Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму списаних з зарплатної картки [NUMBER] коштів в розмірі 2561.98 грн. Стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 12.08.2014р. у відділенні банку відповідача ним було отримано зарплатну картку [NUMBER] . 16.08.2014р. на картку було зараховано 50.00 грн. В той же день відповідачем було списано з картки 24.88 грн., назва операції "Автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості по картці [NUMBER]. 18.08.2014р. відповідачем було списано з картки 12.44 грн., назва операції "Автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості по картці [NUMBER]. 05.09.2014р. відповідачем було списано з картки 19.26 грн., назва операції "Автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості по картці [NUMBER]. 07.09.2014р. відповідачем було списано з картки 5.07 грн., назва операції "Автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості по картці [NUMBER]. 19.09.2014р. відповідачем було списано з картки 2500.33 грн., назва операції "Автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості по картці [NUMBER]. Звернувшись до відділення банку відповідача в м.Долина для з"ясування причин списання коштів, йому відповіли, що в нього є кредитна заборгованість, яку необхідно погасити, тому банк списує кошти з картки. Проте відповідач, уже звертався до суду 1, 2 та 3 інстанції про стягнення вказаної заборгованості, проте позов було відхилено. 12.09.2014р. він надіслав Відповідачу претензію, в якій просив повернути йому кошти. 15.09.2014р. він отримав відповідь від відповідача, в якій йшлось, що за їх переконанням, кошти списані правомірно, внаслідок чого він вимушений звернутись за захистом своїх прав та законних інтересів до суду. Якщо немає рішення суду про стягнення заборгованості, банк немає права самовільно списувати кошти з рахунку клієнта. Дане правило закріплене в Законі. Протиправними діями відповідача, йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 20000 грн. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, зіславшись на викладені в позовні заяві обставини. Додатково пояснив, що моральна шкода, яку йому заподіяно діями відповідача, виражається в тому, що він не мав можливості придбати одяг та продукти харчування як для себе, так і для своєї сім"ї в т.ч. малолітного сина [PERSON], [INFO].Він переживав , терпів певні незручності. Розмір моральної шкоди він оцінює в сумі 20000 грн. Не заперечує проти заочного розгляду справи . Представники відповідача в судові засідання які призначались на 30.12.2014р., 20.01.2015р., 30.01.2015р не з'явились, причину своєї неявки суд не повідомили , від них не надійшло повідомлення про причини неявки, хоч про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому Законом порядку , про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.69,70,71,76,77), від них не надійшло заяви про розгляд справи у їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що дана справа може бути розглянута в порядку заочного провадження і заявлений позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Ч.1 ст. 1067 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами. Згідно вимог ст. 1071 ЦК України - банк може списати кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених Законом чи договором між банком і клієнтом. Крім того, відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 32.3.2 ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку, повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день, починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Відповідно до пункту 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Пунктом 5.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті встановлено, що примусове списання коштів з рахунків платників ініціюють стягувачі (орган державної виконавчої служби) на підставі виконавчих документів, установлених законами України. Відповідно до вимог ст.ст. 25, 26 Закону України "Про оплату праці" забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством. Відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п'ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Ч.1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується світлокопією картки для виплат (а.с.5) - 12.08.2014р. позивачем у відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк" було отримано зарплатну картку [NUMBER]. У відповідності до виписки, наданої відповідачем від 26.09.2014р. (а.с.6) з зарплатної картки позивача [NUMBER] було списано: 16.08.2014р - 24.88 грн., назва операції "Автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості по картці [NUMBER]; 18.08.2014р. -12.44 грн., назва операції "Автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості по картці [NUMBER]; 05.09.2014р. - 19.26 грн., назва операції "Автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості по картці [NUMBER]; 07.09.2014р. - 5.07 грн., назва операції "Автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості по картці [NUMBER].; 19.09.2014р.- 2500.33 грн., назва операції "Автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості по картці [NUMBER]. Всього за вказаний період списано з рахунку позивача кошти в сумі 2561.98 грн. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 06.03.2014р., по справі №750/83/14( а.с.8-10) в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 15.05.2014р. (а.с.11) - апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" відхилено, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова залишено без змін. Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2014р. (а.с.13) - відмовлено ПАТ КБ "ПриватБанк" у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. У відповідності до заяви від 18.08.2014р.(а.с.14) позивач по справі звертався до керуючої Долинським відділенням ПАТ КБ "ПриватБанк" з проханням повернути стягнуті кошти, однак отримав відмову , про що свідчить повідомлення від 19.09.2014р. (а.с.32-33), згідно якого , на думку ПАТ КБ «ПриватБанк» рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог банку про примусове стягнення заборгованості з позивача [PERSON] за кредитним договором , не є підставою для закриття даного договору, тому грошові кошти були списані відповідно до умов укладеного договору і банк діяв згідно вимог чинного законодавства. Однак з даним твердженням не можна погодитись, виходячи з наступного: Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Як випливає з роз'яснень у пункті 31 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.12.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин» , послідуючими змінами , при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач ПАТ КБ "ПриватБанк" не маючи розпорядження клієнта - позивача по справі, не маючи рішення суду про стягнення коштів , не маючи на це підстав, безпідставно автоматично списав кошти з зарплатної картки позивача для погашення заборгованості по іншому договору споживчого кредиту, відносно якого є рішення суду про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, що суперечить принципам розумності, справедливості і законності. Інших підстав автоматичного списання коштів представником відповідача суду не надано. Тому позов в частині стягнення з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь [PERSON] 2561.98 грн. списаних з зарплатної картки [NUMBER] підлягає до задоволення, порушене право позивача підлягає захисту в обраний ним спосіб . Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн., то вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, що заподіяна внаслідок порушення його прав. У відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням та пошкодженням її майна. Ч.4 цієї ж статті вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до положень ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Ч. 2 ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживачів", передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Виходячи з положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Судом встановлено, що позивач зазнав моральних страждань через протиправні дії представників відповідача щодо безпідставного списання коштів з його зарплатної картки, які виразилась у негативних емоціях та переживаннях , відсутності можливості утримувати себе та свою сім"ю в т.ч. малолітнього сина [PERSON]., [INFO] Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості відшкодування моральної шкоди та враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його житті та вважає, що його слід встановити в сумі 1000,00 грн. Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 23,1066,1067, 1071,1073,1167 ЦК України, ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст.ст. 25, 26 Закону України "Про оплату праці" , ст. ст. 11, 22 Закону України "Про захист прав споживачів", Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року, Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.12.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: approved