Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивачі звернулись до суду та просили визнати свідоцтво про право власності на житло від 05 листопаду 2001 року і розпорядження органу приватизації №987 від 05 листопаду 2001 року на кімнати [NUMBER]-[NUMBER] загальною площею 53,8 (п'ятдесят три цілих і вісім десятих) квадратних метра, які розташовані в будинку [ADDRESS] частково недійсними в частині не дописки (технічної помилки) літери «А» та визнати за ними право власності у рівних частках на кімнати [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], будинку [ADDRESS], загальною площею 53,8 (п'ятдесят три цілих і вісім десятих) квадратних метра, обгрунтовуючи вимоги тим, що у вказаних правовстановлюючих документах не було вказано одну кімнату, яку позивачі вказують як кімнату [NUMBER], площа якої увійшла до загальної площі приватизованого житла, однак на даний час виправити помилку можливості немає, оскільки підприємство, у власності якого перебував будинок та яке здійснювало приватизацію, ліквідовано, архіви не збереглися, що перешкоджає в інший спосіб виправити допущену помилку для можливості відчуження житла. При цьому позивачі для захисту їх порушених прав посилались на вимоги ст.ст.317, 319, 386, 392 ЦК України та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» N 2482-ХІІ від 19.06.1992 року. У судовому засіданні представник позивачів підтримав заявлений позов та просив вимоги задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача Одеської міської ради звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що Одеська міська рада вимоги не визнає. Представник відповідача Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався, заперечень на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідач не висловив. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Вислухавши представника позивачів, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так у судовому засіданні встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 05.11.2001 року бюро приватизації житла ЗАТ "Стальметиз" ім.Дзержинського згідно з Розпорядженням органу приватизації №987 від 05.11.2001 року (а.с.10, 11), позивачам на праві спільної часткової власності належать кімнати [NUMBER]-[NUMBER] загальною площею 53,8 (п'ятдесят три цілих і вісім десятих) квадратних метра, які розташовані в будинку [ADDRESS], право власності зареєстроване в КП ОМБТІ та РОН за №432пр., стор.108, р.2706. У відповідності до технічного паспорта на вказане житло, виготовленого бюро приватизації житла ЗАТ "Стальметиз" ім.Дзержинського, житло складається з трьох житлових кімнат площами 11,9 кв.м., 13,1 кв.м. та 8,4 кв.м., коридору площею 8,1 кв.м., туалету площею 0,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,2 кв.м., кухні площею 7,6 кв.м., вбудованого шкафу площею 1,3 кв.м. та балкону площею 0,4 кв.м., що в цілому відповідає вказаній у правовстановлюючому документі загальній площі у розмірі 53,8 кв.м. (а.с.12-14). Позивачі постійно проживають у зазначеному приміщенні, обслуговують його, сплачують комунальні та інші послуги, що підтверджується наданими письмовими поясненнями сусідів та копіями квитанцій про оплату (а.с.15-20, 33-54). Однак позивачі позбавлені можливості у повному обсязі здійснити свої права власників, оскільки у правовстановлюючому документі зазначено їх право на кімнати [NUMBER]-[NUMBER], у той час, коли технічна документація вказує на наявність трьох кімнат. Виправити вказану помилку у правовстановлюючому документі позивачі можливості не мають, оскільки підприємство, що було власником будинку та здійснило оформлення правовстановлюючого документу, ліквідовано у 2004 році, архівні документи не збереглися (а.с.21-26). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що у правовстановлюючому документі на житло позивачів допущена неточність, а саме - не внесено третю кімнату, площа якої включена до загальної площі належного їм житла. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Позивачами як власниками нерухомого майна, не заявлено позов з посиланням на ту обставину, що саме відповідачами порушені їх права, дані про те, що порушене питання було у встановленому законом порядку предметом розгляду компетентного державного органу, - відсутні. Отже, відповідачами права та інтереси позивачів не порушувались, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення позову. Також суд вважає за необхідне зазначити, що присвоєння номерів кімнат чи квартир не є повноваженнями суду. З іншими позовними вимогами чи заявами, зокрема заявами про встановлення будь-яких фактів, а також з вимогами до інших осіб, позивачі не звертались. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.10 та ч.1, 2 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд звертає увагу позивачів на ту обставину, що на час виникнення у них права власності на вказане майно діяв ЦК України в редакції 1963 року та Закон України "Про власність", які і підлягають застосуванню до даних правовідносин. Виходячи зі встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що позивачами невірно обрано спосіб захисту їх прав, підстави для задоволення такого позову відсутні. Судові витрати сплачені при зверненні до суду.

Outcome: dismissed