Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Русь" про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.05.2005 року в м. Виноградів померла мати позивача [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с.Холмовець вул. Хутір, 11, Виноградівського району, Закарпатської області, ощадна книжка і земельна ділянка площею 1,42 га, яка розташована за с. Чорнотисів. На випадок смерті [PERSON] заповіт не залишила, а тому позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за законом. Згідно рішення від 25.01.2006 року визнано за позивачем право власності в цілому на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с.Холмовець вул. Хутір, 11, Виноградівського району, Закарпатської області, та ощадну книжку за рахунком №91551/1218. Однак право власності на спадкову земельну ділянку площею 1,42 га. позивачем не було набуто, оскільки останній не знав про наявність в спадкодавця сертифікату на право на земельну частку від 12.08.1996 року. У звязку з тим, що спадкодавець за життя не оформила правовстановлюючих документів на земельну ділянку, позивач звернувся в суд з вимогою визнання права власності на зазначену спадкову земельну ділянку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав обставини позову. Просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, яка відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) належить його матері. Представника відповідача у судове засідання не зявився, проте до суду подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Заслухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Загальними засадами дизпозитивності цивільного судочинства встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Заявляючи вимогу про визнання права власності на спадкове майно земельну ділянку площею 1,42 га. згідно сертифікату на право на земельну частку від 12.08.1996 року, позивач зазначає, і таке стверджується матеріалами справи, що 21.05.2005 року померла мати позивача - [PERSON], після її смерті залишилося спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с.Холмовець вул. Хутір, 11, Виноградівського району, Закарпатської області, ощадна книжка і земельна ділянка площею 1,42 га, яка розташована за с. Чорнотисів. На випадок смерті [PERSON] заповіт не залишила. За обставинами позову рідна сестра позивача померла у 2011 році, а тому позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за законом. Згідно рішення від 25.01.2006 року визнано за позивачем право власності в цілому на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с.Холмовець вул. Хутір, 11, Виноградівського району, Закарпатської області, та ощадну книжку за рахунком №91551/1218 (а.с.11). Однак право власності на спадкову земельну ділянку площею 1,42 га позивачем не було набуто, оскільки останній не знав про наявність в спадкодавця сертифікату на право на земельну часку від 12.08.1996 року. Відповідно до ч.2 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відсутності спадкоємців за заповітом та законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Отже, вказане позивачем у якості відповідача Сільськогосподарське Товариство з обмеженою відповідальністю "Русь" є неналежним відповідачем. За змістом ч.1 ст.33 ЦПК України (в редакції з змінами, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 р. N 2453-VI) визначення відповідача у справі є диспозитивним правом відповідача. Залучити як співвідповідача або замінити неналежного відповідача належним суд може не інакше, як тільки за клопотанням позивача. Здійснювати зазначені дії з ініціативи суду процесуальний закон не дозволяє. Крім того, вимоги позову, викладені в прохальній частині є суперечливими, оскільки позивач просить визнати право власності на земельну ділянку, право на земельну ділянку (пай), посвідчене відповідним Сертифікатом. З правової точки зору, паювання земель є юридичним фактом, що тягне за собою передачу кожному з членів сільськогосподарського підприємства, якому виділена земельна частка (пай), лише права розпорядження нею. Тому ні володіти земельною часткою (паєм), ні тим більше користуватися нею власник такої частки не може не тільки юридично, а й фізично. А отже він не може передати право користування часткою іншій особі, наприклад, на підставі договору оренди, оскільки ніхто не може передати іншій особі більше прав, ніж має сам. Це є аксіомою правового регулювання суспільних відносин. Таким чином, сертифікат на право на земельну частку (пай) слід розглядати як правовстановлюючий документ, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм). Власник земельної частки (паю) і власник земельної ділянки наділені різним обсягом правомочностей: якщо останній наділений усіма правомочностями власника, то особа, яка має право на земельну частку (пай), лише однією з них. Отже, сертифікат на право на земельну частку (пай) не можна розглядати як правовстановлюючий документ, що посвідчує всі три правомочності власника земельної ділянки володіння, користування та розпорядження нею, а відтак у разі спадкування спадкодавець набуває не право власності на земельну ділянку, а право на земельну частку (пай). Оскільки у даній справі належним відповідачем є територіальна громада в особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а не СТОВ "Русь", як зазначено позивачем. За встановлених в судовому засіданні позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed