Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона набула права власності на земельну ділянку, яка розташована в адміністративно-територіальних межах с. Баландине Кам"янського району Черкаської області площею 3,42 га на підставі договору міни від 24 квітня 2013 року, зареєстрований за №845. Раніше ця ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Вона, як власник, передала належну їй на праві власності земельну ділянку в оренду ТОВ "Агрокомінвест-Центр" за договором оренди від 3 травня 2013 року, який був зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак земельна ділянка вже використовувалася ТОВ "Колос-08". На її запит відділ Держземагенства у Кам"янському районі Черкаської області надав копію договору оренди землі №б/н від 1 січня 2008 року про передачу [PERSON] в оренду земельної ділянки площею 3,42 гектари, яка знаходиться на території (в межах) Тимошівської сільської ради Кам"янського району Черкаської області. Однак об"єкт її права є земельна ділянка, яка розташована в адміністративно-територіальних межах с. Баландине Кам"янського району Черкаської області площею 3,42 га., а за спірним договором земельна ділянка знаходиться на території Тимошівської сільської ради. [PERSON] твердила, що всупереч вимогам ст. 15 Закону України "Про оренду землі" не усі істотні умови договору оренди землі зазначені в договорі оренди конкретної земельної ділянки, яка їй належить на праві приватної власності. Крім того, вона звертає увагу суду на те, що спірна земельна ділянка не могла бути предметом договору оренди землі від 1 січня 2008 року, і колишній власник [PERSON] не могла укласти правочин, оскільки набула право власності на земельну ділянку тільки 1 жовтня 2008 року. [PERSON] просила визнати договір оренди земельної ділянки недійсним. Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила повністю їх задовольнити, мотивуючи тим, що договір оренди землі не містить усіх істотних умов, передбачених статтею 15 Закону України "Про оренду землі", а саме: не визначена сторона, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об"єкта оренди чи його частини. Крім того, представник твердила, що в п.10 договору оренди землі від 1 січня 2008 року зазначено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції, а в Типовому договорі оренди землі, який затверджений 3 березня 2004 року №220 постановою Кабінету Міністрів України, зазначено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Також представник позивача твердила про те, що місце розташування об"єта оренди (земельної ділянки) вказано с. Тимошівка, а в дійсності спірна земельна ділянка розташована в с. Баландине. Представник третьої особи на стороні позивача просив задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача з позовними вимогами не згідний, просив позовні вимоги не задовольняти. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 24 квітня 2013 року [PERSON] на підставі договору міни набула права власності на земельну ділянку, яка розташована в адміністративно-територіальних межах с. Баландине Кам"янського району Черкаської області площею 3,42 га, зареєстрованиц за №845 (а.с. 10). Раніше ця ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.18). [PERSON], як власник, передала належну їй на праві власності земельну ділянку в оренду ТОВ "Агрокомінвест-Центр" за договором оренди від 3 травня 2013 року, який був зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 13). Однак земельна ділянка вже використовувалася ТОВ "Колос-08" на підставі договору оренди землі №б/н від 1 січня 2008 року, який був укладений між [PERSON] та ТОВ "Колос-08". Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 1 жовтня 2008 року (а.с.18) [PERSON] стала власником спірної земельної ділянки. У договорі оренди землі від 1 січня 2008 року не визначена сторона, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об"єкта оренди чи його частини, в п.10 договору оренди землі від 1 січня 2008 року зазначено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції, а в Типовому договорі оренди землі, який затверджений 3 березня 2004 року №220 постановою Кабінету Міністрів України, зазначено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації, місце розташування об"єта оренди (земельної ділянки) вказано с. Тимошівка, а в дійсності спірна земельна ділянка розташована в с. Баландине, відсутній кадастровий номер земельної ділянки. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто угоди. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулююється законом. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об"єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об"єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об"єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частиною другою ст. 15 Закону України "Про оренду землі" установлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5 та 6 ст. 203 Кодексу. У ч.1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Отже відсутність у договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", зокрема умов щодо не визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об"єкта оренди чи його частини, є підставою для визнання недійсним такого договору оренди землі відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі". Як зазначено було вище в п.10 договору оренди землі від 1 січня 2008 року зазначено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції, а в Типовому договорі оренди землі, який затверджений 3 березня 2004 року №220 постановою Кабінету Міністрів України, зазначено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації, місце розташування об"єта оренди (земельної ділянки) вказано с. Тимошівка, а в дійсності спірна земельна ділянка розташована в с. Баландине, відсутній кадастровий номер земельної ділянки. В договорі зазначені істотні умови, зокрема об"єкт оренди та орендна плата, однак у першому випадку у договорі неправильно зазначено місце розташування земельної ділянки, відсутній кадастровий номер, а в другому випадку в договорі зазначено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції, що суперечить Типовому договору оренди землі. Оскільки в спірному договорі оренди землі відсутні умови не визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об"єкта оренди чи його частини, об"єкт оренди та орендна плата, які визначені законом як істотні умови договору оренди землі, то такий договір оренди підлягає визнанню недійсним за правилами ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі". Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені судом касаційної інстанії в судовому рішенні від 18 липня 2011 року. Свою правову позицію щодо визнання договорі оренди земельної ділянки недійсними висвітлено в постановах Верховного Суду України від 18 липня 2012 року щодо порушення хоча би однієї із істотних умов договору оренди земельної ділянки. Відповідно до ст. 360-7 ч. 1, ч. 2 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов"язковим для всіх суб"єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.Суд зобов"язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Таким чином, суд вважає , що позовні вимоги слід задовольнити .

Outcome: approved