Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 22 серпня 2014 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення. В обґрунтування позовних вимог, згідно останніх уточнень, вказавши, що 24.10.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNG0GK0000000061, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 35000.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 24.10.2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Приватбанк» і [PERSON] 24.10.2007 року уклали договір іпотеки № DNG0GK0000000061 . Згідно з договором іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 66,20 кв.м., житловою площею 19,30 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконала, допустивши прострочення повернення кредиту, внаслідок чого за нею станом на 17.07.2014 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 117083,73 доларів США, що в еквіваленті складає 1371050,46 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 35643,89 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 21299,64 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 4900,00 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 49644,45 доларів США, штраф (фіксована частина) в розмірі 21,35 доларів США, штраф (процентна складова) у розмірі 5574,40 доларів США. Оскільки, відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутися до суду і просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNG0GK0000000061 від 24.10.2007 року у сумі 117083,73доларів США, що в еквіваленті складає 1371050,46 грн.: звернути стягнення на домоволодіння загальною площею 66,20 кв.м., житловою площею 19,30 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Костичева, буд.56,, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі - продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані та проживають у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS]. та стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача за довіреністю - [PERSON], не з'явився, про день місце та час проведення судового засідання сповіщений належним чином. Письмово просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував . В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися. Про день місце та час розгляду справи сповіщені належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили, письмових заяв від них не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 24.10.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNG0GK0000000061, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 35000.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 24.10.2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Приватбанк» і [PERSON] 24.10.2007 року уклали договір іпотеки № DNG0GK0000000061 . Згідно з договором іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 66,20 кв.м., житловою площею 19,30 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до нової редакції статуту Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» . Разом з тим, в порушення умов договору, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, допустивши прострочення повернення кредиту та процентів за його користування, внаслідок чого за нею станом на 17.07.2014 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 117083,73 доларів США, що в еквіваленті складає 1371050,46 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 35643,89 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 21299,64 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 4900,00 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 49644,45 доларів США, штраф (фіксована частина) в розмірі 21,35 доларів США, штраф (процентна складова) у розмірі 5574,40 доларів США. Згідно довідки Квартального комітету №38 м. Дніпропетровська від 06.11.2014 року у домоволодінні по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 08.09. [INFO] та [PERSON], [INFO]./а.с.37/ Про наявність заборгованості по кредитному договору відповідач повідомлялася за допомогою Повідомлення №30.1.0.0/2-669 від 09.06.2014 року, що також підтверджується реєстром про направлення рекомендованих поштових відправлень від 15 червня 2014 року /а.с.8,9-10/ Згідно з Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно №33321441 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо зареєстрованого права власності за [PERSON] - домоволодіння [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] /а.с.111-112/ та за [PERSON] у реєстрі прав власності на нерухоме майно - відомості відсутні./а.с.110/ У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.1 ст.33, ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмету іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до приписів ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою ст. ст. 9, 109 ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії вимоги, 09.06.2014 року (а.с.8) Банком було направлено на адресу відповідача вимогу про усунення порушень умов кредитного договору, попередження про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у разі непогашення боргу та пропозицію добровільно звільнити домоволодіння, яка є предметом іпотеки. Дану вимогу відповідачем було отримано особисто 18.06.2014 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового повідомлення (а.с.11). Таким чином, у відповідності до вимог ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», наявні достатні правові підстави для задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», щодо виселення відповідачів із спірної квартири Разом з тим у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою є достатньою підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. 07 червня 2014 року набрав чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року. Відповідно до частини 1 цього Закону визначено, що протягом його дії: -не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: -таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; -загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (частина 4). Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення підлягають задоволенню, оскільки відповідачка належним чином не виконує умови вказаного вище Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, а мораторій являє собою лише відстрочення виконання зобов»язань на певний термін або до закінчення будь-яких певних подій. Відповідно до ст. 4 Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. За таких обставин, враховуючи зазначені вимоги Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд вважає за необхідне виконання даного рішення зупинити до припинення дії вказаного Закону. Крім того, згідно положень частини 1 статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову було оплачено судовий збір і його вимоги задоволені, з відповідача також належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати в сумі 3654,00грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved