Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.10.2012 року близько о 20.50 год. у м. Львові по вул. Пулюя, 30, автомобіль «ВАЗ - 2101» ( [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , після чого зіткнувся із автомобілем «Дачіа Логан» д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП було пошкоджено транспортний засіб, та [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вина водія доведена постановою Франківського районного суду м. Львова від 13 лютого 2013 року. Заявою від 30.12.2013 року представником позивача було надіслано документи відповідачу для відшкодування шкоди на лікування, однак МТСБУ здійснило виплату лише у сумі 45 818, 90 грн., замість заявлених 48164,76 та повідомило про те, що ряд підтверджувальних документів не було прийнято до уваги так як вони не відповідають призначенню лікаря, мають загальні назви лікарських засобів, або не мають підтвердження їх проплати. Крім того, позивач направив до МТСБУ заяву від 07.06.2013 року про страхове відшкодування, разом із пакетом документів та висновком про оцінку вартості пошкодженого автомобіля. Згідно вищевказаного висновку експертного авто товарознавчого дослідження №531/32/12 від 15.11.2012 року вартість ремонтних робіт по відновленню автомобіля становить 17 326,42 грн. Окрім цього позивачем було понесено витрати на проведення експертизи у розмірі 800 грн., вартість послуг евакуатора у розмірі 300 грн. та стоянку автомобіля в розмірі 440 грн. Водночас, МТСБУ погодилося відшкодувати витрати лише за евакуатор та стоянку, що в свою чергу є неправомірним. Оскільки позивач не отримав повного відшкодування завданої шкоди, він вважає своє право порушеним, за захистом якого звернувся до суду. Просить позов задоволити. Представник відповідача надав до суду запереченння, які мотивовані тим, що листом від 03.09.2013 року МТСБУ було відмовлено потерпілій особі у виплаті відшкодування за шкоду заподіяну належному [PERSON] транспортному засобу « Дачіа Логан» д.н.з. [NUMBER] та як позивач надав на огляд автомобіль, який був вже зремонтований, що у свою чергу унеможливило проведення дослідження. На підставі вищевикладеного, просить в задоволенні позову відмовити. 15 жовтня 2015 року на адресу суду поступили додаткові пояснення від представника відповідача, які мотивовані тим, що при обчисленні виплати позивачу суми за лікування було виявлено ряд недоліків, в результаті чого не було враховано витрати на суму 2345, 86 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити. Представник відповідача та третя особа у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Суд, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тощо. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] 13 жовтня 2012 року приблизно о 20 год. 50хв., будучи в стані алкогольного сп"ягніння, керуючи автомобілем "ВАЗ" [NUMBER] р.н. [NUMBER] та рухаючись ним у м.Львові по вул.Пулюя в напрямку до вул..Наукової при проїзді ділянки дороги , що біля будинку [ADDRESS] вказаної вулиці, порушив вимоги розділу 1 п.п.1.5, 1.10, р.2п.п.2.3,2.9, Р.12 п.п.12.1, 12.3 та р.13 п.п.13.1,13.3 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не обрав безпечної швидкості руху та завчасно не вибрав безпечний інтервал, у зв"язку з чим своєчасно не зреагував на небезпеку(перешкоду) у вигляді стоячих біля правого краю проїзної частини дороги автомобіля DACIA LOGAN р.н. [NUMBER] та його водія [PERSON] і не вжив своєчасно всіх заходів до застосування екстреного гальмування або безпечного для інших учасників руху об"їзду перешкоди з моменту виникнення небезпеки для руху, чим створив аварійну обстановку , та вчинив наїзд на потерпілого [PERSON] та зіткнення з його автомобілем. В результаті наїзду , відповідно до висновку судово- медичної експертизи №568/2012 від 26.10.2012р., [PERSON] отримав травму тіла у вигляді закритого перелому верхньо-середньої частини обох кісток лівої гомілки , рваної рани нижньої третини лівого стегна по задній та внутрішній поверхні , яка відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров"я. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 13.02.2013 у справі №465/30/13-к кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] за ч.1ст.286 КК України закрито, та звільнено його від кримінальної відповідальності узв"язку з примиренням із потерпілим [PERSON] . Судом встановлено, що згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження №531/32/12 від 15.11.2012 року вартість ремонтних робіт по відновленню автомобіля становить 17 326,42 грн. За змістом ч.ч.1, 4 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відповідно до ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з пунктами 2, 3-4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" із змінами, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На момент ДТП [PERSON] в порушення вимог діючого законодавства України про страхування, не мав полісу обов`язкового страхування власної цивільно-правової відповідальності. За таких обставин обов`язок відшкодування завданої ним шкоди покладається на Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до положень статей 40, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 07.06.2013 року направив до МТСБУ заяву від 07.06.2013 року про страхове відшкодування, разом із пакетом документів та висновком про оцінку вартості пошкодженого автомобіля. Судом встановлено, що 03.09.2013 року МТСБУ було відмовлено потерпілій особі у виплаті відшкодування за шкоду заподіяну належному [PERSON] транспортному засобу « Дачіа Логан» д.н.з. [NUMBER] та як позивач надав на огляд автомобіль, який був вже зремонтований, що у свою чергу унеможливило проведення дослідження та проведення виплати коштів. Згідно з ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Суд не бере до уваги доводів представника відповідача про неможливість відшкодування шкоди за пошкоджений т/з, з підстав відновлення на момент огляду автомобіля, та вважає їх неприйнятними, оскільки представником МТСБУ не надано належних, достатніх та допустимих доказів спростування завданої шкоди т/з яка вказана у висновку. З урахуванням змісту ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд приходить до висновку про стягнення з МТСБУ збитків, завданих за пошкодження автомобіля в розмірі 17 326,42 грн. Щодо відшкодування 2345, 86 грн. витрат на лікуванння, суд зазначає наступне. За заявою позивача, МТСБУ здійснило виплату за лікування у сумі 45 818, 90 грн., замість заявлених 48164,76 та повідомило про те, що ряд підтверджувальних документів не було прийнято до уваги так як вони не відповідають призначенню лікаря, мають загальні назви лікарських засобів, або не мають підтвердження їх проплати. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Суд не бередо уваги доводів відповідача щодо наявних загальних назв лікарських засобів та не ставить під сумнів доводи позивача, так як в матеріалах справи наявні чеки, які засвідчують дані витрати. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо заявлених витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. 23 вересня 2014 року між [PERSON] та адвокатським обєднанням «Мицик і Партнери» в особі Мицика О.В. укладено договір про надання правової допомоги, однак в матеріалах справи відсутні розрахунки гонорару та підтвердження отримання адвокатом таких коштів, а тому суд приходить до переконання про відмову у задоволенні даної вимоги. Судом встановлено, що позивач був звільнений від сплати судового збору, за таких обставин, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі243,60 грн.

Outcome: partial