Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] із заявою про встановлення факту смерті та встановлення факту родинного зв'язку, посилаючись на те, що 11.09.2017 року в м. Сніжне, Донецької області померла його дружина [PERSON], для отримання грошей на поховання і прийняття спадщини після її смерті заявнику необхідно встановити факт родинного зв'язку з нею і факт її смерті. Заявник вказав на наявність помилки в прізвищі його дружини записаної в паспорті, зробленої через неправильний переклад з російської мови, яку неможливо виправити у зв'язку із смертю останньої. При його зверненні до Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для встановлення факту смерті своєї дружини [PERSON] йому було відмовлено в реєстрації смерті, оскільки надані ним медичні документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відсутність належно оформлених документів про смерть його дружини, унеможливлює реєстрацію смерті в установленому законом порядку. У звязку з цим він змушений звернутися до суду з даною заявою про встановлення факту смерті та встановлення факту родинного зв'язку. Заявник у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, прохав розглянути справу без його участі. Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, як заінтересована особа, був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти заявлених вимог не заперечує. Суд дійшов висновку про те, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності заявника та представника заінтересованої особи. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, вважає вимоги заяви обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно положень ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 7 Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995р. № 5 передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено, що згідно з даними паспорту ВС 024814 виданого Сніжнянським МВ УМВС України в Донецькій області 29.12.1999 року громадянин України [PERSON] (російською "Великанов Евгений Андреевич"), який народився 07.03.1954 року в м. Сніжне, Донецької області, 25.02.1999 року зареєстрував шлюб з громадянкою [PERSON] у відділі РАЦС м. Сніжне, Донецької області (а.с.7-8). Згідно з даними паспорту ВС 024808 виданого Сніжнянським МВ УМВС України в Донецькій області 29.12.1999 року громадянка України [PERSON] (російською "Великанова Надежда Николаевна"), яка народилася 10.09.1950 року в м. Сніжне, Донецької області, 25.02.1999 року зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] у Первомайській с/р, м. Сніжне, Донецької області (а.с.9-10). Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-НО № 025130 від 25.02.1999 року виданого виконкомом Первомайської селищної ради м. Сніжне Донецької області, громадянин України [PERSON], який народився 07.03.1954 року в м. Сніжне, Донецької області, та громадянка України [PERSON], яка народилася 10.09.1950 року в м. Сніжне, Донецької області, одружилися 25.02.1999 року, актовий запис № 6 (а.с.15). Отже, проаналізувавши всю сукупність письмових доказів по справі, суд приходить висновку, що заявник довів факт родинних відносин з померлою [PERSON] як між чоловіком та дружиною. Такий факт породжує для заявника юридичні наслідки, є необхідною умовою реалізації його спадкових та інших прав, тому заява в цій частині підлягає задоволенню. При вирішенні питання наявності підстав для встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України суд враховує наступне. Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно ч.2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, 11.09.2017 року [PERSON] померла, що підтверджується лікарською довідкою про причину смерті № 106 від 12.09.2017 року виданою Центральною міською лікарнею м. Сніжне (а.с.12), зміст якої підтверджує факт смерті [PERSON] внаслідок раку шийки матки з розпадом пухлини та свідоцтвом про смерть виданим Сніжнянським міським відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної республіки серії ДНР № 082590 від 12.09.2017 року (а.с.13). При зверненні представника заявника до Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області йому було відмовлено в реєстрації смерті, оскільки надані ним медичні документи видані на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.14). Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 252-VІІ та постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІ, м. Сніжне, Донецької області визнане тимчасово окупованою територією. Згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р м. Сніжне Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Тому у звязку з тим, що смерть [PERSON] настала в м. Сніжному, Донецької області, на території якої, нині жодний орган державної влади України не працює, суд погоджується із тим, що отримати свідоцтво про смерть, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України, не є можливим. Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки", згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів". Згідно з абз.3 ст. 2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Таким чином, свідоцтво про смерть, суд приймає як доказ з урахуванням Закону № 2268-VIII, оскільки воно містить фактичні дані, які відповідно до ст. 76 ЦПК України підтверджують вимоги заявника про встановлення факту смерті [PERSON], крім того, довідка про причину смерті та фотокартки з місця поховання також підтверджують факт смерті останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved