Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

[PERSON] 28.10.2013 року звернувся з позовом до державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі по тексту ДП СхідГЗК) в якому просив постановити судове рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ №4639-к від 30.07.2013 року, яким адміністрація відповідача наклала на нього дисциплінарне стягнення у вигляді догани та позбавила його премії за липень 2013 року в розмірі 100 %. Окрім того позивач просив також стягнути з ДП СхідГЗК на свою користь премію за липень 2013 року в розмірі 1470 грн. 00 коп., якої він був позбавлений тим же наказом. / а.с. 1- 4/ В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач в позовній заяві та в судовому засіданні посилався на те, що він, з 29.03.2009 року, працюючи директором гідро-металургійного заводу ДП СхідГЗК (даліі по тексту ГМЗ ДП СхідГЗК), будучи безпосередньо підпорядкованим деректору ДП СхідГЗК та маючи право у відповідності до своєї посадової інструкції (п. 3.27) звільняти та переводити на іншу роботу в межах заводу робітників відповідно до трудового законодавства й у межах прав, наданих генеральним директором підприємства 31.05.2013 року підписав наказ № 844 ос, яким [PERSON], яка працювала робітником виробничих лазень на дільниці побутового комбінату та спецпральні ГМЗ на період відпустки по догляду за дитиною [PERSON] до дня фактичного її виходу із відпустки була переведена робітником виробничих лазень на дільницю побутового комбінату та спецпальні ГМЗ постійно. 01.08.2013 року адміністрації ДП СхідГЗК ознайомила його з наказом № 4639 -к від 30.07.2013 року, яким, за начиб-то неналежне виконання своїх посадових обов"язків, що виявилось у перевищенні повноважень наданих п.п.3.26, 3.27 посадової інструкції та наказом № 3966-к від 15.06.2011 року, що стало наслідком зміни виду трудового договору з працівником без погодження та намірів на те роботодавця, на нього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани та його позбавлено премії за липень 2013 року в розмірі 100 відсотків. Посилаючись на те, що він, видаючи наказ №844 ос від 31.05.2013 року про переведення [PERSON] на постійну роботу діяв в межах наданих йому повноважень, оскільки згадана робітниця станом на 31.05.29013 року у розумінні ст. 39-1 КЗпП України вважалася такою, що працює по безстроковому трудовому договору, на те, що дисциплінарне стягнення адміністрацією було застосовано до нього із порушенням місячного строку його накладання, на те, що він не скоїв будь-яких винних дій та що будь-яких негативних наслідків від видачі наказу № 844 ос по ГМЗ ДП СХідГЗК не наступило, оскільки виданий ним наказ генеральним директором ДП СхідГЗК до тепер не скасований, працівниця [PERSON] продовжує працювати на ГМЗ, позивач просив визнати наказ № 4639-к від 30.07.2013 року незаконним, скасувати його та стягнути з відповідача на свою користь премію у розмірі 1470 грн. 00 коп. Представник позивача також просив позов [PERSON] задовольнити, пояснючи також, що адміністрація ДП СхідГЗК не витребовувала у позивача будь-яких пояснень з приводу начиб-то порушення ним наказу № 3966-к від 15.06.2011 року, а тому посилання на таке порушення у наказі, що оскаржується позивачем, є також незаконним. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала та просила відмовити у їх задоволенні вважаючи, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності здійснено адміністрацією ДП СхідГЗК на законних підставах та в передбачені законом строки, оскільки адміністрацією підприємства факт перевищення своїх службових повноважень [PERSON] було виявлено лише у липні 2013 року. Суд, вислухавши позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Дійсно, ч.1 ст. 147 КЗпП України передбачила, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосоване один з таких заходів стягнення: 1) звільнення; 2) догана. Як встановили ч. 1 ст.148, ч. 1 ст. 149 цього ж кодексу дисциплінарне стягнення застосовується власником обо уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв"язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисципланарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стаття 150 цього ж кодексу передбачила право працівника у порядку встановленому чинним законодавством оскаржити накладене дисциплінарне стягнення. Окрім того, ст..