Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду 11.08.2011 р. з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з участю третіх осіб-Львівської міської ради, управління Держкомзему у м. Львові про відновлення права на користування земельною ділянкою, звільнення земельної ділянки та зобов"язання до вчинення дій.(а.с.4-7 т.1). 12.05.2015р. [PERSON] звернулась до суду із заявою про залишення позову без розгляду (т.2 а.с.121). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 12.05.2015 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON]-Й. Л., [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з участю третіх осіб-Львівської міської ради, управління Держкомзему у м. Львові про відновлення права на користування земельною ділянкою, звільнення земельної ділянки та зобов"язання до вчинення дій- залишено без розгляду (а.с.127 т.2.). 25.10.2011р. від [PERSON], [PERSON], [PERSON] поступив до суду зустрічний позов до [PERSON], з участю третіх осіб: Львівської міської ради про відновлення меж за фактичним використанням земельних ділянок (т.1 а.с.64). Протягом розгляду справи позивачі за зустрічним позовом неодноразово уточнювали позовні вимоги та остаточно просили суд(заява про уточнення позовних вимог від 25.03.2015р.) (а.с.104 т.2) постановити рішення про відновлення права на користування частиною земельною ділянкою, встановлення межі земельної ділянки та зобов"язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою. Мотивуючи позовні вимоги позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON](а.с.160-164 т.1) зазначили, що рішенням нарсуду 2-ї дільниці Шевченківського району м.Львова від 02.08.1948 р. було визнано право власності [PERSON](матері [PERSON] [PERSON]) на будинок № 44 по вул. Друзів (тепер Купчинського). За вказаним будинком на підставі рішення № 1933 виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих від 15.12.1953 р. було залишено у користування земельну ділянку площею 411,50 кв.м, а самовільно захоплену земельну ділянку площею 197,60 кв.м вилучено з користування та зараховано до міського земельного фонду. В 1968 році [PERSON] [PERSON] разом з матір'ю добудували кухню, яку було узаконено виконавчим комітетом (рішення №87 від 13.02.1973 р.).Через деякий час, після його одруження з [PERSON] і народження дочки в 1968р., [PERSON] [PERSON] з дозволу матері здійснив прибудову. До серпня 1973 року будівництво було повністю завершено, про що свідчить поетажний план від 10.08.1973 року. Пізніше ніяких суттєвих змін і добудов до будинку не проводилось. Більша частина даної прибудови знаходиться на ділянці закріпленій за будинковолодінням №44, а менша - на вилученій ділянці. У 1982р. брат [PERSON] -чоловік [PERSON] [PERSON] теж здійснив прибудову з іншої сторони будинку. З самого початку будівництва (1969р.) з вказівки матері між сторонами склався певний, чітко визначений порядок користування земельною ділянкою, а саме: облаштовувались окремі входи в будинок, прокладалось два під'їзди до будинку з вул. Друзів (Купчинського), які існують до цього часу. На підставі рішень Шевченківського райсуду м. Львова від 23.11.1984 р. та рішень Шевченківської райради народних депутатів від 15.01.1985 р. самовільні добудови були вилучені на баланс райради. Рішенням Шевченківської райради народних депутатів м. Львова від 10.09.1985 р. № 374 було затверджено та визначено ідеальні долі між співвласниками будинку № 44 по вул. Друзів, а саме: за [PERSON] - 1/5 ідеальних частин, за районною радою народних депутатів - 4/5 ідеальних частин. На ці долі видано свідоцтво про право власності і зроблено запис в реєстровій книзі № 12 за №3019. 24.09.1988р. [PERSON] подарувала свою частину, а саме 1/5 частину жилого будинку разом з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель, [PERSON]. Земля не була об'єктом дарування, оскільки знаходилась у власності міськради і в договорі дарування про неї не згадується. Міська рада окремо землю ні позивачам, ні відповідачам не надавала. Тому ніхто із сторін документа на право користування чи право власності спірною земельною ділянкою не має. Згідно ст.120 п.1,2 ЗК України до [PERSON] перейшло "право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони (кімната та господарські будівлі розміщені), та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування". Як уже зазначалось, на момент дарування будинок був поділений на частки і після цього ніяких добудов і перебудов не було. В 1989р [PERSON] викупив у ЖЕК-407 м.