Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Заступник керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах Підгайцівської сільської ради звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про визнання незаконним та скасування пункту 1.6. рішення Підгайцівської сільської ради віл 12.09.2017 №24/9 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки у власність", зобов'язання повернути земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 2,00 га, у власність територіальної громади Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» №3-1820/15-17-СГ від 05.07.2017 надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,2973 га кадастровий номер [NUMBER], з них в охоронній зоні навколо (вздовж) об'єкта енергетичної системи площею 0,1923 га, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Прилуцької сільської ради Ківерцівського району, без зміни цільового призначення. Згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно право власності на вказану ділянку зареєстровано 11.08.2017. Поряд з цим, пункту 1.6. рішення Підгайцівської сільської ради віл 12.09.2017 №24/9 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки у власність" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр.. [PERSON] площею 2,00га , яка знаходиться в с. Підгайці Підгайцівської сільської ради Луцького району, кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства. Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно, номер запису про право власності №22585305 від 27.09.2017. Вказує, що в порушення ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України [PERSON] безоплатно отримав дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Ухвалою суду від 1 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Підгайцівська сільська рада у судове засіданні представника не направила, просила розглядати справу без участі останнього, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. Згідно електронного сайту Луцького міськрайонного суду Волинської області користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин, інформацію про призначені судові засідання. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд встановив таке. Відповідно до статті 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно п.1 Перехідних положень розділу ХІІІ Закону України «Про прокуратуру», окремі положення якого набрали чинності з 26.10.2014 року, прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді. Ч. 4 ст. 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. При цьому, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави полягають у необхідності здійснення загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Статтею 14 Конституції України та ст. 373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Незаконне надання органом місцевого самоврядування земельної ділянки у власність фізичної особи порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів, суперечить державній політиці у сфері земельних відносин, що є підставою для здійснення місцевою прокуратурою захисту інтересів держави в суді. Зважаючи на викладене, прокурор правомірно звернувся до суду із вказаним позовом. Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» №3-1820/15-17-СГ від 05.07.2017 надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,2973 га кадастровий номер [NUMBER], з них в охоронній зоні навколо (вздовж) об'єкта енергетичної системи площею 0,1923 га, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Прилуцької сільської ради Ківерцівського району, без зміни цільового призначення (а.с. 17). Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано 11.08.2017, що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с. 12). Поряд з цим, 12.09.2017 року Підгайцівська сільська рада прийняла рішення від №24/9 (п. 1.6) "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки у власність", яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] площею 2,00 га з кадастровим номером [NUMBER], для ведення особистого селянського господарства; передано вказану земельну ділянку у власність відповідачу (а.с. 79-81). Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано 27.09.2017, що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с. 10). Тобто, [PERSON] отримав у власність дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площами 0,1923 га та 2,00 га. Даючи оцінку фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами законодавства. Загальний порядок отримання у власність земельних ділянок громадянами визначено ст. 116, 118 Земельного кодексу України. Відповідно ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно з пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара. Виходячи зі змісту частини четвертої статті 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом використання. Аналізуючи вищенаведені законодавчі норми суд зазначає, що право на отримання земельної ділянки у власність земельним законодавством встановлена лише один раз по кожному виду цільового використання, передбаченого ст. 121 Земельного кодексу України. При цьому одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, котра скористалася своїм правом і отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої ст. 121 ЗК України, не має правових підстав для отримання у власність земельну ділянку цього цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає різницю між гранично можливою та раніше отриманою у власність. Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов висновку, що рішення Підгайцівської сільської ради від №24/9 від 12.09.2017 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки у власність", зокрема, п. 1.6, прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягають визнанню незаконним та скасуванню. Статтею 387 Цивільного кодексу України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України, особа яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Таким чином, оскільки передача та використання [PERSON] земельної ділянки площею 2,00 га проведено з порушення вимог чинного законодавства, відповідно власник майна (у даному випадку прокурор в інтересах власника) має право на його витребування шляхом повернення земельної ділянки територіальній громаді в особі Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути по 4 405,00 грн. судового збору.

Outcome: approved