Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив , що 27.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/03-03/337 відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 34 000,00 дол. США строком до 26.04.2017 року зі сплатою 13,0 % річних. На підставі додаткової угоди №1 від 12.10.2007 року до кредитного договору №014/03-03/337 від 27.04.2007 року суму кредиту збільшено до 50 000,00 дол. США та укладено новий Графік погашення кредиту та сплати процентів. На підставі Додаткової угоди №014/03-03/337/2 від 09.02.2010 року до кредитного договору, укладеної між позивачем та відповідачем, проведено реструктуризацію кредитної заборгованості Відповідача, в межах якої позичальнику надано кредитні канікули по тілу кредиту з 20.01.2010 року по 20.07.2010 року та укладено новий Графік погашення кредиту та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит на сплатити проценти. Але [PERSON] зобов'язання за кредитними договорами не виконує, в строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплачує, чим порушує вимоги п. 1.5.1. кредитного договору та ст. 525, 526 ЦК України. Згідно п. 1.9.1. кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором банк має право вимагати дострокового погашення кредиту, включаючи проценти, пеню та штрафи, Позичальник зобов'язаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобов'язань за цим договором протягом не більш ніж ЗО календарних днів з моменту її пред'явлення. 11.03.2013 року за вих. №259 на адресу [PERSON] була направлена вимога про усунення порушень умов кредитних договорів, в якій позичальника було зобов'язано протягом 30 днів з дати надіслання банком цієї вимоги погасити наявний залишок заборгованості. Але до теперішнього часу [PERSON] не виконав порушене зобов'язання, кредит, проценти та штрафні санкції не сплатив. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів, належних йому. [PERSON] прострочив повернення чергової частини позики, внаслідок чого банк має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилися. Відповідно до п.4.1.1. частини другої кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами, позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла під час виникнення заборгованості за кожний день прострочення. Згідно розрахунку, станом на 02.07.2013 року заборгованість [PERSON] перед АТ "Райффайзен Банк Аваль" по кредитному договору №014/03-03/337 від 27.04.2007 року складає всього 33 162,87 дол. США, у тому числі: кредит - 30 689,26 дол. США, заборгованість за процентами - 2 287,48 дол. США, пеня за порушення строків сплати кредиту та процентів - 186,13 дол. США. Згідно офіційного курсу НБУ станом на 02.07.2013 року 1 долар США=7,993 грн., відповідно сума заборгованості складає 265 070,82 грн., яку просить стягнути, а також судовий збір в сумі 2 778,64 грн. 16.12.2013 року [PERSON] звернувся с зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання частково недійсним кредитного договору внаслідок порушення Закону України «Про захист прав споживачів». В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що у пункті 4 Кредитного договору зазначено, що «Надання Кредиту є банківською послугою», а відтак він є споживачем, у даному випадку споживачем банківських послуг, тому на нього розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів». Умовами пункту 2 Кредитного договору передбачена річна база нарахування процентів з розрахунку 365 (триста шістдесят п'ять) днів у році. Таким чином банком: порушено пункти 1,2, підпункти а),б), в),г),г),д),е),є),і) п.2 ч.2 ст.П ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме: при наданні кредиту банк мав довести йому перевагу та недоліки пропонованих схем кредитування, йому ні усно, а тим більш письмово про це повідомлено не було. Бо якщо йому б Відповідач при укладанні кредитного договору чесно надав інформацію про переваги та недоліки запропонованих ним схем кредитування, а саме: відмінність нарахування відсотків за користування кредитом по схемі - з розрахунку 365-366 днів у календарному році (що було би чесно і цілком зрозуміло) та нарахування відсотків користування кредитом по нечесній, здирницькій схемі - з розрахунку лише 365 днів у році, то він ніколи б не погодився на запропоновану пунктом 2 Кредитної угоди нечесну схему і нарахування відсотків, бо за цією нечесною схемою, як виявилося пізніше, він має додатково незаконно переплатити кошти на користь банку. В підтвердження порушення його прав й факту отримання з нього додаткових скритих доходів банком є порушенням чесних умов надання банком послуг з кредитування. З 4 жовтня 1582 року світ, замість старого юліанського календаря користується григоріанським календарем, котрий був запроваджений Римським Папою Григорієм XIII. Згідно цьому календарю земний рік становить 365,2425 діб. Цей факт є загальновідомим і, як наслідок не потребує окремого доказу. Але умовами, передбаченими у п. 2 Кредитної угоди банк , у супереч здоровому глузду, справедливості та розумності (п.6) ч.