Львова свою частину прибудови, а в 1994р. вони приватизували свою частину. З 1968р. і по 1995р. (до смерті матері) між ними, сторонами по справі, не було ніяких суперечок і претензій щодо порядку користування земельною ділянкою. З 1997р. по 1998р. [PERSON] разом з своїм чоловіком зруйнували огорожу, яка розділяла їх ділянки, знищила сад і квітник перед будинком, за яким доглядала лише сім"я позивачів. Після цього вони(позивачі) знов встановили огорожу, відступивши їм половину садка, щоб уникнути конфліктів з їх сторони, залишивши собі проїзд до гаража, каналізацію і свердловину питтєвої води. Але і ця огорожа ними була зруйнована. Усі ці роки (з 1968р.) вони(позивачі) добросовісно доглядали і утримували свою частину: доглядали сад (до того як вони все вирубали), заасфальтували дорогу до будинку і гаража, поставили браму і хвіртку, провели каналізацію і облаштували вигрібну яму, зробили свердловину питтєвої води, замітали та в зимовий період відкидали сніг з дороги, частково проводили її ремонт. Подібний догляд за своєю частиною вони здійснюють по сьогоднішній день. Спірна земельна ділянка для обслуговування будинку перебуває в користуванні сім'ї позивачів з 1968р., тому згідно ст.119 ч. 1 ЗКУ вони "мають право звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування". Згідно ст.88 п.3,4, ст.89. п.3,4,5 ЗКУ позивачі вважають, що мають право вимагати виділення належної їм частки земельної ділянки, яка була у спільному користуванні з відповідачем. В цьому є життєва необхідність, оскільки відбуваються конфлікти і постійні судові спори. Органи місцевої влади визнають їх право на земельну ділянку, якою вони користуються на протязі багатьох років. Оскільки [PERSON] [PERSON] відмовляється узгоджувати межі і намагається позбавити їх виходу на вулицю, їх скеровують вирішити спір у судовому порядку. З своєї сторони вони неодноразово намагались прийти до мирного вирішення проблеми, та [PERSON] не погоджується на жодні їх пропозиції. Тому просять суд згідно ст.106, 107 ЗКУ в судовому порядку відновити дійсні межі за фактичним використанням земельних ділянок, які існували на протязі багатьох років, і зобов'язати [PERSON] сприяти встановленню твердих меж і відновленню межових знаків між їх ділянками. Згідно Постанови Пленому Верховного Суду України від 16.04.04р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді судових справ" із змінами внесеними згідно Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010р. № 2 п.19 передбачається необхідність "з'ясувати і врахувати можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, можливість проходу з вулиці на подвір'я, тощо". Слід зазначити, що облаштувати інший виїзд на вулицю Купчинського нема ніякої можливості, як тільки через ділянку виділену в користування. Оскільки порядок користування був встановлений ще в 1969 році з вказівки власниці будинку № 44 [PERSON] і увесь цей час визначений порядок зберігався, вони не вбачають законних підстав його змінювати. [PERSON] в своїй заяві теж визнає, що почавши будівництво ( а це 1969 р.) ними було заасфальтовано дорогу до будинку і гаража, поставлено браму і хвіртку, облаштовано вигрібну яму, проведено каналізацію і зроблено свердловину питтєвої води. Все це робилось за їх кошти з вказівки матері, яка на той час була власницею усього буд. №44 (тепер 44 і № 446). Інші члени родини, а саме [PERSON] не мав жодних претензій чи заперечень. [PERSON] до 1990 року по даній адресі навіть не була прописана, тому з її сторони теж не могло бути незгоди, це чітко йдеться в рішенні Шевченківського районного суду м.Львова від 1999р. Додають до матеріалів справи висновок ТзОВ «Гал-Світ» про фактичне використання і можливий варіант розподілу земельної ділянки, зроблений згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Львова за підписом судді Зими І. Є. Увесь час власники будинковолодіння № 44по вул.Купчинського користувались земельною ділянкою площею 201,2кв.м з геометричними розмірами за розмірами заходом годинникової стрілки в м: вздовж вулиці Купчинського від т. А - 2,69; 3,75; 3,02; 22,06; 3,73; по житловому будинку(9,83; 3,75), 4,5; 2,6; 12,5 (таблиця №1). Власники будинковолодіння № 44»б» користувалися земельною ділянкою площею 210,3 кв.м з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки: 4,8; 2,42; 1,64; 2,04; 12,5; 2,6; 4,5; 3,75; 8,0; 2,5; 9,75; 4,65; 6,56(таблиця №1). На момент проведення експертизи земельна ділянка (яка колись була їх садком) площею 85,1 кв.м за розмірами по периметру: 2,42; 1,64; 2,04; 12,5; 2,6; 4,5; 7,8; 7,3 з моменту зруйнування [PERSON] огорожі і винищенням саду (1998р.) знаходилась в запущеному стані і лише частково скошувалась трава з обох сторін. Оскільки цією земельною ділянкою ніхто зараз не користується, але по ній проходять комунікації до буд. № 44"б" (газопровід, водопостачання, каналізація і вигрібна яма), просять закріпити за буд. № 44"б" земельну ділянку за фактичним порядком користування з врахуванням місце проходження мереж комунікацій, а саме по геометричних розмірах за ходом годинникової стрілки: 16,9; 1,2; 3,5; 3,75; 8,0; 2,5; 9,25; 4,65; 6,56; 4,8; 1,12(таблиця №2). Уточнивши позовні вимоги 25.03.2015р. позивачі (а.