укладення іпотечного договору малолітня дитина була зареєстрована та проживала в квартирі, яку передано в іпотеку, а тому на укладення такого договору обов`язково мав бути дозвіл органу опіки та піклування, якого отримано не було. Задовольняючи позовні вимоги батька дитини, який звернувся в суд в її інтересах, суд враховує те, що іпотекодавець, матір дитини, не діяла недобросовісно, оскільки своєчасно повідомила іпотекодержателя (Банк) про наявність малолітньої дитини, про реєстрацію та проживання дитини у квартирі, при цьому, надала свій паспорт, свідоцтво про народження дитини, довідку про склад сім`ї, але Банк приховав від нотаріуса вказану інформацію про дитину і іпотечний договір був укладений без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування, що є підставою для визнання договору іпотеки недійсним, оскільки внаслідок укладення такого договору матір`ю дитини, порушено майнові права дитини, що призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітньої дитини на користування житлом. Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору. За таких обставин, вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлено позов. тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Відповідно до ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Представник позивача у суді, заперечуючи позов не надав суду належних та допустимих доказів недобросовісності [PERSON] при укладанні іпотечного договору, яка скрила інформацію про наявність у неї малолітньої дитини. Навпаки, судом встановлено протилежне, уся інформація про наявність у неї малолітньої дитини знаходиться у кредитній справі [PERSON] , крім того, не підтвердилось твердження представника Банку про наявність у кредитній справі виписки з домової книги, де дитина не значиться зареєстрованою. Аналіз наведених доказів вказує на те, що позивачем доведено обставини, які підтверджують недійсність іпотечного договору, укладеного між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк», оскільки його укладення відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування та призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітнього [PERSON] на користування житлом, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Клопотання представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки останній не надав суду доказів, що позивач, батько дитини, який не проживав з відповідачкою однією сім`єю, узнав про укладення іпотечного договору, який порушує права його дитини, поза межами строку позовної давності. Відповідно до ст. 177 СК України , ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» , ст. ст. 3,15,16, 203, 215 ЦК України та

Outcome: approved