Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

21.03.2018 року позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.08.2017 року КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» видано їй інформаційну довідку КВ-2017 № 33228, згідно якої квартира № [ADDRESS] зареєстрована на імя [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1993 року, зареєстрованого в Бюро 17.05.1993 року за № 3991, однак, частки у власності на квартиру не вказані. На даний час відповідачка зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS], користується квартою самостійно, оригінали документів на квартиру знаходяться у неї, сімейних стосунків вони не підтримують. Позивачка вирішила скористатися своїм законним правом щодо визначення своєї частки у праві спільної сумісної власності, у звязку з чим 14.03.20018 року вона направила відповідачці лист з проханням надіслати на її адресу згоду або відмову у подальшій співпраці для вирішення даного питання, зокрема, щодо укладання нотаріально посвідченого договору про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності, однак, відповіді не отримала, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Посилаючись на викладене, позивачка просить визначити за нею та відповідачкою [PERSON] ідеальні частки у праві спільної сумісної власності на квартиру № [ADDRESS] площею 50, 1 кв.м., що зареєстрована на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1993 року, а саме: за кожною з них по Ѕ частині вказаної квартири. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) та відповідачка [PERSON] є співвласниками квартири № [ADDRESS], що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1993 року (а.с. 4). Як вказує позивачка, вона має намір володіти та користуватися своєю частиною житла, однак, їх з відповідачкою частки власності у квартирі не визначені, а відповідачка відмовляється від укладання нотаріально посвідченого договору про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності. Вказані доводи позивачки суд вважає обґрунтованими, виходячи з наступного. Так, згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України( 2006-07 ); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). Як вбачається з письмових матеріалів справи, зокрема, згідно Інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2017 № 33228 від 29.08.2018 року, згідно з даними реєстрових книг Бюро, квартира № 104 по пр-ту Лісовому (колишній пр-т Лісний)18 в м. Києві на праві власності зареєстрована на імя: [PERSON] та [PERSON] (частки не вказані) на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної держадміністрації 22.04.1993 року, зареєстрованого в Бюро 17.05.1993 року, записано в реєстрову книгу за № 3991 (а.с. 6). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність визначити частку позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON] у спільній сумісній власності - квартири № [ADDRESS] згідно Свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1993 року в розмірі Ѕ частини за кожною з них. На підставі викладеного,

Outcome: approved