с.104-105т.2) просили суд з врахуванням обгрунтування, які зазначені ними у позовній заяві від 21.08.2012р. та те, що мешканці будинків №44 та № 44"б" по вул. Купчинського у м.Львові користувалися та користуються зараз земельною ділянкою без належно оформлених правовстановлюючих документів, кожен своєю частиною, кожен має свій виїзд на вулицю та окремі комунікацї, що ведуть до будинку, отже існує певний порядок користування та відповідно до вимог ст.ст.119,206,107 ЗКУ постановити рішення про відновлення права [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користування частиною земельної ділянки, яка розташована за будинком № 44 (тепер № 44 і № 44б) по вул. Купчинського (колишня вул. Друзів) у місті Львові, згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської Ради депутатів трудящих від 15 грудня 1953 р. № 1933. Встановити межі земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку №44"б" по вул.Купчинського у м.Львові, відповідно до висновку судово-будівельної технічної експертизи № 398 від 22.01.2009 р., виконаної ТзОВ "ГАЛ-СВІТ", а саме за варіантом зазначеним у таблиці № 2, площею 161,4 кв. м. з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки: вздовж вул. Купчинського- 16,9 м;1,2 м;3,50 м; 3,75 м; 8,0 м; 2,5 м; 9,25 м; 4,65 м; 6,56 м; 4,80 м; 1,12 м. Зобов"язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON], [PERSON], [PERSON] у користуванні земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування житлового будинку № 44б по вул.Купчинського у м. Львові, загальною площею 161,4 кв.м. В судовому засіданні позивачі [PERSON]Й.Л.,[PERSON], представник [PERSON]-[PERSON] підтримали позовні вимоги, надавши суду аналогічні пояснення, зазначені у зустірчній позовній заяві та уточненні до неї. Відповідачка [PERSON] в попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнала, надавши письмові заперечення та просила суд розглядати справу у її відсутності (а.с.122,123 т.2). Представник відповідачки [PERSON]-[PERSON] позовні вимоги не визнала, підтримавши письмові заперечення своєї довірительки. В судове засідання представник третьої особи Львівської міської ради не з"явився, хоча належним чином про час та місце розгляду справи був повідомлений. Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у м.Львові Львівської області [PERSON] поклався на рішення суду. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін та третіх осіб, показання свідків, вивчивши та дослідивши об"ективні доказу у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. У статті 61 ч.3 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що будинок № 44 по вул.Друзів(нині Купчинського) у м.Львові належав на праві власності матері [PERSON] та [PERSON] [PERSON]. Згідно рішення народного суду 3-1 дільниці Шевченківського району м.Львова від 02.03.1948 р. та 19.05.1950 р. визнано право власності за [PERSON] на будинок № 44 по вул. Другів у м.Львові . Судом встановлено, що відповідно до архівного витягу з рішення № 1933 виконавчого комітету Львівської міської Ради трудящих від 15.12.1953 р. вбачається, що залишено в користування земельні ділянки відповідно до існуючих норм за землекористувачами в таких розмірах- за будинком № 44 по вул.Купчинського (кол.вул.Друзів), що знаходиться в особистому користуванні [PERSON] Ільїнічні присадибну ділянку площею 411,50 кв.м., а самовільно захоплену земельну ділянку площею 197,60 кв.м. вилучили з користування будинку № 44 та зарахували до міського земельного фонду (а.с.18 т.1). Рішенням Шевченківської районної ради народних депутатів від 10.09.1985р. № 374 було визнано та затверджено ідеальні долі між співвласниками будинку № 44 по вул.Друзів в м.Львові, а саме: за [PERSON]-1/5 ідеальних частин, за районною Радою народних депутатів-4/5 ідеальних частин. На ці долі видано свідоцтво про право власності і зроблено запив в реєстраційній книзі № 12 за №3019. Відтак, ні в договорі дарування, ні в свідоцтві про право на спадщину за заповітом про земельну ділянку не йдеться. На підставі наведеного вище,згідно ст.7 ЗК України [PERSON]І.(мати сторін) була постійним користувачем спірної земельної ділянки з 1937 р. Згідно показів сторін , свідків [PERSON],[PERSON] вбачається, що сторони з 1973 по 1985 р.р. проводили самовільні добудови до існуючого будинку. Дані обставини знайшли своє підтвердження у рішенні Шевченківського районного суду м.Львова від 28.12.1999 р.(а.с.51-52 т.1) 24.09.1988 р. [PERSON] подарувала свою 1/5 частину житлового будинку разом з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель, згідно договору дарування від 24.09.1988 р. будинку, [PERSON](а.с.78-79 т.1) З свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2007 р. вбачається, що спадкоємцем до всього спадкового майна [PERSON],який помер 11.11.2006 р.,є його дружина-Гусяцінська [PERSON].(а.с.8 т.1) Як зазначалось вище,на момент дарування будинок був поділений на частки і після цього ніяких добудов і перебудов не було. Як вбачається з пояснень сторін та доповнюється письмовими доказами до жовтня 1997 р. будинок № 44 по вул.Купчинського у м.Львові був під одним номером. В листопаді 1997 р. частинам будинку було присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] та 2(арк.73 т.1), а в грудні 2000 р.-поштову адресу: будинок № 44 і будинок № 44"б" (а.с.74 т.1), відповідно до розпоряджень Шевченківської районної адміністрації від 25.11.1997 р. № 1441 та від 27.12.2000 р. №1565. Відтак, як вбачається з даних розпоряджень-було встановлено нові поштові адреси, однак виділ окремих земельних ділянок для обслуговування цих будинків не було. В судовому засіданні було встановлено, що мешканці будинків №№44 та 44б по вул.Купчинського у м.Львова (сторони у справі) користувались земельною ділянкою, кожен своєю частиною. Дана обставина знайшла своє відображення також у рішенні Шевченківського районного суду м. Львова від 28.12.1999 р.(а.с.51,51 т.1), яким визнано, що існував певний порядок користування спірною земельною ділянкою, який був встановлений ще при житті матері сторін [PERSON], яка померла 20.11.1995 р., і до дня її смерті, ніхто із сторін по справі, не претендував на поділ земельної ділянки, отже склався певний порядок користування земельною ділянкою (сторони мають два проїзди до своїх квартир, які вони займають у будинку). В технічних паспортах як на будинок № 44(а.с.11-16 т.1),так і на будинок № 44б по вул.Купчинського (а.с.72 т.1) земельна ділянка пл.411,5 кв.м. вказана в обох експлікаціях. В документі з МБТІ від 10.09.1997 р.(а.с.244 т.1) йдеться про встановлені частки земельної ділянки, а саме за [PERSON]-2/5, за [PERSON]Й.Л.,[PERSON],[PERSON]-3/5 частки.. В судовому засіданні встановлено, що не заперечується і відповідачкою та іншими учасниками процесу, що з 1969 р. і по даний час [PERSON]Й.Л., [PERSON] користуються частиною земельної ділянки, провели на ній комунікації(газ,каналізацію),облаштували вигрібну яму і скважину води, проклали асфальт, встановили браму за власні кошти та зі згоди власниці будинку [PERSON] Згідно ст.119 ЗК України передбачено право громадян, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років,але не мають документів, які б свідчили про наявність у них права на цю земельну ділянку, звернутись до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Відтак,позивачі набули таке право, передбачене ст.119 ЗК України. Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" встановлено, що суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Відповідно до вимог ст.107 ЗК України у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання земельної ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадку, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Суд приймає пояснення позивачів в частині того, що хоча вони протягом багатьох років користуються більшою частиною спірної земельної ділянки про що свідчить документ з БТІ від 10.09.1997 р.(а.с.244 т.1) і можуть претендувати відповідно до вимог ст.107 ч.2 ЗК України на однакову за розміром частиною земельної ділянки, однак вони в судовому засіданні засвідчили що не бажають продовжувати суперечки та судові тяганини та згідні на мінімальну необхідну частину земельної ділянки, що включає прохід до будинку, заїзд до гаражу, свердловину питної води, каналізацію та вигрібну яму. Зазначені вище вимоги та побажання позивачів були викладені у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 398 від 22.01.2009 р., а саме у варіанті розподілу по таблиці № 2(а.с.(165168 т.1),оригінал даного висновку долучений до матеріалів цивільної справи № 2-101/08 на а.с.138-144), який судом приймається до уваги. На підставі наведеного вище, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими ,які підтверджені письмовими доказами у справі та підлягають до задоволення. Згідно ст.88 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] в користь [PERSON],[PERSON], [PERSON] судові витрати у справі: судовий збір в розмірі 8,50 грн. та витрати зі ІТЗ в розмірі 37 грн., а всього 45,5 грн.- в користь кожного з позивачів - 15 грн.

Outcome: approved