Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

У квітні 2012 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Васильківської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держкомзему у Київській області, Державного підприємства «Київське лісове господарство» з позовом до Васильківської міської ради Київської області, [PERSON] про визнання рішень неправомірними та їх скасування. Вказуючи на те, що Васильківською міжрайонною прокуратурою проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, в ході якої встановлено, що 26 березня 2008 року проведено державну реєстрацію державних актів на право приватної власності на земельні ділянки серії [NUMBER] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]) та серії [NUMBER] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]). Згідно зазначених державних актів [PERSON] отримала у приватну власність за адресою: [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,10 га для ведення особистого селянського господарства. Зазначені земельні ділянки передані у приватну власність відповідачу [PERSON] на підставі рішення Васильківської міської ради від 28.12.2007 року № 07.148-25-5. Перевіркою установлено, що зазначені земельні ділянки розташовані за межами м. Василькова і знаходяться в межах Погребівської сільської ради Васильківського району та на землях лісового фонду в межах Обухівського лісництва (квартал 32 виділ 5,9,10). Зазначені факти підтверджуються листом управління Держкомзему у Васильківському районі від 05 вересня 2011 року № 3172/02-1, листом ДП «Київське лісове господарство» від 09 вересня 2011 року № 02-290 та матеріалами лісовпорядкування Обухівського лісництва. На час звернення до суду на території Васильківського району розмежування земель державної та комунальної власності не проведено. За таких обставин, виходячи з вищенаведених норм закону, питання розпорядження цими земельними ділянками віднесено до компетенції Васильківської районної державної адміністрації. У відповідності до п. 5 прикінцевих положень Лісового кодексу України, ДП "Київське лісове господарство" є постійним користувачем вказаних земельних ділянок, оскільки вони, згідно наявних матеріалів лісовпорядкування, розташовані на території Обухівського лісництва. В порушення вимог ст.ст. 141, 149 Земельного кодексу України право користування вказаними земельними ділянками не припинено. Реагуючи на виявлені порушення, Васильківською міжрайонною прокуратурою 30 жовтня 2011 року порушено кримінальну справу № 79-957 за фактом службового підроблення та зловживання службовим становищем службовими особами відділу Держкомзему у м. Василькові при погодженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON], [PERSON] та [PERSON] загальною площею 0,70 га., які розташовані на території Погребівської сільської ради Васильківського району в межах лісового фонду - Обухівське лісництво (квартал 32 виділи 5,9,10) за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України. Крім того, Васильківська міська рада при прийнятті рішення від 28 грудня 2007 року № 07.148-25-5, яким у приватну власність [PERSON] передано земельні ділянки загальною площею 0,2 га, що розташовані в межах Погребівської сільської ради на території Обухівського лісництва за межами населеного пункту, грубо порушила вимоги ст. 19 Конституції України, ст.ст. 12, 20, 122, 141, 149 та п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. 57 Лісового кодексу України. Оспорюваним рішенням та оспорюваними державними актами на право приватної власності на землю відповідачів грубо порушено право власності на землю держави, гарантоване ст. 14 Конституції України та ст. 84 Земельного кодексу України. Також, в порушення вимог ст. 118 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок у приватну власність відповідачам здійснена без розроблення належного проекту відведення та без його затвердження. Даний факт, на думку позивача, підтверджується оспорюваним рішенням Васильківської міської ради від 18 грудня 2007 року № 07.148-25-5, де вказано, що підставою для його прийняття є лише заяви відповідачів про передачу земельних ділянок у власність. З урахуванням викладених обставин, позивач вважає, що рішення Васильківської міської ради від 28 грудня 2007 року № 07.148-25-У в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,20 га по [ADDRESS] та в частині передачі у приватну власність, є незаконним та підлягає скасуванню, а видані на підставі цього рішення державні акти на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та [NUMBER] визнанню недійсними. Оскільки після скасування оспорюваних державних актів на право приватної власності на землю відсутні правові підстави для існування факту державної реєстрації зазначених земельних ділянок та кадастрових номерів на ці земельні ділянки, зазначена державна реєстрація та кадастрові номери, за позовною заявою, підлягають скасуванню. При цьому, подальше існування факту державної реєстрації зазначених земельних ділянок та кадастрових номерів на них може призвести до порушення права держави на ці земельні ділянки. Васильківська районна державна адміністрація є органом державної влади, на який покладено повноваження розпорядження спірними земельними ділянками, а Головне управління Держкомзему у Київській області є органом державної влади, на який покладено обов'язок здійснення контролю за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності, громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, а також іноземними юридичними особами земельного законодавства на території Київської області. Окрім цього, користувачем цих земельних ділянок є ДП "Київське лісове господарство". Оскільки незаконною передачею у приватну власність оспорюваних земельних ділянок завдано збитків державі та користувачу, заступник Васильківського міжрайонного прокурора звернувся до суду з позовною заявою на захист інтересів держави, в особі Васильківської районної державної адміністрації, Головного управління Держкомзему у Київській області та ДП "Київське лісове господарство", який просить задовольнити. Прокурор в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, клопотання про проведення експертизи не заявляла. Представники Васильківської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держкомзему у Київській області, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце слухання справи, до суду не з'явилися, причини неявки не повідомили, заяв про відкладення слухання справи, її розгляд за їх відсутності не надіслали. Представник ДП " Київське лісове господарство " в судовому засіданні позов підтримала просила його задовольнити в повному обсязі, клопотання про проведення експертизи не заявляла. Представник Васильківської міської ради 31 березня 2015 року направив до суду заперечення щодо заявлених позовних вимог, клопотання про проведення експертизи не заявляв. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав просив у задоволенні відмовити, вказуючи на їх безпідставність, що підтверджується проведеною в рамках кримінального провадження експертизою, клопотання про проведення експертизи не заявляв. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали, справи приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Судом встановлено, що 26 березня 2008 року проведено державну реєстрацію державних актів на право приватної власності на земельні ділянки серії [NUMBER] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]) та серії [NUMBER] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]), за якими [PERSON] на підставі рішення Васильківської міської ради від 28 грудня 2007 року № 07.148-25-5. отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,10 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в [ADDRESS] (далі-земельні ділянки) (т. 1 а.с.7-9). Згідно проекту організації та розвитку лісового господарства виробничої частини ДЛГО «КИЇВЛІС» ДП об'єднання «Київліс», земельні ділянки розташовані за межами м. Василькова і знаходяться в межах Погребівської сільської ради Васильківського району та на землях лісового фонду в межах Обухівського лісництва (квартал 32 виділ 5,9,10) (т. 1 а.с. 14-17). Відповідно до листа відділу Держкомзему у м. Василькові Київської області вих. № 266/03-02 від 13 березня 2012 року, земельні ділянки розміщуються в межах індексної кадастрової карти м. Василькова в п'ятій кадастровій зона двадцять сьомому кадастровому кварталі ( т. 1 а.с. 46). За відомостями листа Управління Держкомзему у Васильківському районі наданими у вересні 2011 року за вих. № 3172/02-1 Головному управлінню МВС України в Київській області, земельні ділянки знаходяться на території Васильківського лісництва Погребівської сільської ради за межами населеного пункту (т. 1 а.с.47). За висновком спеціаліста ДСГКтаК «КИЇВГЕОІНФОРМАТИКА» від 19 березня 2012 року № 01-08/366, земельні ділянки частково належать до земель лісового фонду та розташовані на території Погребівської сільської ради Васильківського району Київської області, а саме земельна ділянка кадастровий [NUMBER] площею 0,1000 га належить до лісового фонду та земель Погребівської сільської ради, а земельна ділянка кадастровий [NUMBER] площею 0,0114 га належить до лісового фонду та земель Погребівської сільської ради, а 0,0886 га - знаходиться на території м. Василькова (т. 1 а.с.53-57). З огляду наданих відповідачем документів вбачається відсутність порушень чинного земельного законодавства при отриманні [PERSON] у власність земельних ділянок, що також підтверджується висновком державної землевпорядної документації від 26 листопада 2007 року № 5а-139е (т.1 а.с.64-88, 100-269, т. 2 а.с. 1-100). Як вбачається з рішення сьомої сесії районної ради 21-ого скликання від 31 березня 1994 року та проекту формування території та встановлення меж Погребівської сільської ради і населених пунктів Погреби, Заріччя, станом на час розгляду справи дані документи є незатвердженими, а тому до уваги не приймаються (т. 2 а.с.101-130, 144-182). Висновком експерта судової будівельно-технічної експертизи від 24 лютого 2013 року № 04/31-13-14, проведеним на підставі ухвали від 18 червня 2013 року судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Грибанової Ю.Л. про призначення судової технічної експертизи у справі № 2/362/56/13 встановлено, що земельні ділянки знаходяться в межах території Васильківської міської ради Київської області (т. 3 а.с.39 -54). Однак суд даний висновок експерта до уваги не приймає, оскільки судовий експерт при дослідженні користувався нормативними актами, що не включали Лісовий кодекс України. Таким чином, враховуючи наявність розбіжностей та суперечностей у дослідженій судом інформації, що міститься в матеріалах справи щодо розташування земельних ділянок,відсутність згоди стосовно їх розташування, суд вважає за необхідне при постановлені рішення прийняти до уваги висновок експертів КНДІСЕ, складений на підставі постанови судді Васильківського міськрайонного суду Бабіша А.А. від 04 березня 2013 року про призначення судової землевпорядної експертизи у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, оскільки, на думку суду даний висновок містить інформацію, що є належним та допустимим доказом у даній справі. Так, за висновком експертів за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 29 січня 2014 року № 162/14-41, земельна ділянка кадастровий [NUMBER], що належить [PERSON] на праві приватної власності не перетинає землі лісового фонду Обухівського лісництва на території Погребівської сільської ради Васильківського району Київської області та не знаходиться в межах лісового фонду. Земельна ділянка, кадастровий [NUMBER], що належить [PERSON] на праві приватної власності частково перетинає землі лісового фонду Обухівського лісництва на території Погребівської сільської ради Васильківського району Київської області та частково знаходиться в межах лісового фонду. Площа накладання земельної ділянки з кадастровим [NUMBER] на землі лісового фонду складає 0,0084 га. (т. 3 а.