ст. 139, ч. 1 ст. 140 КЗпП України, закріпляючи обов"язки працівника, визначили, що він має працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової та технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. У той же самий час, ст. 141 КЗпП України забов"язує власника або уповноважений ним орган правильно організовувати працю працівника, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову дисципліну, неухильно додержуватися законодавства про працю. В судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" 28.10.1993 року внесено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, є юридичною особою та має юридичну адресу Дніпропетровська область м. Жовті Води, вул. Горького, будинок 2. / а.с. 75-87/ Як підтверджує копія трудової книжки позивача / а.с. 8-11/ [PERSON] наказом № 493-ос від 28.03.2011 року був прийнятий на посаду директора ГМЗ ДП СхідГЗК. Наказом № 4639-к від 30.07.2013 року виконуючим обов"язки генерального директора ДП СхідГЗК Сорокіна О.Г. на позивача було накладене дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Цим же наказом позивача було позбавлено премії за липень 2013 року в розмірі 100 відсотків. / а.с. 5-7/ Із змісту оскаржуваного наказу вбачається, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за факт неналежного виконання посадових обов"язків, що виявилося у перевищенні повноважень, передбачених п.п. 3.26, 3.27 посадової інструкції та наказом по підприємству від 15.06.2011 року № 3966-к. На думку суду, цей наказ не можна вважати законним з наступних міркувань. Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення ним трудової дисципліни. Порушення же трудової дисципліни визначається, як невиконання чи не належне виконання З ВИНИ ПРАЦІВНИКА покладених на нього трудових обов"язків та / або/ встановлених у відповідній установі Правил внутрішнього трудового розпорядку. Таким чином, обов"язковою складовою порушення трудової дисципліни є невиконання працівником трудових обов"язків, Правил згаданих вище та вина працівника. Трудові обов"язки працівника, в даному випадку позивача, визначені в посадовій інструкції директора ГМЗ / а.с. 14-33/ Досліджені судом п.п. 3.26 та 3.27 посадової інструкції директора ГМЗ, у перевищенні яких звинувачується позивач, передбачають, що останній має право подавати генеральному директорові комбінату пропозиції про прийом працівників на ГМЗ, зміни посад керівників, професіоналів, фахівців і технічних службовців на постійній основі та звільняти та переводити на іншу роботу в межах заводу робітників відповідно до трудового законодавства й у межах прав, наданих генеральним директором підприємства. Як встановлено судом із дослідженого наказу, що оскаржується позивачем, пояснень представника відповідача в судовому засіданні, адміністрація ДП СхідГЗК притягуючи [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, виходила із того, що останній, не маючи права на укладання бестрокових трудових договорів із працівниками та будучи забов"язаним лише подавати такі пропозиції генеральному директорові комбінату, всупереч своїй посадовій інструкції, перевищуючи надані йому повноваження 31.05.2013 року підписав наказ №844-ос, яким [PERSON], яка працювала за строковим трудовим договором на період відпустки по догляду за дитиною штатного працівника ГМЗ [PERSON], була переведена працівником ГМЗ за безстроковим трудовим договором з 03.06.2013 року. Проаналізувавши п.3.27 посадової інструкції позивача та накази №1192-ос від 25.07.2011 року, №583-ос від 15.05.2012 року, №844-ос від 31.05.2013 року / а.с. 116, 117, 118/ про прийом та переведення [PERSON] на роботу на ГМЗ суд дійшов висновку, що позивач діяв в межах повноважень наданих йому директором комбінату та не припустився їх перевищення. Так, згідно із наказом № 1192-ос від 25.07.2011 року / а.с. 116/ генерального директора ДП СхідГЗК Сорокіна О.Г. [PERSON] була прийнята на ГМЗ робітником виробничих лазень в побутовий комбінат та спецпральнею з 27.07.2011 року на період переводу [PERSON] машиністом із прання та ремонту спецодягу, для заміщення штатного робітника [PERSON], яка знаходиться у відпустці за по догляду за дитиною, до дня фактичного її виходу із відпустки. Наказом директора ГМЗ, тобто позивача за №583-ос від 15.05.2012 /а.