Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

01 серпня 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду звернулась зазначеним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS], який належить їй на праві приватної власності. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідачі без згоди позивачки зареєстрували своє місце проживання за вказаною адресою, але вже з вересня 2012 року там не проживають, а тому посилаючись на ст.391 ЦК України, ст.72 ЖК України, ст.41 Конституції України просить суд позбавити відповідачів права користування вищеназваним житловим будинком (а.с.2-3). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали заявлений позов із наведених вище підстав, про що дали відповідні пояснення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] не визнали позовних вимог вказуючи на те, що відповідачі є членами сім"ї власника будинку [PERSON] (сестра та племінник) та фактично проживали у спірному житловому до вересня 2012 року, коли остання приїхала з Росії та стала чинити перешкоди та змусила їх тимчасово залишити цей будинок та винаймати інше приміщення. Вказують, що таким чином родичка (позивачка) позбавила їх постійного місця проживання і вони залишились без житла, а у спірному будинку залишились їх меблі та побутові речі. Відповідачі не погоджуються і оспорюють Акт обстеження №1183 від 07.06.2013 року про ніби-то безпричинне непроживання їх в спірному будинку і також вважають некоректним посилання сторони позивача на положення ст.71 ЖК України про 6-ти місічний термін часу непроживання їх в житловому будинку, оскільки у даному разі необхідно застосовувати положення ст.405ч.2 ЦК України, але не минуло передбаченого в цій правовій нормі 1-річного терміну відсутності їх без поважних причин, унаслідок чого просять суд відмовити в задоволенні позову. Свідки по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] лише охарактеризували взаємовідносини сторін які є родичами між собою (сестри та племінник) та вказують, що між ними ускладнилися стосунки з вересня місяця 2012 року, із-за чого відповідачі не проживають в житловому будинку позивачки. Вислухавши пояснення сторін, свідків та проаналізувавши наявні докази в справі суд приходить до висновку відмовити у задоволенні позову, з таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 05.01.2005 року позивачка [PERSON] є одноособовим власником будинку [ADDRESS] (а.с.7), де вона фактично проживає з травня 2012 року та зареєстрована з 26.03.2013 року (а.с.6). Реєстрація за вказаною адресою відповідачів [PERSON] та [PERSON] здійснена відповідно в березні 2005р. та в березні 2006р., що підтверджується копією домової книги та даними АДК м.Прилуки (а.с. 8-11, 20-21). Згідно нотаріально посвідченої Довіреності від 21.08.2004 року, яка діє дотепер, [PERSON] уповноважила свою сестру [PERSON] бути її представником з усій питань, що стосуються її (позивачки) як власника житлового будинка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.41). Позивачка стверджувала про фактичне непроживання відповідачів у спірному житловому приміщенні понад 1-річний термін, що не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи, оскільки згідно пояснень сторін, свідків та комісійно складеного акту № 1183 від 07.06.2013р. [PERSON] і [PERSON] у будинку № 18 по вул.Дідівська в м.Прилуки не проживають з 25 вересня 2012 року (а.с. 12), а [PERSON] звернулася з позовом до суду 01 серпня 2013 року, тобто, 1-річний термін не минув. Суд, враховуючи вищенаведене при вирішенні спірних правовідносин керується положеннями ст. 405 Цивільного Кодексу України про те, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частина 2 цієї правової норми вказує на те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Сама-ж позивачка не заперечила тих обставин, що з 25 вересня 2012 року відповідачі не проживають в її будинку і вона ([PERSON]) звернулася з позовом до суду 01 серпня 2013 року, отже, фактичне непроживання відповідачів у спірному житловому приміщенні не становить 1-річний термін, що є обов"язковою умовою за ч.2 ст.405 ЦК України. Крім того, суд знаходить доведеною стороною відповідачів наявність поважних причин, які перешкоджають їм проживати у спірному житловому будинку, а саме, скандали і створення конфліктних ситуацій, що там залишились їх меблі та побутові речі, а тому, відповідно до вимог ст.405п.2 ЦК України та роз"яснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985р. №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" при розгляді справ даної категорії необхідно з"ясовувати як самі причини /їх поважність/ відсутності відповідача /відповідачів/ понад встановлений законодавцем строк, так і початок перебігу цього строку. Відповідачі в судовому засіданні наполягають, що з вересня 2012року вимушені були тимчасово залишити місцепроживання у спірному будинку де залишились їх побутові речі та меблі, ці твердження відповідачів про поважність причин тимчасового непроживання їх в спірному будинку нічим не спростовані. Тому, проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності суд вважає, щодо виниклих правовідносин позивачка не подала належних та переконливих доказів на необгрунтування свого позову про безповажність причин відсутності відповідачів понад один рік, також суд знаходить спростованими доводи позивачки про непроживання відповідачів у спірному будинку понад однорічний термін часу, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed