Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

14 липня 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував наступним. [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Матір дитини [PERSON] померла. Відповідач перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом "синдром залежності від алкоголю", не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, живе за рахунок пенсії дитині по втраті годувальника, характеризується негативно. Умови для проживання дитини у сім"ї батько не створює. У будинку антисанітарія, хлопчик недоглянутий, не має власного спального місця, ігрового куточка, книг та іграшок. У травні 2017 року його було направлено на оздоровлення до санаторію "Дубки" в м.Миколаєві. Батько сина жодного разу не відвідав, натомість подав заяву про відібрання у нього дитини без позбавлення батьківських прав. Позивач, посилаючись на те, що повернення дитини до батька є небезпечним для її життя та здоров"я, морального виховання, просив суд постановити рішення, яким відібрати дитину [PERSON], [INFO], у батька без позбавлення його батьківських прав та стягнути з останнього аліменти на утримання сина. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила суд про їх задоволення з підстав, викладених у заяві. Відповідач за належності повідомлення про місце і час розгляду справи, за судовим викликом не з"явився, надавши 11 серпня 2017 року заяву про розгляд справи за його відсутності. Вказав, що позовні вимоги визнає. Представник третьої особи також просив суд про задоволення позовних вимог позивача, вважає доцільним відібрання дитини у відповідача . Заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], уродженець с.Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області (дані паспорта серії [NUMBER], виданого Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області 27 жовтня 1997 року) є батьком [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини, виданого 01 серпня 2012 року відділом ДРАЦС районного управління юстиції Миколаївської області, за актовим записом №146. Згідно свідоцтва серії [NUMBER], виданого 09 липня 2014 року ВДРАЦС РС Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області, матір [PERSON] - [PERSON] померла [INFO], про що складено актовий запис №162. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню дитини. Про таке свідчать дані актів обстеження матеріально-побутових умов життя сім"ї відповідача, датовані 21 лютого, 25 квітня, 27 червня 2017 року. З них вбачається, що при перевірці батько був нетверезий або ж від нього йшов стійкий запах перегару. Санітарно-гігієнічні умови незадовільні, всі речі брудні, у будинку безлад, сморід. Одягу та іграшок у дитини не має, а також і окремого ліжка. Хлопчик спить з бабусею, 1938 року народження. На ліжку не має постільної білизни. За наведеними фактами виявлення неналежного виконання батьком батьківських обов"язків по забезпеченню дитині умов проживання, відповідач 21 лютого, 10 квітня 2017 року попереджався про наступну відповідальність. 20 лютого 2017 року та 10 квітня 2017 року стосовно відповідача було складено протоколи про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 та ч.2 ст.184 КУпАП і згідно постанов ст.інспектора ЮП Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у виді попередження та штрафу у розмірі 34грн. Згідно повідомлення дошкільного навчального закладу №1, який відвідує син відповідача, з лютого 2017 року [PERSON] неналежним чином виконував свої батьківські обов"язки. До ДНЗ дитина приходила неохайною, приводила і забирала хлопчика сусідка. Відповідач участі у житті садочку та групи не приймав, при відвідинах вихователем з будинку не виходив, на телефонні дзвінки не відповідав. При цьому, як слідує з повідомлення головного лікаря Снігурівської ЦРЛ від 03.04.2017 року за вих.№03-434-05 [PERSON] перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2005 року, діагноз: Синдром залежності від алкоголю. Лікарською консультативною комісією (довідка №2496 від 17.07.2017 року) визначено, що відповідач за станом здоров"я не може здійснювати батьківські обов"язки, має діагноз цироз печінки змішаної етіології. Асцит. Гепатосиленомегалія. Хронічний бронхіт, стадія загострення. Хронічний остеомієліт правої стопи. Кахексія. Допитана свідком [PERSON] - старший інспектор ЮП Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області, показала, що за перевірки умов проживання дитини з батьком [PERSON] у лютому та квітні 2017 року виявляла антисанітарію у будинку. Батько у помешканні палить цигарки, вживає спиртне. У кімнатах все брудне, засмічене. Жодних умов для розвитку дитини не створено, бо не має не тільки окремої кімнати, а і ліжка, іграшок, книг. З батьком було проведено бесіди про недопустимість вживання спиртного, необхідність створення умов для проживання сина, його розвитку та виховання, а також складено протоколи про адміністративні правопорушення з наступним притягненням відповідача до адміністративної відповідальності. Аналогічні показання дала спеціаліст Служби у справах дітей Снігурівської РДА [PERSON] та доповнила, що у спілкуванні дитина не виявляє бажання повернення у сім"ю до батька. [PERSON] спеціаліст Снігурівського РЦ СССДМ, засвідчила, що відповідач відмовився від соціального супроводу. Згідно висновку від 08 серпня 2017 року №48, враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації вважає за доцільне відібрання [PERSON], 2010 року народження, у батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав. В силу ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпеченим для її життя, здоров"я і морального виховання. У цьому випадку дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Як роз'яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. І хоча, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі батьками. Позиція, що дитина може бути розлучена з батьками у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Суд з'ясовав, що відповідач свідомо тривалий час нехтує виконанням своїх батьківських обов'язків, тобто не забезпечує дитині належних умов для проживання, а саме прибирання, дотримання санітарних умов у житловому будинку, харчування, місця для навчання хлопчика, забезпечення його одягом, предметами першої необхідності. При цьому, поводиться негідно, на очах дитини виявляє шкідливі звички - палить цигарки, вживає спиртне. Незважаючи на здійснення виховного впливу з боку органу опіки та піклування, а також працівників центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді відповідач своєї поведінки не змінив. Натомість подав заяву про відібрання у нього дитини і таким чином самоусунувся від виконання батьківських обов"язків. Залишення малолітнього з батьком є небезпечним для його життя, здоров'я і морального виховання. Суд не заслуховував думку дитини по заявленим позовним вимогам, враховуючи, що хлопчик перебуває у Центрі соціальної реабілітації, його психологічний стан є незадовільним, до того ж він ствердив представникам соціальних служб про небажання повертатися у сім"ю до батька. Крім того, відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини батьком, суд за його заявою може постановити рішення про повернення дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. За наведеного, позивач надав достатньо допустимих та належних доказів на обґрунтування необхідності відібрання дитини у батька, позовні вимоги знайшли своє обґрунтування у ході розгляду справи та підлягають задоволення. Згідно ч.4 ст.170 СК України особа, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем заявлено про стягнення аліментів у мінімальному розмірі. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову, у загальному розмірі 1280грн., з яких 640грн. - за позовну вимогу немайнового характеру про відібрання дітей та 640грн. за позовну вимогу майнового характеру про стягнення аліментів.

Outcome: approved