с. 117/ [PERSON] з 16.05.2012 року була переведена робітником виробничих лазень на дільницю побутового комбінату та спецпральні ГМЗ на період відпустки по догляду за дитиною [PERSON] до дня її виходу із відпустки. Наказом №844 від 31.05.2013 року, за підписом позивача, зазначена вище робітниця була переведена з 03.06.2013 року робітником виробничих лазень на дільницю побутового комбінату та спецпральні ГМЗ, постійно. Таким чином, судом безспірно встановлено, що під час дії строкового трудового договору з [PERSON], якій був укладений на підставі наказу генерального директора комбінату за №1192-ос від 25.07.2011 року, він був переукладений 15.05.2012 року, а тому на підставі ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України з цього часу цей трудовий договір вважався таким, що укладений на невизначений термін. Будь-яких заперечень проти видачі позивачем наказу №583-ос від 15.05.2012 року адміністрація відповідача до першого не висувала. Саме тому, на переконання суду, позивач, діючи в межах наданих йому п. 3.27 посадової інструкції директора ГМЗ прав на звільнення та переведення на іншу роботу в межах заводу робітників відповідно до трудового закододавства, законно підписав наказ №844-ос від 31.05.2013 року про ПЕРЕВЕДЕННЯ [PERSON] на постійну роботу. Тому твердження відповідача про перевищення своїх посадових обов"язків позивачем під час видачі наказу № 844-ос від 31.05.2013 року судом відкидаються як такі, що є безпідставними. Посилання адміністрації ДП СхідГЗК в наказі, що оскаржується позивачем, і на те, що [PERSON] перевищив свої повноваження, в тому числі і ті, які передбачені наказом № 3966-к від 15.06.2011 року, також не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки п.1.2. зазначеного наказу свідчить про те, що генеральний директор комбінату делегував директору гідрометалургійного заводу право підпису наказів з особового складу, в тому числі і при ПЕРЕВЕДЕННІ робітників за іншими професіями. / а.с. 34/, що і відбулося під час видачі позивачем наказу № 844-ос від 31.05.2013 року. Аналізуючи аргументи позивача та його представника щодо незаконності наказу про притягнення першого до дісципланарної відповідальності з огляду на те, що відповідач при його винесенні припустився і порушнь строків притягнення працівника до дисціплінарної відповідальності, які передбачені ст. 148 КЗпП України суд вважає, що і такого порушення допустився відповідач. Як встановлено в судовому засіданні із пояснень позивача, дослідженого наказу № 844-ос від 31.05.2013 року, зазначений наказ /а.с. 118 оборот/ пройшов до його підписання позивачем візування в.о. начальником відділу кадрів - [PERSON], начальником відділу оплати праці та заробітної плати - [PERSON], юрисконсультом юридичного відділу Шамаханською Л.С.(що було нею підтверджено в судому засіданні). Наказ, яким позивача було притягнуто до дісциплінарної відповідальності датований 31.07.2013 роком, тобто через два місяці після того, як позивач підписав наказ про переведення [PERSON] на постійну роботу. Письмові пояснення осіб, які візували наказ № 844-ос від 31.05.2013 року, які були досліджені в судовому засіданні, підтверджують, що кожен із зазначений посадових осіб погодився із законністю цього наказу та достоменно знав про його існування з дати його підписання /а.с. 43, 44, 45/ Саме тому, твердження представника відповідача про те, що адміністрації відповідача стало відомо про видання позивачем незаконного наказу тільки у липні 2013 року не відповідає фактичним обставинам. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що наказ №4639-к від 30.07.2013 року, яким позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та яким його було позбавлено премії має бути визнаний незаконним. У той же час, вимога позивача, окрім визнання наказу незаконним, і про його скасування, на думку суду, задоволенню не підлягає, оскільки такий спосіб захисту цивіліного права не передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визанючи наказ незаконним суд у повному обсязі відновлює становище, яке існувало до порушення прав позивача, що відповідає вимогам п.4 ч. 2 ст. 16 згаданої норми закону. Далі. Приходячи до висновку, що наказ №4639-к від 30.07.2013 року в частині накладання на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани є незаконним, суд приходить до висновку, що і позбавлення позивача премії за липень 2013 року також є незаконним, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь першого 1 387 грн. 64 коп. в рахунок цієї премії, тобто менше ніж він просив, оскільки згідно довідки ДП СхідГЗК / а.с. 139/ саме такий розмір премії мав би бути виплачений позивачу у липні 2013 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд, з урахуванням того, що позовні вимоги [PERSON] задовлені судом, як в частині не майнових вимог так і майнових, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп., оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від спалати судового збору. З урахуванням наведеного,

Outcome: partial