Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" (далі - Банк) просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] 19 670,08 гривень заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 2 102,00 гривні. Вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] звернувся в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву без номера від 14.09.2015 року, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до виявленого відповідачем бажання Банк відкрив йому кредитний рахунок, видав кредитну картку та встановив початковий кредит, який в подальшому був збільшений до 1 000,00 гривень, чим свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором належним чином не виконував, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавав, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 28.04.2020 року у нього перед Банком утворилась заборгованість в загальній сумі 19 670,08 гривень, з них: по простроченому тілу кредиту - 10 092,33 гривень, по нарахованих на прострочений кредит відсотках згідно ст.625 ЦК України - 3 526,76 гривень, по пені - 4 638,13 гривень, по фіксованому штрафу - 500,00 гривень, по процентному штрафу - 912,86 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 16.06.2020 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення копію ухвали і примірник матеріалів позову 26.06.2020 року отримала матір відповідача, що згідно із ч.3 ст.130 ЦПК України вважається належним повідомленням на вчинення процесуальної дії, зокрема права на подання відзиву. У строк, визначений судом в ухвалі від 16.06.2020 року з додатковим врахуванням вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК України в редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-ХІ, а також Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву на позов не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив такі обставини. 14.09.2015 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У цій заяві відповідач своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і Банком договір надання банківських послуг. Також своїм підписом підтвердив своє ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами. Примірник договору погодився отримати шляхом роздрукування з офіційного сайту Банка. Зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на офіційному сайті Банку. Підтвердив ознайомлення і згоду з Умовами та Правилами надання банківських, а також накопичення "Копілка", погодившись оформити цю послугу. Із наданої Банком довідки вбачається, що відповідачу були видані чотири кредитні картки: - 27.06.2015 року із терміном дії до червня 2019 року, - 19.05.2016 року - до травня 2020 року, - 28.12.2016 - до травня 2020 року, - 03.07.2017 року - до березня 2021 року. Відповідно до довідки Банку про зміну умов кредитування відповідачу встановлювався такий кредитний ліміт: - з 28.06.2017 року - 500,00 гривень, - 02.07.2017 року та 03.07.2017 року - 1 000,00 гривень, - 19.01.2019 року - 0,00 гривень. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором. Предметом позову у справі є кредитна заборгованість за договором від 14.09.2015 року в загальній сумі 19 670,08 гривень, яка згідно позовних вимог Банку складається із таких сум: простроченого тіла кредиту - 10 092,33 гривень, нарахованих на прострочений кредит відсотків згідно ст.625 ЦК України - 3 526,76 гривень, пені - 4 638,13 гривень, фіксованого та процентного штрафу - 1 412,86 гривень. На підтвердження заявлених позовних вимог, окрім копії підписаної 14.09.2015 року анкети-заяви, довідок про видані кредитні картки та встановлені кредитні ліміти, Банк надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", Умови та Правили надання банківських послуг у Приватбанку, розрахунки заборгованості за договором без номера від 14.05.2015 року, виписку по карткових рахунках відповідача. Із анкети-заяви від 14.09.2015 року вбачається, що вона не містить такої істотної умови договору як процентна ставка за користування кредитними коштами, а також інших істотних умов, які передбачають складові заявленої Банком заборгованості. Зокрема, у цій анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми, її розміру та порядку нарахування. Проте, як вбачається із виписки по карткових рахунках відповідача, Банк нараховував і проводив списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5%, пені за прострочку за кредитом, комісії з обслуговування (членський внесок), а також процентів відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України без зазначення їх розміру (ставки). Як на підставу проведення цих нарахувань Банк у позовній заяві посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Умови та Правила надання батьківських послуг в Приватбанку, які вважає невід`ємними частинами укладеного із відповідачем кредитного договору в силу положень ст.634 ЦК України. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ КБ "Приватбанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч наведеному, матеріали справи не містять достовірних підтверджень того, що саме додані до позову витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач, ознайомився і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, сплати неустойки (пені, штрафів), їх розмірів і порядку нарахування. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" взагалі містить чотири види кредитних карт "Універсальна" і усі вони мають різні базові процентні ставки, розміри пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів. За яким видом карти, відповідно на яких умовах повинно було здійснюватися кредитування відповідача, по справі не встановлено. У зв`язку із цим суд вважає неможливим застосувати до правовідносин у справі правила ч.1 ст.634 ЦК України. При цьому, підстав для огляду веб-сайту Банку за його ж клопотанням суд не вбачає і у цьому відмовляє через недоведеність неможливості Банку надати суду такого доказу як Умови та Правила надання банківських послуг у чинній на час підписання відповідачем анкети-заяви в порядку ч.3 ст.83 ЦПК України. До того ж Банком не доведено підстав вважати можливості втрати цього доказу або утруднення чи неможливості його отримання або подання. Таким чином, враховуючи відсутність по справі підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафів, відсотків за ст.625 ЦК України за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком витяг з Тарифів, а також Умови та Правила надання батьківських послуг в Приватбанку не можуть розцінюватись невід`ємною частиною кредитного договору. За викладених обставин суд не вбачає юридичних підстав для стягнення з відповідача заявленої у позові пені, штрафів та відсотків за ст.625 ЦК України за несвоєчасне погашення кредиту. Що стосується заборгованості по тілу кредиту, суд встановив таке. До стягнення позивач заявляє 10 092,33 гривень тіла кредиту, яке є простроченим. На підставі виписки по карткових рахунках відповідача встановлено, що Банк при визначені такої суми заборгованості до тіла кредиту зарахував не лише кошти, які фактично були отримані відповідачем, але і списані з ініціативи Банку за рахунок кредитних коштів нараховані проценти, пеня, комісія, проценти відповідно до ст. 625 ЦК України, унаслідок чого необґрунтовано збільшено заборгованість за тілом кредиту. Як було встановлено вище, наведені складові не передбачені умовами укладеного з відповідачем договору з огляду на відсутність підстав вважати його невід`ємними складовими надані Банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку. Із банківської виписки по кредитних рахунках суд встановив, що у період з 14.09.2015 року по 01.03.2020 року відповідач використав кредитних коштів на загальну суму 14 310,40 гривень, погасив кредит на суму 12 688,14 гривень. Крім цього, з рахунку відповідача періодично здійснювалось списання коштів за послугою, на яку він погодився в анкеті-заяві - накопичення "Копілка" в загальній сумі 295,89 гривень, з яких 240,06 гривень Банк списав в рахунок погашення заборгованості. Отже, наявні підстави вважати, що відповідач всього використав 14 606,29 гривень (14 310,40 + 295,89), з яких повернув Банку 12 928,20 гривень (12 688,14 + 240,06). Відтак сума непогашеного тіла кредиту становить 1 678,09 гривень (14 606,29 - 12 928,20). Таким чином, судом встановлено підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь Банку лише тіла кредиту в загальній сумі 1 678,09 гривень. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 8,53 % таких вимог.

Outcome: partial