І ст.3 ЦК України), знехтував цей факт та нечесним шляхом, з метою протиправного отримання надприбутків за користування кредитними коштами взявся нараховувати проценти, виходячи з розрахунку 365 днів на рік (замість фактичних 365/366 днів). Таке вільне поводження Відповідача з астрономічними показниками часу дозволили б останньому за період дії Кредитної угоди, незаконно отримати з нього (при незмінності процентної ставки за користування кредитом більше на 54,75 дол. США при офіційному курсі НБУ ( який згідно розрахунку, наданого банком, станом на 02.07.2013р., дорівнює 1 дол. США = 7,99300 грн., або на 437,62 гривень більше, - мав би сплачувати по чесній та зрозумілій схемі, що підтверджує розрахунок: зроблений банком : при сумі кредиту 50 000,00 дол. США 50 000,00 $ х 13,0% = 17,81 (дол. США за користування кредитом в день) 365 , а повинен бути за фактом: 50 000,00 $ х 13,0% = 17,76 (дол. США за користування кредитом в день) 366 різниця в платежах за 1 день складає 0,05 доларів США. При строкові кредитування - 10 років, а за цей період високосний рік, що нараховує 366 днів трапляється у І. 2012,2016 роках, то; щоденна переплата у сумі 0,05 дол. США за кожний з трьох високосних років складає 18,25 дол. США при курсі НБУ за 1 дол. США = 7,99300 грн переплата складає ( 18,25$ х 3 роки х 7,99300грн) 437,62 грн Таким чином кредитна установа - банк протиправно нав'язав йому - споживачу платіж за користування кредитними коштами, який ґрунтується на несправедливому розрахунку (кількість днів у високосних їх Відповідач враховував не за діючим календарем), чим порушив ч.І,2 ст.18; п. 1,2.4,5 ч.І ст.21 Про захист прав споживачів», загальні засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності-п.6) ч.І ст.З, ч.3,4 ст.13, ст.251-253,1054ЦК України). Також порушено: п.6) ч.І ст.З ЦК України, а саме його право як позичальника, відповідно до фінансового становища і виключно в його особистих інтересах, у будь який час вільно, тобто виключно з огляду на його вільне волевиявлення здійснити дострокове виконання своїх перед банком боргових зобов'язань але без дискримінаційних заходів за це до мене з боку банку. А саме таким дискримінаційним заходом відносно нього є нечесне положення Кредитного договору, що міститься у пункті 1.8. кредитного договору, відповідно до якого, він маючи особистий намір та достатньо коштів у родинному бюджеті для дострокового погашення боргів перед банком, з якогось доброго дива повинен сплатити за цей намір 2% від суми часткового або повного дострокового погашення кредиту. З огляду на його законні права споживача це є нечесним, несправедливим і безглуздим нав'язуванням диктату з боку фінансової установи. Положення частин четвертої - одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, право споживача .. не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі , встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит... Права споживачів на стадії виконання кредитного договору передбачаються також положеннями ст. 1056і Кодексу, частини четвертої статті 55 Закону про банки, частини другої статті 6 Закону про і фінансові послуги, згідно з якими банкам заборонено в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами, за винятком випадків, встановлених законом. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення Закону, які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положення п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої ст. 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. До того ж, Національний банк України, своїм листом № 40-117/2093-6334 від 16.06.2007 р., звертаючись до комерційних банків України зазначив за необхідне підкреслити, що «договір споживчого кредиту - це правочин, який надає споживачу особливі засоби правового захисту, які не притаманні для інших банківських правочинів». Отже, подальше виконання Кредитного договору з усіма додатковими угодами до нього, на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно - правових відносин, які закріплені у ст. 3 Цивільного кодексу України - щодо принципів справедливості та добросовісності. Ст..18.3У «Про захист прав споживачів» передбачає випадки визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, так: ч.1.ст.18 Закону зазначає, що Продавець (виконавець, виробник, надавець послуг) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими; ч. 2 ст.18 Закону зазначає, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Перелічені вище умови Кредитного договору саме і є несправедливими, так, як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника. Частина 5 ст.18.3У «Про захист прав споживачів» передбачає: якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним. Згідно статі 215 ЩС України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення : стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту вчинення. Кредитний договір № 014/03-03/337 від 27.04.2007 р. з додатковими угодами №1 від 12.10.2007р.. № -03/337/2 від 09.02.2010р. до нього на теперішній час є діючим, тому банк упродовж дії цього Договору вже застосував деякі незаконні положення вказаного правочину та будь якої миті може також застосувати положення цього договору, які порушують його права споживача банківських послуг. Просить визнати порушеними ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» його права споживач внаслідок невиконання останнім Закону України «Про захист прав споживачів», а також приписів, передбачених «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» при укладанні кредитного договору № 014/03-03/337 від 27.04.2007 р. з додатковими угодами №1 від 12.10.2007 р., № 014/03-03/337/2 від 09.02.2010р. до нього; визнати кредитний договір № 014/03-03/337 від 27.04.2007 р. з додатковими угодами №1 від 12.10.2007 р., 03-03/337/2 від 09.02.2010р. до нього, укладений між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), частково недійсним, а саме: в частині умов пункту 2 Кредитного договору, котрим передбачена річна база нарахування процентів з розрахунку 365 (триста шістдесят п'ять) днів у році, через що він має додатково незаконно виплачувати грошові кошти на користь банку, та як таких, що порушують норми діючого законодавства України; в частині умов, що містяться у пункті 1.8. Кредитного договору, відповідно до яких його, як рівноправну сторону за договором позбавлено права дострокового повного чи часткового погашення боргу перед банком без відповідних фінансових санкцій з боку банку за це, що є нечесним, не справедливим нав'язуванням диктату з боку фінансової установи та порушенням норм діючого законодавства України його прав споживача. Представник позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - [PERSON] , основний позов підтримав у повному обсязі, зустрічний позов не визнав, пояснивши, що даний договір не є споживчим, а тому дія Закону України «Про захист прав споживачів» на нього не розповсюджується. Відповідач та його представник - [PERSON] основний позов визнали частково, в сумі 34 000,0 дол. США, пояснив, що інших коштів не отримував, а письмових доказів про його отримання позивач по основному позову не надав. Свій зустрічний позов підтримали у повному обсязі. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що основний позов підлягає частковому задоволенню, а в зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/03-03/337 відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 34 000,00 дол. США строком до 26.04.2017 року зі сплатою 13,0 % річних для придбання нерухомого майна. На підставі додаткової угоди №1 від 12.10.2007 року до кредитного договору №014/03-03/337 від 27.04.2007 року суму кредиту збільшено до 50 000,00 дол. США та укладено новий Графік погашення кредиту та сплати процентів. На підставі Додаткової угоди №014/03-03/337/2 від 09.02.2010 року до кредитного договору, укладеної між позивачем та відповідачем, проведено реструктуризацію кредитної заборгованості Відповідача, в межах якої позичальнику надано кредитні канікули по тілу кредиту з 20.01.2010 року по 20.07.2010 року та укладено новий Графік погашення кредиту та сплати процентів.(а.с.6-19,12,15-16). [PERSON] зобов'язання за кредитними договорами не виконує, в строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплачує. Станом на 02.07.2013 року заборгованість [PERSON] перед АТ "Райффайзен Банк Аваль" по кредитному договору №014/03-03/337 від 27.04.2007 року складає всього 33 162,87 дол. США, у тому числі: кредит - 30 689,26 дол. США, заборгованість за процентами - 2 287,48 дол. США, пеня за порушення строків сплати кредиту та процентів - 186,13 дол. США. Згідно офіційного курсу НБУ станом на 02.07.2013 року 1 долар США=7,993 грн., відповідно сума заборгованості складає 265 070,82 грн. (а.с.21-24). Відповідно п. 1.9.1. кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором банк має право вимагати дострокового погашення кредиту, включаючи проценти, пеню та штрафи, Позичальник зобов'язаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобов'язань за цим договором протягом не більш ніж 30 календарних днів з моменту її пред'явлення. 11.03.2013 року за вих. №372 на адресу [PERSON] була направлена вимога про усунення порушень умов кредитних договорів, в якій позичальника було зобов'язано протягом 30 днів з дати надіслання банком цієї вимоги погасити наявний залишок заборгованості. Але до теперішнього часу [PERSON] не виконав порушене зобов'язання, кредит, проценти та штрафні санкції не сплатив. (а.с.33). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки відповідач своє зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті платежів виконав не в повному обсязі, заборгованість підлягає стягненню в примусовому порядку. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, станом на 02.07.2013 р. за даним договором нараховані відсотки в розмірі 2 287,48 доларів США і які з положеннями ст.. ст.. 1054, 1056 ЦК України не підлягають зменшенню через не співмірність з розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягає стягненню з відповідача за правилами основного грошового боргу. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.1054, 1055 ЦК України). Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Відповідний обов'язок боржника щодо повернення кредитору на його вимогу суми боргу зі сплатою процентів встановлений ст.625 ч.2 ЦК України. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновид якої є пеня (ст.549 ЦК України). При цьому право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ст.550 ЦК України). Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Посилання відповідача та його представника на не отримання грошових коштів в сумі 16 000,0 грн. , оскільки Банком не надано письмових доказів про отримання [PERSON] даних коштів готівкою не відповідає наданих су дуду доказів, і спростовується як умовами договору, так і наданими письмовими доказами. Згідно п.1.7.1 частини № 2 Кредитного договору кредит надається однією сумою чи траншами шляхом перерахунку кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок Позичальника в Банку. Як вбачається з меморіальних ордерів № 703-03/377 від 27.04.2007 року та № 01 від 12.10.2007 року [PERSON] було перераховано 34 000,0 дол. США та 16 000,0 дол. США, відповідно (а.с.78-79). Отже, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №014/03-03/337 від 27.04.2007 року з [PERSON], приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між позивачем та відповідачем даних договорів та додаткових угод із дотримання вимог діючого законодавства, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов'язань за даним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає стягненню прострочена заборгованість по кредитному договору №014/03-03/337 від 27.04.2007 року 33 162,87 дол. США, у тому числі: кредит - 30 689,26 дол. США, заборгованість за процентами - 2 287,48 дол. США, пеня за порушення строків сплати кредиту та процентів - 186,13 дол. США., що складає 265 070,82 грн. В зустрічному позові [PERSON] просить визнати частково недійсним № 014/03-03/337 від 27.04.2007 р. з додатковими угодами №1 від 12.10.2007р.. № -03/337/2 від 09.02.2010р., а саме: в частині умов пункту 2 Кредитного договору, котрим передбачена річна база нарахування процентів з розрахунку 365 (триста шістдесят п'ять) днів у році, через що він має додатково незаконно виплачувати грошові кошти на користь банку, та як таких, що порушують норми діючого законодавства України. Суд вважає , що дана вимога не підлягає задоволенню, так як календарю рік становить саме 365 діб, яка і береться в розрахунок при обчисленні термінів і розрахунків, оскільки цей факт є загальновідомим , він не потребує окремого доказу. Не підлягає задоволенню і вимога по зустрічному позову про визнання недійсним кредитного договору в частині умов, що містяться у пункті 1.8. Кредитного договору, відповідно до яких [PERSON] позбавлено права дострокового повного чи часткового погашення боргу перед банком без відповідних фінансових санкцій з боку банку, що є нечесним, не справедливим з боку фінансової установи та порушенням норм діючого законодавства України його прав споживача. Відповідно до пункту 10 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо кредитодавець згідно із договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. У статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У пункті 23 статті 1 зазначеного Закону споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі. Застосування Закону України "Про захист прав споживачів" до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладанню договору. Після укладання договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не застосовується , а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Відповідно до вимог п. 1.81 Кредитного договору позичальник має право в будь який час після письмового повідомлення Банка за 10 Банківських днів , здійснити дострокове виконання Боргових забовязань (повністю чи частково), за умови, що нараховані банком проценти за користування кредитними коштами і всі інші суми, які повинні бути сплачені на відповідну дату дострокового виконання боргових зобов'язань, будуть сплачені позичальником в той же час. [PERSON] укладаючи кредитний договір був ознайомлений з його умовами, порядком розрахунку, в тому числі і правом Банку на вимогу про дострокове погашення кредиту, а також і наслідками в разі пред'явлення Банком такої вимоги, погодився з ними, підписавши як сам кредитний договір так і додаткові угоди. (а.с.6-9, 12, 15-16), а тому суд не вбачає порушень прав [PERSON] як споживача. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, стороні , на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати і документально підтверджені судові витрати, таким чином судові витрати в сумі 2 650,71 грн. підлягають стягненню з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в іншій частині стягнення судових витрат - відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial