Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне, 27.05.2008 р. між ВАТ "Універсал Банк", яке потім, змінило назву на ПАТ "Універсал Банк" - відповідачем та позивачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 065-2008-1668, відповідно до якого банк зобов'язувався надати кредит в розмірі 55000 швейцарських франків на придбання 1-кімнатної квартири. При цьому позивач [PERSON] зобов'язалась прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування ним в розмірі 09,95% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. При цьому у п. 1 Договору зазначено, що вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 260228,21 грн. 21 коп. за курсом НБУ. Зі слів позивача у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним Договором прийнято згідно з п.3.1- 3.2 Договору: іпотека нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] згідно договору іпотеки від 27.05.2008 р.; порука, згідно договору поруки № 065-2008-1668-Р/1 від 27.05.2008 р. з [PERSON]; кредит, наданий банком - відповідачем також забезпечуються всім належним позичальнику - позивачу по справі майном і коштами, на які може бути звернене стягнення в порядку, установленому законодавством України (п.2.2. Договору). Також позивач вказує, що сторони за договором встановили, що іноземна валюта 55000 швейцарських франків, дорівнює 260228,21 грн. При цьому вважає, що банком - відповідачем на момент травня 2008 р. було введено в оману позивача, не у тій валюті було видано кредит. А тому просить суд визнати кредитний договір № 065-2008-1668 від 27.05.2008 р. недійсним, визнати недійсним договір іпотеки від 27.05.2008 р., визнати недійсним договір поруки № 065-2008-1668-Р/1 від 27.05.2008 р., визнати зобов'язання позивача за Кредитним договором № 065-2008-1668 від 27.05.2008 р. виконаними та зобов'язати відповідача відмінити обмеження обтяження на предмет іпотеки - 1-кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача - ПАТ Універсал банк» в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та до потачку розгляду справи по суті заявив клопотання про застосування строків позовної давності зважаючи на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської обл. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Дійсно 27.05.2008 р. між ВАТ "Універсал Банк", яке потім, змінило назву на ПАТ "Універсал Банк" - відповідачем та позивачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 065-2008-1668, відповідно до якого банк зобов'язувався надати кредит в розмірі 55000 швейцарських франків на придбання 1-кімнатної квартири. При цьому позивач [PERSON] зобов'язалась прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування ним в розмірі 09,95% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської обл. від 30.09.2015 р. позов ПАТ «Універсал банк» до [PERSON] було задоволено на суму 47481,22 швейцарських франків. У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. У відповідності до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] звернулась до суду у січні 2016 р., незважаючи на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської обл. від 30.09.2015 р., яке вступило у законну силу 11.12.2015 р., тобто сплив строку позовної давності по даній цивільній справі є очевидним. У відповідності до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Між тим, суд, дослідивши усі обставини та докази надані позивачем та її представником, із врахуванням всіх обставин на які посилався представник позивача у судовому засіданні, не знаходить підстав для визнання поважними причин пропущення строку позовної давності. Ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи обставини викладені вище, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] повинно бути відмовлено у зв'язку зі плином строку позовної давності, оскільки про її застосування заявив представник відповідача, а підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності суд не знаходить.

Outcome: dismissed