Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач звернулася із позовом до суду та просила постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь 17 000 грн. 00 коп. в рахунок повернення їй авансового платежу, який вона сплатила відповідачу в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу нею квартири [ADDRESS]. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач, спочатку у позові, а потім і в судовому засіданні посилалася на таке. 04.10.2013 року між нею та відповідачем було укладено усний попередній договір про купівлю-продаж однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] за ціною 43 000 грн. 00 коп.. Зазначена квартира належала на праві приватної власності колишньому чоловіку відповідача -[PERSON], який помер 16.10.2012 року, а відповідач на час укладання угоди не переоформила правовстановлюючі документи на цю квартиру, що перешкоджало нотаріально оформити договір купівлі-продажу квартири. На підтвердження бажання реального укладання договору купівлі-продажу квартири нею було передано відповідачув якості попередньої оплати вартості квартири, тобто авансу - 5 000 грн. 00 коп. -04.10.2013 року; 10 00 грн. 00 коп. - 22.11.2013 року та 2 000 грн. 00 коп. - 26.12.2013 року, а всього було сплачено авансово [PERSON] 17 000 грн. 00 коп. Про отримання цих коштів відповідач власноручно написала та передала їй розписку. Крім того, вони з відповідачем домовилися про те, що після внесення авансу вона разом із своїм цивільним чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON] вселяться у квартиру та будут у ній проживати. Відповідач погодилася із цим та передала їй ключі від квартири. Вселившись у квартиру вони сім"єю почали робити у ній ремонт, уклали договори із комунальними службами, оплачували спожиті комунальні послуги. Втім у вересні 2014 року відповідач повідомила, що ціна на квартиру зросла, оскільки суттєво підвищився курс долара, а тому вона має сплатити їй не 25 000 грн. 00 коп, як вони домовлялися раніше, а 51 000 грн. 00 коп. Оскільки такої значної суми грошей у неї не було та оскільки ця сума не відповідала попереднім домовленостям між нею та [PERSON], вона разом із сім"єю 15.09.2014 року виїхала з квартири, але на її пропозицію повернути сплачену авансову суму у розмірі 17 000 грн. 00 коп. [PERSON] їй відмовила. Посилаючись на те, що сплачена нею відповідачу грошова сума у відповідності до ч. 2 ст. 571 ЦК України не є завдатком, позивач просила її позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь сплачену авансову суму у розмірі 17 000 грн. 00 коп. та судові витрати по справі. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, тільки на суму 2 000 грн. 00 коп. та заперечуючи проти позову посилася на таке. Після смерті у 2012 році її колишнього чоловіка - [PERSON] Миколайовича- залишився спадок у вигляді квартири [ADDRESS], яку успадкував їх спільний син [PERSON]. 13.04.2013 року [PERSON] видав довіреність її теперешньому чоловіку [PERSON] на право здійснювати увесь комплекс юридичних дій направлених на оформлення спадкових прав та передачі йому спадкового майна після смерті [PERSON] У жовтні 2013 року між нею та [PERSON] відбулася усна домовленість про те, що остання купить квартиру [ADDRESS] за 43 000 грн. 00 коп. При цьму вони домовилися, що за для гарантування виконання попередніх домовленостей щодо купівлі-продажу квартири [PERSON] має сплатити їй авансовий платіж, що складає 35 % від вартості квартири, який не повертається у випадку, якщо остання відмовиться укласти договір купівлі-продажу. Вона передала ключі від квартири позивачу і та із членами своєї родини стала мешкати у згаданій квартирі. При цьому позивач сплатила їй 04.10.2013 року - 5 000 грн. 00 коп., 22.11.2013 року - 10 000 грн. 00 коп. та 26.12.2013 року 2 000 грн. 00 коп. завдатку за квартиру. Датою остаточного розрахунку за квартиру була обумовлено 01.01.2014 року. Станом на 01.01.2014 року позивач остаточно розрахуватися за квартиру не змогла, посилаючись на матеріальні труднощі, а в подальшому, починаючи з квітня 2014 року перестала відповідати на телефонні дзвінки та стала уникати зустрічей із нею. Приблизно у жовтні 2014 року стало зрозуміло, що позивач не має наміру виконувати їх попередні домовленості про укладання договору купівлі-продажу квартири, у зв"язку із чим, вони були вимушені вибити вхідні двері в квариру та замінити замки. Посилаючись на те, що отримані нею від [PERSON] гроші є завдатком, відповідач просила стягнути з неї на користь останньої 2 000 грн. 00 коп. Представник відповідача в судовму засіданні 26.02.2016 року просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні із пояснень сторін та досліжденої письмової розписки (а.с. 13)судом безспірно встановлено, що 04.10.2013 року [PERSON] та [PERSON] в усній формі домовилися про укладання в майбутньому договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. На виконання умов майбутнього договору купівлі-продажу квартири позивачем 04.10.2013 року було передано відповідачу 5 000 грн. 00 коп., 22.11.2013 року - 10 000 грн. 00 коп. та 26.12.2013 року - 2 000 грн. 00 коп Судом також встановлено, що договір купівлі-продажу зазначеного об"єкту нерухомого майна укладений не був, що і підтвердили сторони в судовому засіданні. В судовому засіданні також безспірно встановлено, що відповідач до теперішнього часу утримує суму у розмірі 17 000 грн. 00 коп., отриману нею від позивача. Відповідно до ст.ст. 655-657 Цивільного Кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або забов"язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або забов"язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договру може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можцть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна що перебуває у податковій заставі. Як встановили ст.ст. 570 та 571 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження забов"язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Якщо порушення забов"язання сталося з вини кредитора, він забов"язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. У разі припинення забов"язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Згідно із переліченими нормами Цивільного Кодексу України завдаток є одним із видів забезпечення виконання забов"язання. Частиною 1 ст. 548 ЦК України передбачено, що виконання забов"язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому ч. 1 ст. 547 цього ж Кодексу закріпила, що правочин щодо забезпечення виконання забов"язання вчиняється у письмовій формі. Із аналізу формулювання поняття завдатку даному в ч. 1 ст. 570 ЦК України можно зробити висновок, що завдатком можно вважати грошову суму, якщо така видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього платежів, які передбачені саме договором. Таким чином, з огляду на те, що в судовому засіданні безспірно встановлено, що сторони по справі дійшли між собою тільки усних домовленостей, щодо укладання у майбутньому договору купівлі-продажу квартири, письмового договору про забезпечення виконання забов"язання по цьому договору між собою не укладали, суд приходить до висновку, що підстав вважати передану позивачем відповідачу суму у розмірі 17 000 грн. 00 коп. завдатком не має і ця сума має кваліфікуватися як аванс. Отже, з урахуванням з"ясованих обставин справи, а також наведених вище норм цивільного законодавства, судом встановлено наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми отриманого авансу. Доводи відповідача та його представника про те, що передана позивачем грошова сума є не авансовим платежом, а завдатком не може бути прийнята судом до уваги, оскільки вони не грунтуються на вимогах наведених вище в судовому рішенні норм Цивільного Кодексу України та є довільним тлумаченням ними згаданого законодавства. Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат по справі суд у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з огляду на те, що позовні вимоги [PERSON] судом задоволені у повному обсязі, вважає за необхідне покласти їх на відповідача та стягнути з останньої на користь позивача 243 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування цих витрат. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved