Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

У травні 2017 року ПАТ "ВіЕс Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 89,0 м. кв, житловою площею 57,9 кв.м, що на плані значиться в літері «А», споруди «№1-2»; земельну ділянку, площею 0,0800 га, що знаходяться по [ADDRESS], яке успадковане [PERSON], [PERSON] [PERSON] [PERSON], [PERSON]. Для реалізації продажу майна надати ПАТ «ВіЕс Банк» право від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі- продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на де проведення продажу, для чого забезпечити право ПАТ «ВіЕс Банк» щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів продавця, отримувати будь - які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до Предмету іпотеки, тощо) необхідних для здійснення такого продажу, а кошти одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» №KF52662 від 29 вересня 2008 року становить 13 700,35 дол США (триндацять тисяч сімсот дол США, 35 центів), що в гривневому еквіваленті станом на 20 квітня 2017 року становить 366 992,40 гривень (триста шістдесят шість тисяч дев"ятсот дев"яносто дві грн, 40 коп), та Кредитному договору №КF48031 від 25 березня 2008 року становить 17 049,15 дол США (сімнадцять тисяч сорок дев"ять дол США, 15 центів), що в гривневому еквіваленті станом на 20 квітня 2017 року становить 456 696,98 гривень (чотириста п"ятдесят шість тисяч шістсот дев"яносто шість грн, 98 грн). Стягнути з до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕс Банк» судовий збір в розмірі 12 355,34 гривень. Позов мотивовано тим, що 25 березня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрор Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір №КF 48031, за умовами якого [PERSON] надано кредит у сумі 10 000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №КЕ 48031 від 25 березня 2008 року між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір №1859, за умовами якого в іпотеку Банку передано: домоволодіння до складу якого входить: житловий будинок загальною площею 89,0 м. кв, житловою площею 57,9 кв.м, що на плані значиться в літері «А», споруди «№1-2», що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,08 га, за місцем розташування даного майна. 30 вересня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та [PERSON] укладено Кредитний договір №КF 52662 за умовами якого [PERSON] надано кредит в сумі 8 000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором №КF 52662 від 30 вересня 2008 року та кредитним договором №КЕ 48031 від 25 березня 2008 року між Банком та [PERSON], укладено Іпотечний договір №5176 від 30 вересня 2008 року, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано: земельну ділянку площею 0,0800 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Цільове призначення (використання ) земельної ділянки: для обслуговування житлового будинку. Кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. На момент подання позовної заяви заборгованість позичальника перед Банком по кредитному договору №КF 52662 від 30 вересня 2008 року становить 13 700,35 дол США, що в гривневому еквіваленті станом на 20 квітня 2017 року становить 366 992,40 гривень, з них: 161 364,58 гривень -заборгованість за тілом кредиту; 144 805,61 гривень -заборгованість за процентами; 60 822,21 гривень-заборгованість за пенею. Заборгованість Позичальника перед Банком на момент подання позовної заяви по кредитному договору № КF 48031 від 25 березня 2008 року становить 17 049,15 дол США, що в гривневому еквіваленті станом на 20 квітня 2017 року становить 456 696,98 гривень, з них: 210 397, 26 - гривень -заборгованість за тілом кредиту; 168 131,53 гривень -заборгованість за процентами; 78 168,19 гривень- заборгованість за пенею. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явилися, про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» не визнала, просила в їх задоволенні відмовити. Заперечення проти позову обгрунтовує тим, що позивачу стало відомо про відкриття спадщини після смерті іпотекодавця [PERSON] 06.06.2011 року, про коло спадкоємців які прийняли спадщину банку стало відомо- 07.11.2016 року, а тому вважає, що строк пред"явлення вимоги до спадкоємців [PERSON] щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, який обмежується шістьма місяцями, з урахуванням положень ст. 254 ЦК України, сплив- 10.05.2017 року, в той ча як банк пред"явив позов до суду- 19.05.2017 року. Крім того, з урахуванням положень ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»просила суд в задоволенні позову банку про звернення стягнення на будинок, що є предметом іпотеки відмовити. Заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що 25 березня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №КF 48031, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 10 000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов"язань по зазначеному кредитному договору, між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір №1859, за умовами якого в іпотеку Банку передано домоволодіння [ADDRESS]. 30 вересня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №КF 52662, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 8 000 доларів США. 30 вересня 2008 року, з метою забезпечення виконання зобов"язань за кредитними договорами №КF 52662 від 30.09.2008 року та №КF 48031 від 25.03.2008 року між Банком та [PERSON], укладено Іпотечний договір №5176 відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано земельну ділянку площею 0,0800 га по [ADDRESS]. Заборгованість по кредитному договору №КF 52662 від 30.09.2008 року становить станом на 20 квітня 2017 року - 366 992,40 гривень, з них: 161 364,58 гривень -заборгованість за тілом кредиту; 144 805,61 гривень -заборгованість за процентами; 60 822,21 гривень-заборгованість за пенею. Заборгованість по кредитному договору №КF 48031 від 25.03.2008 року становить станом на 20 квітня 2017 року - 456 696,98 гривень, з них: 210 397, 26 - гривень -заборгованість за тілом кредиту; 168 131,53 гривень -заборгованість за процентами; 78 168,19 гривень- заборгованість за пенею. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів цивільної справи вбачається, що житло- будинок [ADDRESS], загальною площею 89,0 м. кв, житловою площею 57,9 кв.м. та яке є предметом іпотеки, використовується відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] як місце постійного проживання. За змістом кредитних договорів №КF52662 від 30 вересня 2008 року та №КF 48031 від 25 березня 2008 року такі є споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим договором. Статтями 12, 33 Закону України «Про іпотеку» та ст. 589 ЦК України передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) здійснюється на підставі рішення суду, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 590 ЦК України, ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). 07 червня 2014 року набрав чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» згідно з пунктом першим якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позивача або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника (майнового поручителя) або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Таким чином, предмет іпотеки не може бути примусово стягнутий (відчуження без згоди власника), так як відповідає усім сукупним вимогам вищезазначеного Закону України від 03.06.2014 року №1304-VII та підлягає під дію мораторію, так як предмет іпотеки - житловий будинок, переданий як забезпечення зобов'язання за кредитом наданим кредитною установою в іноземній валюті [PERSON], яка є громадянином України і даний житловий будинок використовується відповідачами, як місце їх постійного проживання. Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші Закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки, вищезазначений Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та проводять конкретні виконавчі дії, заходів спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підлягають під дію його положень, на період чинності цього закону. З урахуванням викладеного, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача [PERSON] про застосування положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», як на підставу для відмови в задоволенні позову. Разом з тим, суд приходить до слідуючого висновку. [INFO] року помер [PERSON]- іпотекодавець за договором іпотеки від 30.09.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Таким чином, спірні правовідносини регулюються статтями 1281,1282 ЦК України. Про смерть іпотекодавця [PERSON] банку стало відомо 06 червня 2011 року, що не заперечується представником позивача. 10 червня 2011 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до Мукачівської державної нотаріальної контори з претензією про пред'явлення вимог до спадкоємців та вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. 23 червня 2011 року Банком отримано відповідь про те, що після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №1302/2008 року. 02 листопада 2016 року ПАТ «ВіЕс Банк» отримано відповідь від Новодавидківської сільської ради, з якої вбачалось, що спадкоємцями [PERSON] є [PERSON], дружина померлого, [PERSON], син померлого, [PERSON]- дочка померлого та [PERSON]-син померлого. 19 травня 2017 року банк звернувся в суд з даним позовом. Згідно статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором строків, передбачених статтею 1281 ЦК України, пред'явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Таким чином, судом встановлено, що банком направлена претензія в межах строків, визначених частиною другою статті 1281 ЦК України, втім у зв'язку з її невиконанням спадкоємцями, банк звернувся до суду з даним позовом 19 травня 2017 року із пропуском позовної давності за відсутності для такого пропуску поважних причин, тобто після спливу строку, передбаченого ст. 1281 ЦК України. Згідно статті 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. У відповідності до ч 3. ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕс Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Outcome: dismissed