Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір оренди землі від 09 вересня 2011 року, зареєстрованого у Державному реєстрі земель 07 грудня 2011 року за №352050004000802, так як орендодавець не підписував його. Представник позивача підтримав позовні вимоги. Суду пояснив, що позивач отримала у спадок земельну ділянку після смерті свого батька, який в свою чергу отримав земельну ділянку після смерті [PERSON]. Згодом дізналася, що є договір оренди землі, укладений між [PERSON] та відповідачем. Однак, [PERSON] не підписувала договору оренди землі від 09 вересня 2011 року так як померла [INFO]. Договір було зареєстровано 07 грудня 2011 року, тобто через дев'ять місяців після смерті [PERSON] Згідно умов договору земля передається в оренду у 10-денний строк після державної реєстрації даного договору за актом її приймання-передачі. Таким чином, акт приймання-передачі земельної ділянки підписано не [PERSON], тобто були порушені вимоги Закону України "Про оренду землі", оскільки була відсутня згода [PERSON] на укладення договору. Просить задовольнити позовні вимоги та визнати вказаний договір недійсним. Представник відповідача був належним чином повідомлений про день та час слухання справи( а.с.36), але в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. В судовому засіданні 29 вересня 2014 року позовні вимоги не визнав. Пояснив, що договір та акт-приймання-передачі землі між [PERSON] та відповідачем було підписано у вересні 2010 року власноруч [PERSON] Вказаний договір вони не могли зареєструвати до липня 2011 року, оскільки земля перебувала в оренді в ФГ "Задвір" згідно договору. До реєстрації договору їх ніхто не повідомив, що [PERSON] померла. Три роки вони розраховувалися за оренду землі з [PERSON] і до них ніхто не звертався з повідомленням, що останній помер. Заслухавши пояснення представника позивача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було достовірно встановлено, власником земельної ділянки кадастровий номер 3520580500:02:00:242 є [PERSON], що підтверджено копією Державного акта на право приватної власності на землю (а.с.9). Встановлено, що 09 вересня 2011 року було укладено Договір оренди землі між [PERSON] та СФГ "Дєдов", який зареєстрований відділом Держкомзему у Олександрівському районі в Державному реєстрі земель 07 грудня 2011 року за №352050004000802 (а.с.6, 7-8). Свідоцтвом про смерть підтверджується, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 14). Копіями свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с. 12, 15) та копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 13, 16) та з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.10-11) підтверджується, що позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер 3520580500:02:000:0242. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.» Відповідно до ч.1, ч.3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1, ч. 3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України сторони, відповідно до статті 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст.14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що Договір оренди землі від 09 вересня 2011 року не могла підписати [PERSON], оскільки остання померла [INFO] (а.с. 14). Враховуючи те, що [PERSON] фактично не підписувала договір та не передавала земельну ділянку у користування відповідачу, з чого вбачається відсутність її волевиявлення на укладення договору, тому даний договір є недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст.1217, ст.1222, ст.1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем за законом на земельну ділянку, відносно якої було укладено договір оренди. А тому вона вправі вимагати визнання недійсним договору оренди землі в порядку цивільного судочинства. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним Договору оренди землі від 09 вересня 2011 року, укладеного між [PERSON] та СФГ "Дєдов" підлягають задоволенню, так як [PERSON] фактично не могла його підписати, тобто відсутнє волевиявлення останньої на його укладення. Так як позов підлягає задоволенню, тому, в силу вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати (а.с. 2).

Outcome: approved