Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно, стягнення витрат по оплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору позики №01/01/08 від 01.06.2008 року [PERSON] отримала в позивача грошові кошти в сумі 38 000 грн. на строк до 01.04.2014 року та зобов'язалася повернути їх рівними частинами згідно графіка. З метою забезпечення виконання зобов"язання між сторонами було укладено договір застави майна(з майновим поручителем) №01/02/08 від 01.06.2008 року. На час закінчення строку повернення коштів боржник не виконала свої зобов"язання щодо повернення кредиту, а тому 01.05.2014 року відповідачці була вручена письмова вимога про повернення отриманих коштів в розмірі 38 000 грн. до 15.05.2014 року. Проте, дана вимога залишилась не виконана. Кредитний договір забезпечений договором застави, заставодавцем якого є відповідачка [PERSON] Положеннями договору застави передбачено право заставодержателя у випадку невиконання боржником [PERSON] зобов'язань які виникли у неї згідно умов договору позики, а також в інших випадках, передбачених цим договором, задоволити забезпечену вимогу шляхом продажу предмету застави на прилюдних торгах та отриманням коштів від його реалізації, або продажу предмету застави від імені заставодавця третій особі, або набуття у свою власність предмета застави. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просив задоволити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з"явилась, попередньо подала до суду заяву з якої вбачається, що між нею та позивачем укладено договір позики №1/01/08 від 01.06.2008р. Відповідно до якого вона дійсно отримала гроші в сумі 38 000 гривень на забезпечення якого передала в заставу належний їй на праві власності автомобіль Мерседес-Бенц, державні номерні знаки [NUMBER]. Підставою для отримання нею коштів слугували тяжкі життєві обставини, які змусили її звернутися за отриманням грошової позики. В подальшому, в зв'язку із впливом наслідків кризи, відповідачка з об'єктивних причин була позбавлена можливості здійснювати погашення зобов'язань, оскільки, в неї існували невиконанні валютні кредитні зобов'язання перед банківськими установами, які вона сплачувала в першу чергу. Гр [PERSON] повідомляє, що має намір добросовісно погасити увесь борг протягом незначного часу та неодноразово зверталася до позивача та його родичів з пропозицією надати їй додатковий час для розстрочки сплати боргу. Проте позивач цинічно відмовився. Заставний автомобіль перебуває у володінні позивача, він ним користується, а тому порушень його прав немає. Враховуючи наведене, вважає поданий до неї позов передчасним і таким, що не підлягає задоволенню. Просила розгляд судової справи здійснювати без її участі в судових засіданнях. Беручи до уваги пояснення представника позивача, письмові пояснення відповідачки, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, з приводу виконання договірних зобов"язань. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 01.06.2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики №01/01/08, відповідно до якого відповідачка отримала в борг від позивача 38 000 грн. Відповідно до договору позики відповідачка зобов'язалася повернути позикодавцю кошти в наступних порядку та строки: 10 000 грн. - до 31.12.2012 року, 10 000 грн. - до 01.09.2013 року, 28 000 грн. - до 01.04.2014 року (а.с.3). Проте, станом на 01.04.2014 року свого обов'язку [PERSON] не виконала, у зв"язку з чим 01.05.2014 року відповідачці була вручена письмова вимога про повернення отриманих нею коштів в розмірі 38 000 грн. до 15.05.2014 року. Проте, дана вимога залишилась не виконана і на даний час. Зазначена обставина нічим не спростована, крім того, сама відповідачка не заперечує проти наявності у неї боргу перед позивачем в розмірі 38 000 грн.(а.с.14). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - договору позики. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання даного договору позики від 01.06.2008 року між позивачем та відповідачкою 01.06.2008 року укладено договір застави майна (з майновим поручителем) №01/02/08, а саме транспортного засобу (а.с.4). Згідно п.1.1 вказаного договору [PERSON] передала в заставу [PERSON] транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель 300D, 1986 року випуску, шасі [NUMBER], сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.4). Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави, він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу» та п. 4 договору застави майна (з майновим поручителем) №01/02/08, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищенаведене та положення ст. 20 Закону України «Про заставу» позивач набув права звернення стягнення на предмет застави. Статтею 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлено, що обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов"язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором. Позивач у своїх позовних вимогах просить звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання за ним права власності на предмет застави. Приймаючи до уваги, пояснення представника позивача та письмові пояснення відповідачки, з яких вбачається, що предмет застави перебуває у володінні та користуванні позивача, та те що даний порядок звернення стягнення на рухоме майно, не суперечить закону, суд дійшов висновку про те, що така вимога позивача підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист свого порушеного права шляхом звернення стягнення заборгованості за договором позики на предмет застави. В силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку - договору позики №01/01/08 від 01.06.2008 року та договору застави майна(з майновим поручителем) №01/02/08 від 01.06.2008 року. Належним чином співставивши досліджені обставини та визначивши співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості майна, перевіривши, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано зазначені зобов'язальні відносини щодо права позивача на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави, суд вважає встановленим порушення права позивача на виконання договірних зобов'язань, у зв'язку з чим для відновлення зазначеного права позивача позов слід задоволити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 15, 16, 525, 526, 530, 589, 590, 610-112, 625, 629, 1046-1050 ЦК України, ст. 20 Закону України "Про заставу", ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень",

Outcome: approved