Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що він і відповідач є співвласниками житлового будинку №82 по вулиці Червоній у с.Покотилівка Харківського району Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2004 року був затверджений порядок користування земельною ділянкою №82 по вулиці Червоній у с.Покотилівка Харківського району Харківської області, згідно з 3 варіантом, запропонованим висновком експертизи. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2010 року ухвала суду першої інстанції була скасована і був встановлений інший порядок користування спірною земельною ділянкою, у відповідності з 4 варіантом, запропонованим у висновку судової будівельно-технічної експертизи. При виконанні зазначеного рішення суду була допущена помилка, внаслідок якої земельна ділянка, виділена в його користування зменшилась з 810,8 кв.м. до 795 кв.м. Цей факт підтверджується і виконавчою зйомкою спірної земельної ділянки, проведеною ВК ПФ "Істок". Своїм листом №Т-292 від 13.12.2011 року Харківський науково-дослідний інститут імені заслуженого професора Бокаріуса повідомив, що при виконанні експертизи за ухвалою Харківського районного суду Харківської області була допущена друкарська помилка, внаслідок чого площа його земельної ділянки зменшилась. Тому просив змінити границі розподілу земельної ділянки №82 по вулиці Червоній у с.Покотилівка Харківського району Харківської області, розділивши огорожу на відрізки 4,15 м та 22,75 м, потім по прямій лінії довжиною 9,83 м, далі повернувши направо під кутом 90 градусів по прямій лінії довжиною 1 м до лінії розподілу житлового будинку, далі, повернувши наліво під кутом 45 градусів по прямій лінії довжиною 2 м, далі по прямій лінії довжиною 5,1 м, далі, повернувши направо під кутом 90 градусів по прямій лінії довжиною 3,6 м, далі, повернувши направо під кутом 90 градусів по прямій лінії довжиною 14 м, далі, повернувши наліво під кутом 92 градуси по прямі лінії довжиною 44,82 м, розділивши огорожу на відрізки 12,85 м та 14,25 м. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити. Надали суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2010 року між ним та відповідачем був встановлений порядок користування земельною ділянкою №82 по вулиці Червоній у с.Покотилівка Харківського району Харківської області. Їй в користування була виділена земельна ділянка площею 1216,2 кв.м., а позивачеві - 810,6 кв.м. Розподіл земельної ділянки провадився на підставі одного з варіантів, запропонованих судовою будівельно-технічною експертизою, проведеною за ухвалою суду. Вважає, що під час проведення експертизи усі розрахунки були проведені вірно, межі, під час виконання рішення суду, встановлені у відповідності з рішенням суду, відповідачем не надано доказів того, що експертом була припущена помилка і межі належних їм земельних ділянок встановлені вірно, також позивачем не надано доказів того, що виділена йому земельна ділянка є розміром меншим ніж зазначено у рішенні суду. Заслухавши сторони, експерта, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Статтею 95 Земельного кодексу України встановлено, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно з вимогами ст.97 ЗК України землекористувачі зобов'язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Законом можуть бути встановлені інші обов'язки землекористувачів. Згідно зі ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Статтею 106 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Згідно зі ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Частиною 1 статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Як встановлено у судовому засіданні ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2004 року була затверджена мирова угода, якою за [PERSON] було визнано право власності на 60/100 домоволодіння №82 по вулиці Червоній у с.Покотилівка Харківського району Харківської області; був визнаний дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку літер А-1 (що на час винесення ухвали складало 24/200 часток), який розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Покотилівка, вул.Червона, 82, який був укладений 15 січня 1968 року між [PERSON] та [PERSON] і за [PERSON] було визнано право власності на 40/100 часток домоволодіння №82 по вулиці Червоній у с.Покотилівка Харківського району Харківської області; [PERSON] була зобов"язана сплатити [PERSON] компенсацію за 300/100 часток домоволодіння №82 по вулиці Червоній у с.Покотилівка Харківського району Харківської області у розмірі 8000 грн; за [PERSON] було визнано право власності на 1/3 частку домоволодіння №82 по вулиці Червоній у с.Покотилівка Харківського району Харківської області та з [PERSON] на користь [PERSON] Полікарповича була стягнута компенсація у розмірі 1500 грн. (а.с.27-31). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2010 року було змінено рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 травня 2010 року, встановлено порядок користування земельною ділянкою №82 по вулиці Червоній у с.Покотилівка Харківського району Харківської області за четвертим варіантом судової будівельно-технічної експертизи Харківського науково-дослідницького інституту судових експертиз імені заслуженого професора Бокаріуса №7028 від 10 листопада 2009 року. [PERSON] виділено в користування земельну ділянку площею 1216,2 кв.м. [PERSON] виділено в користування земельну ділянку площею 810,8 кв.м. Межа земельної ділянки проходить в такий спосіб: від лінії забудови розділити межу на відрізки 4,2 м. та 22,7 м, потім по прямій від лінії довжиною 9,7 м, далі повернення направо під кутом 90 градусів по прямій лінії довжиною 1 м до лінії розподілу житлового будинку, далі повернувши наліво під кутом 45 градусів по прямій лінії довжиною 2 метри, потім по прямій лінії довжиною 4,25 м., далі повернувши наліво під кутом 90 градусів по прямій лінії довжиною 4 м, потім повернувши направо під кутом 90 градусів по прямій лінії довжиною 13,9 м, далі повернувши наліво під кутом 45 градусів по прямій лінії довжиною 45,5 м, розділивши огорожу на відрізки з розмірами 9,25 м та 17,85 м, згідно з додатком №5 (а.с.32-33). 25 травня 2011 року державним виконавцем ВДВС Харківського РУЮ Харківської області був складений акт щодо примусового виконання зазначеного рішення суду та постановою від 26 травня 2011 року виконавче провадження по примусовому виконанню вказаного вище судового рішення було закінчено (а.с.35-37). 09 червня 2011 року державним виконавцем ВДВС Харківського РУЮ Харківської області був складений акт щодо примусового виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2010 року і постановою від 23 червня 2011 року виконавче провадження по примусовому виконанню зазначеного судового рішення було закінчено (а.с.39-41). 23 листопада 2011 року позивач звертався до Харківського науково-дослідницького інституту судових експертиз імені заслуженого професора Бокаріуса із заявою щодо уточнення експертизи №7028 від 11 листопада 2009 року і відповіддю №Т-92 від 13.12.2011 року позивачу було повідомлено, що при проведенні службової перевірки встановлено, що в четвертому варіанті порядку користування земельною ділянкою зазначеної експертизи допущена друкарська помилка в лінейному розмірі. Для усунення неясності експертизи рекомендовано викликати у судове засідання експерта для надання пояснень і роз"яснено, що судом, у відповідності з вимогами ст.150 ЦПК України, в даному випадку може бути призначена додаткова експертиза (а.с.10). Але у даному листі-роз"ясненні не наведено, яка саме помилка була припущена у висновку судової будівельно-технічної експертизи №7028 від 10.11.2009 року. Допитаний у судовому засіданні експерт [PERSON] також не пояснив, яка саме друкарська помилка була припущена у висновку, посилаючись на те, що через сплив часу він не пам"ятає усіх обставин проведення і оформлення зазначеного висновку експертизи. Також судом не приймається до уваги виконавча зйомка частини домоволодіння №82 по вулиці Червоній у с.Покотилівка Харківського району Харківської області, яка була проведена ВКАФ "Істок", оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ця фірма має відповідну ліцензію на здійснення такого виду діяльності. З наданих суду чертежів не зрозуміло з приводу чого здійснювалась така зйомка (а.с.8-9). Також судом не приймаються до уваги висновки експертного будівельно-технічного дослідження №12540 від 20.02.2012 року, оскільки під час цього дослідження експерта не було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання своїх обов"язків, дане дослідження було проведено у відсутність іншого співвласника спірної земельної ділянки, у висновках експертом був запропонований лише один варіант розподілу спірної земельної ділянки без урахування ідеальних часток у домоволодінні, яке розташоване на цій ділянці (а.с.23-26). Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували доводи, викладені позивачем у своїй позовній заяві, ані позивачем ані його представником суду не надано. За таких обставин, аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, ст.ст.96, 106, 120 ЗК України,

Outcome: dismissed