с. 28-38). Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, за ч. 4 ст. 60 ЦПК України, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, ст. 143 ЦПК України передбачено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні позивач та його представник відмовилися від проведення експертизи. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року N 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 25 травня 1998 року N 15, судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об'єктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обґрунтованих судових рішень. Як роз'яснено п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року, за № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд відповідно до статей 143, 144 ЦПК України призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, які є складовою технічної документації із землеустрою. Відповідно до п. 1.4 Порядку присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам для ведення Державного реєстру земель, затверджених вказівкою Держкомзему України від 20.03.2002 року №12 (на момент присвоєння ділянкам кадастрових номерів), кадастровий номер земельної ділянки - це унікальний на території України код, який присвоюється кожній земельній ділянці з метою її ідентифікації і залишається незмінним протягом усього часу фізичного та юридичного існування земельної ділянки як єдиного цілого. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення (стаття 19 ЗК України). Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 20 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України). Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами. При цьому згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України. Водночас у пункті 2 статті 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки. Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об'єктом земельних правовідносин, то суб'єктний склад і зміст таких правовідносин повинно визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду. Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів щодо охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України). Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв'язок їх використання із лісокористуванням. Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (пункт 13 статті 46 ЛК України). Поряд із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (частина друга статті 49 ЛК України) та включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (стаття 51 ЛК України). Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. За статтею 13 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Передача у власність, надання в постійне користування для не лісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 ЛК України, тут і далі в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Згідно із частиною другою статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Відповідно до частини дев'ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для не лісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. За статтею 48 ЛК України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об'єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об'єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов'язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів. Згідно з нормами статей 181-184, 202-204 ЗК України, законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації. Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово - картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України. Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до положень ст.ст. 316, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Згідно ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Сама передача земельних лісових ділянок у приватну власність передбачає проведення певної процедури, яка в даному випадку була повністю витримана. Крім того доказів перевищення головою обласної державної адміністрації повноважень чи притягнення останнього до відповідальності у встановлено законом порядку , позивачем не надано. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 20.03.2013 року у цивільній справі 20 березня 2013 року № 6-13цс13 «… необхідно було визначитись чи не спрямовані правові акти індивідуальної дії голови обласної державної адміністрації на розпорядження землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка значно перевищувала 1 га і в зв'язку з цим чи не свідчать ці дії про перевищення головою обласної державної адміністрації передбачених законом його повноважень. За правовою позицією, закріпленою Постановою Верховного суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14: порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово - картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. А відтак при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України. Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом. Зазначені права гарантовані ст. 41 Конституції України. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Згідно вимогам ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу. За ст. ст. 25, 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування", сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Таким чином, враховуючи, що при виділенні [PERSON] земельної ділянки кадастровий [NUMBER], шляхом прийняття відповідного рішення Васильківська міська рада перевищила надані їй повноваження, то дане рішення підлягає визнанню недійсним, а Державний акт, виданий на підставі нього, та державна реєстрація ділянки - скасуванню. Оскільки, землі лісового фонду перетинає лише одна земельна ділянка, то позов підлягає частковому задоволенню, інші заявлені позивачем вимоги слід залишити без задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial