Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] «Пласт» про стягнення заробітної плати. В якій прохав: стягнути з [PERSON] «Пласт» на його користь суму невиплаченої заробітної плати в розмірі 111\~641 грн. 87 коп. Стягнути з [PERSON] «Пласт» на його користь суму виплат середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 184\~650 грн. Стягнути з [PERSON] «Пласт» на користь [PERSON] моральну шкоду 10\~000 грн. 03.10.2018 ухвалою судді відкрито провадження у справі.(а.с.9) 05.12.2018 [PERSON] надав суду уточнену позовну заяву. В якій остаточно прохав: стягнути з [PERSON] «Пласт» на його користь заборгованість невиплаченої заробітної плати в розмірі 119641 грн. 87 коп.; стягнути з [PERSON] «Пласт» на його користь суму виплат середнього заробітку за час затримки при звільненні в розмірі 184650 грн. ; стягнути з [PERSON] «Пласт» на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн. (а.с.29,41) В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій прохав позов задовольнити. \~ \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] «ПЛАСТ» в судове засідання 05.12.2018 та 27.12.2018 представника не направили, будучи повідомленими, шляхом отримання судової повістки (ст. 130 ЦПК України). 25.10.2018 надали суду відзив проти позову. В яких зазначили, що визнають позов в частині стягнення заробітної плати у розмірі 119\~641,87 грн. В іншій частині позову заперечують виходячи з наступного. Обгрунтовуючи розрахунок сум, які повинні бути стягненні або оспорювані, позивачем не вірно визначено період затримки виплати заробітнох плати з 30.09.2017 року по 30.12.2017, визнаючи суму середнього заробітку за час затримки -12 місяців, відповідно визнаючи суму заборгованості в розмірі 184650,00 грн., виходячи з середньомісячної заробітної плати 153387,50 грн. (15387,50х12=184650). Відповідно до порядку розрахунку норми тривалості робочого часу на підприємстві у 2017 та 2018 роках кількість робочих днів за 2017 рік в період з 01.10.2017 по 31.12.2017 -64 рабочі дні; за 2018 рік у період з 01.01.2018 по 28.09.2018 -186 р/дні. Всього за період з 01.10.2017 по 28.09.2018 - 250 робочих днів. Виходячи з середньомісячної заробітної плати позивача, вказаній в довідці [PERSON] «Пласт» №527 від 22.12.2017 -715,70 грн., сума компенсації за період з 01.10.2017 по 28.09.2018 визначається 715,70х250 =17 8925 грн., що суперечить сумі вказаній в позовній заяві -187650,00 грн. Позивачем також не визначено, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір моральної шкоди саме в сумі 10000 грн. Тому прохали в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплат, належних працівникові при звільненні сум та моральної шкоди відмовити повністю. \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до ст.280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснюється секретарем судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову частково. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що в період з 17.02.2014 по 30.09.2017 позивач працював у ПАТ «Пласт» на посаді головного енергетика, з якої звільнений у звязку з закінченням терміну строкового трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-7). Відповідно до ч. 1ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього\~Кодексу. Статтею 116\~КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В день звільнення з позивачем не було проведено розрахунок, існує заборгованість у розмірі 119 641 гривень 87 копійок, що підтверджується копією довідки ПАТ «Пласт» (а.с.5). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 119 641 гривні 87 копійок. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24.12.1999\~№13\~"Про\~практику застосування\~судами законодавства\~про оплату\~праці" роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27\~ЗУ «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Середньомісячний розмір\~заробітної плати\~[PERSON]\~складає 15\~387\~грн.\~50\~коп.,що слідує із довідки ПАТ «Пласт» №527 від 22 грудня 2017 року (а.с.5). Середня\~заробітна плата[PERSON] за останні два місяці серпень вересень 2017 року складає 15387,50 грн., кількість робочих (відпрацьованих) днів за останні два місяці складає 43 дні, середньоденна заробітна плата складає 715 гривень 70 коп. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців, хоча затримкою розрахунку при звільненні є період з 30.09.2017 по 30 грудня 2017 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2017 по 28.09.2018 становить (250 робочих днів х 715,70 гривень середньоденної заробітної плати) 17 8925 грн. Заперечення відповідача\~щодо необґрунтованості\~позовних вимог через те, що вини відповідача у невиплаті сум, належних позивачеві при звільненні немає, так як рахунки та майно підприємства перебувають під арештом суд не приймає до уваги, з огляду на наступне. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 за № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.\~117\~КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В даній цивільній справі правовідносини між позивачем та відповідачем розглядаються в площині працівник роботодавець, які стосуються гарантій на оплату праці працівника. При цьому, роботодавець не може в межах цих правовідносин обмежувати право працівника на отримання заробітної плати через наявність невиконаних зобовязань роботодавця перед третіми особами та у звязку з цим доводити відсутність підстав для застосування положень ч. 1 ст.117 КЗпП України. Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 за № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень\~ст. 233 КЗпП України\~у взаємозв'язку з положеннями ст.\~117,\~237-1\~цього\~Кодексу\~роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.01.2014 у справі № 6-144цс13, від 22.01.2014 у справі № 6-159цс13. Вiдсутнiсть фiнансово-господарської дiяльностi або коштiв у роботодавця не виключає його вини в невиплатi належних звiльненому працiвниковi коштiв та не звiльняє роботодавця вiд вiдповiдальностi, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України\~(правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.07.2013 за № 6-64цс13). Відповідач як юридична особа і господарюючий суб'єкт повинен таким чином організовувати виробництво, щоб бути спроможним виплатити зарплату своїм працівникам, щонайменше тим, що звільнилися з роботи. Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини «кожна фізична\~\~або\~\~юридична\~\~особа\~\~має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, «що поняття "власності",\~\~яке\~\~міститься\~\~в першій\~\~частині статті 1 Протоколу N 1,\~\~має автономне значення,\~\~яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від\~\~формальної класифікації в національному законодавстві:\~\~деякі інші права та інтереси,\~\~наприклад, борги, що становлять\~\~майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому,\~\~заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N1». Відповідно до\~вищезазначених норм\~матеріального права\~позивач мав\~правові підстави\~сподіватися на\~отримання заробітної\~плати за\~час своєї\~роботи на\~момент звільнення.\~Відповідач неправомірно не розрахувався з позивачем при звільненні, тому суд повинен захистити порушенні права позивача. На підставі наведеного, суд приходить до висновку стягнути з ПАТ «Пласт», на користь [PERSON]. заборгованість по заробітній платі у розмірі 119 641 гривень 87 копійок, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 178925 грн. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає : 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. \~ Статтею 237-1 КЗпП України, встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п.5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 за №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 за №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених ст.137 ЦПК України, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Як встановлено в судовому засіданні, порушення законних трудових прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагали і вимагають для цього додаткових зусиль для організації життя, забезпечення родини усім необхідним для продовження нормальної життєдіяльності. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховано глибину душевних страждань, наслідки, вимушені зміни у житті, та приходить до висновку про необхідність стягнення на користь [PERSON] в рахунок відшкодуванням моральної шкоди 1 000 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди задовольнити частково в розмірі 1\~000 грн. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Також стягнути з ПАТ «Пласт» на користь держави судовий збір у розмірі (1% від 299566,87 грн.) 2995 грн. 66 коп., від сплати якого звільнений при подачі позову позивач.

Outcome: partial