Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

08.07.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУПФУ) про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, мотивуючи свої вимоги тим, що постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2011 по справі № 2а-6957/11 скасовано постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2013 та зобов`язано відповідача призначити пенсію та провести перерахунок виплат позивачу державної та додаткової пенсій як інваліду III групи у відповідності до ст.. 50. ч. 4 ст. 54. ч. З ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку державної пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян по основній пенсії з 02.02.2011 року та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з 14.12.2010 року з розрахунку 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, з урахуванням виплачених сум. Постанова суду набрала законної сили 08.04.2014. Судове рішення по справі № 2а-6957/11 було передано на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, про що свідчить постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 44329996. Але, Відповідачем було лише здійснено перерахунок основної та додаткової пенсії Позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 21 862,82 грн. У зв"язку зі смертю чоловіка [PERSON] 23.01.2017 року для оформлення спадщини позивач звернулась до Другої Запорізької державної нотаріальної контори. На теперішній час сума заборгованості перерахована за судовим рішенням та і не була виплачена позивачу. Крім того, постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2011 року по справі № 334/9496/14-а змінено постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 та зобов"язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. та Запоріжжя (правонаступником є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) здійснити [PERSON] перерахунок та виплату захисту державної пенсії, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі не нижче шести і може мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, згідно зі статтею 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 02 квітня 2014 року по 02 серпня 2014 року, включно, за відрахуванням фактично отриманих сум. Постанова суду набрала законної сили 03.02.2015 року. Судове рішення по справі № 334/9496/14-а було передано на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що свідчить постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 46586956. Але, відповідачем було лише здійснено перерахунок державної та додаткової пенсії, позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані і грошові кошти до виплати у сумі 16 258,77 грн. У зв"язку зі смертю чоловіка [INFO] , для оформлення спадщини позивач звернулась до Другої Запорізької державної нотаріальної контори, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.03.2018 року. На сьогоднішній день сума заборгованості, перерахована за судовим рішенням так не була фактично виплачена позивачу. Оскільки відповідач своєчасно не виплатив позивачеві вказані суми пенсії, позивач, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 08.04.2014 року по 31.05.2020 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання Постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2013 по справі № 2а-6957/11, у загальній сумі 38 579,66 грн. та нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 03.02.2015 року по 31.05.2020 року на суму заборгованості, нарахованої па виконання Постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 року по справі № 334/9496/14-а у загальній сумі 19 907,37 грн. Ухвалою судді від 09.07.2020 відкрито провадження у цій справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). 22.07.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач ГУПФУ в особі представника Алєксєєвої Ю.О. із позовними вимогами [PERSON] не погодилась, та в якому зазначила, на виконання відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2013 року по справі № 2а-6957/11 та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 року по справі № 334/9496/14-а [PERSON] , померлому [INFO] , на виконання вищевказаних постанов, були нараховані суми у розмірі 21 862,82 грн. та 16 258,77 грн., але не були виплачені, у зв"язку з відсутністю фінансування з Державного бюджету оскільки не були профінансовані з Державного бюджету України. Механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, визначено Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018. Під вказаний Порядок підпадають рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів. Тому, постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2013 року по справі № 2а-6957/11 та постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 року по справі № 334/9496/14-а підпадають під порядок, виконання яких здійснюватиметься за окремою бюджетною програмою, відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649. Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року, тобто після смерті [PERSON] ( [INFO] ) у зв"язку з чим, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2013 року по справі № 2а-6957/11 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 року по справі № 334/9496/14-а не включено до реєстру Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649. Для включення до реєстру Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду № 649 від 22.08.2018 року спадкоємцю необхідно звернутися до суду відповідно до норм ст. 52 КАС та здійснити процесуальне правонаступництво за постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2013 року по справі № 2а-6957/11 та постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 року по справі № 334/9496/14-а. Таким чином, для включення до реєстру Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649 нарахованих сум за постановами суду, позивачу необхідно здійснити процесуальне правонаступництво, замінивши сторону по справі № 2а-6957/11 від 06.04.2013 року та по справі № 334/9496/14-а від 21.01.2015 року з померлого чоловіка [PERSON] на [PERSON] . Крім того, зазначають, що інфляційні втрати та три проценти річних не входять до складу спадщини відповідно до норм ЦК України, у зв"язку з цим позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та інші виплати відповідно до законодавства. Отже, згідно чинного законодавства функції по призначенню, перерахунку і виплаті пенсій та інших виплат покладені саме на Пенсійний Фонд України, який здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління. Таким чином, визначення розміру пенсії, розрахунків розміру інших виплат, законом віднесено до компетенції відповідача після перевірки усіх відповідних даних. Також зазначають, що у даній справі, спір виник у зв"язку з невиконанням постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2013 року по справі № 2а-6957/11 та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 року по справ № 334/9496/14-а. Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв"язку з виконанням судових рішень, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Вказаного висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляд\ цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 17 лютого 2017 року по справі № 331/6111/16-ц. Судове рішення, на яке посилається позивач у позовній заяві, стосується саме стягнення грошових коштів, а не зобов"язання вчинити певні дії, а тому це рішення не може бути враховано судом при розгляді даної справи. Правовідносини, які виникають між сторонами стосовно індексації грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних з урахуванням встановленого індексу інфляції, не є зобов`язальними в розумінні ст. 625 ЦК України, вони розглядаються в рамках спору, що регулюються спеціальним законодавством про пенсійне забезпечення громадян окремої категорії. Так, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2013 року по справі № 2а-6957/11 та постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 року по справі № 334/9496/14-а зобов`язано відповідача вчинити певні дії, а саме провести перерахунок та виплатити [PERSON] основну та додаткову пенсію. Отже, положення статті 625 ЦК України не підлягають застосуванню до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем. Таким чином, Пенсійний фонд за своїми повноваженнями не с розпорядником державних коштів, а відтак і не може нести відповідальність за несвоєчасну виплату коштів відповідно до постанови КМУ № 649. Просила в задоволенні позову відмовити повністю. У судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, на підставах зазначених у позові, у відзиві. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2011 по справі № 2а-6957/11 скасовано постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2013 та зобов"язано відповідача призначити пенсію та провести перерахунок виплат позивачу державної та додаткової пенсій як інваліду III групи у відповідності до ст.. 50. ч. 4 ст. 54. ч. З ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку державної пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян по основній пенсії з 02.02.2011 року та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з 14.12.2010 року з розрахунку 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, з урахуванням виплачених сум. Постанова суду набрала законної сили 08.04.2014. Судове рішення по справі № 2а-6957/11 було передано на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, про що свідчить постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 44329996. Але, Відповідачем було лише здійснено перерахунок основної та додаткової пенсії Позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 21 862,82 грн. У зв"язку зі смертю чоловіка [PERSON] 23.01.2017 року для оформлення спадщини позивач звернулась до Другої Запорізької державної нотаріальної контори для прийняття спадщини після чоловіка. На теперішній час сума заборгованості перерахована за судовим рішенням та і не була виплачена позивачу. Крім того, постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2011 року по справі № 334/9496/14-а змінено постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 та зобов"язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. та Запоріжжя (правонаступником є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) здійснити [PERSON] перерахунок та виплату захисту державної пенсії, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі не нижче шести і може мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, згідно зі статтею 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 02 квітня 2014 року по 02 серпня 2014 року, включно, за відрахуванням фактично отриманих сум. Постанова суду набрала законної сили 03.02.2015 року. Судове рішення по справі № 334/9496/14-а було передано на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що свідчить постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 46586956. Але, відповідачем було лише здійснено перерахунок державної та додаткової пенсії, позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані і грошові кошти до виплати у сумі 16 258,77 грн. У зв"язку зі смертю чоловіка [INFO] , для оформлення спадщини позивач звернулась до Другої Запорізької державної нотаріальної контори, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.03.2018 року. На сьогоднішній день сума заборгованості, перерахована за судовим рішенням так не була фактично виплачена позивачу. На виконання відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2013 року по справі № 2а-6957/11 та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 року по справі № 334/9496/14-а [PERSON] , померлому [INFO] , на виконання вищевказаних постанов суду були нараховані суми у розмірі 21 862,82 грн. та 16 258,77 грн., але не були виплачені, у зв"язку з відсутністю фінансування з Державного бюджету. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя реорганізоване шляхом злиття управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя в Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, що є правонаступником зазначених управлінь. Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя приєднано до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, що є правонаступником зазначеного управління. Отже, відповідач ГУПФУ є правонаступником прав і обов`язків Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя у спірних правовідносинах. На момент звернення [PERSON] до суду з цим позовом кошти, нараховані на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2013 року по справі № 2а-6957/11 та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 року по справі № 334/9496/14-а [PERSON] , померлому [INFO] , були нараховані суми у розмірі 21 862,82 грн. та 16 258,77 грн., але не були виплачені,, що не спростовано позивачем. Позивач є спадкоємцем, після померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про прийняття спадщини від 31.03.2018 року. Позивач у позові просить на підставі статті 625 ЦК України стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних за період з 08.04.2014 по 31.05.2020, на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2013 року у справі № 2а-6957/2011 загальним розміром 38579,66 грн., а також інфляційні витрати та 3 % річних за період з 03.02.2015 по 31.05.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 року у справі № 334/9496/14-а загальним розміром 19907,37 грн. Так, відповідно до положень ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). Згідно з розрахунком 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості в розмірі 21862,82 грн. та інфляційних втрат за період затримки виконання грошового зобов`язання, наведеним позивачем в позовній заяві, за період з 08.04.2014 по 31.05.2020, інфляційні втрати за вказаний період становлять 34545,66 грн., а 3% річних складають 4034 грн., а всього 38579,66 грн. Згідно з розрахунком 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості в розмірі 16258,77 грн. та інфляційних втрат за період затримки виконання грошового зобов`язання, наведеним позивачем в позовній заяві, за період з 03.02.2015 по 31.05.2020, інфляційні втрати за вказаний період становлять 17309,37 грн., а 3% річних складають 2598 грн., а всього 19907,37 грн. Вказані розрахунки відповідачем не спростовані, сумнівів у їх обґрунтованості у відзиві на позов не наведено. Позиція відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з нього вказаних коштів ґрунтується на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону № 1058 саме на органи Пенсійного фонду покладено обов`язок із визначення розміру пенсій та інших виплат, а тому розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, наданий позивачем, не підлягає врахуванню. Разом із тим, у даному випадку позивачем не порушується питання про стягнення пенсійних чи інших виплат з відповідача, а предметом спору є саме застосування наслідків неналежного виконання грошового зобов`язання, що регулюється ст. 625 ЦК України, а не Законом № 1058. Крім того, відповідач у відзиві посилався на те, що грошові кошти не були виплачені позивачеві, оскільки не були профінансовані з Державного бюджету України. Разом із тим, відсутність бюджетного фінансування не може вважатися законною підставою для не виплати позивачеві належних йому сум грошових коштів. До того ж, ст. 625 ЦК України не пов`язує підстави для застосування встановленої неї відповідальності із наявністю чи відсутністю бюджетного фінансування боржника. Також суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на Порядок № 440, оскільки цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними. Відповідно до частин 1-2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави по виконанню судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Отже, вказаним Законом передбачається виконання саме рішень про стягнення коштів з державного органу. Натомість, постанови Дніпровського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2013 р. та від 21.05.2015 р., стосувались зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію позивачеві за певний період. Також, суд вважає помилковим посилання відповідача у відзиві на позов на те, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а також, що постановами суду не визначено конкретної суми до стягнення, а тому приписи ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягають, оскільки така позиція суперечить вищенаведеним положенням законодавства та правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду. Зазначаючи про те, що Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України, відповідач у відзиві не вказує, хто саме є розпорядником державних коштів та має нести таку відповідальність. Підсумовуючи все вищевикладене, позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 гривень

Outcome: approved