Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог (а. с. 48-51), просила зобов'язати [PERSON] повернути їй грошові кошти в розмірі 80000,00 доларів США, передані йому на тимчасове зберігання. В обґрунтування позову зазначала, що приблизно на початку 2015 року вона передала своєму синові [PERSON] на тимчасове зберігання за адресою: [ADDRESS], грошові кошти в сумі 80000,00 доларів США, що належали їй від продажу 50 % корпоративних прав на частку учасника в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Орбіта-Електротовари", оскільки вона є людиною похилого віку, проживає у [ADDRESS], зберігати таку суму грошових коштів у себе вдома не наважилася. Враховуючи, що у відповідача в квартирі є сейф, броньовані вхідні двері, сигналізація, хтось із сім'ї (дружина чи син) перебувають вдома, вона розраховувала на безпечне зберігання своїх заощаджень. 30 жовтня 2017 року у квартирі за вказаною вище адресою правоохоронними органами було проведено обшук, під час якого вилучено певні речі, а також належні їй особисто, передані на зберігання відповідачу грошові кошти в сумі 80000,00 доларів США. У накладенні арешту на цю суму грошових коштів Печерським районним судом м. Києва відмовлено. На даний час вона тяжко хворіє, часто перебуває на лікуванні, потребує ретельного медичного обстеження, на що необхідна значна сума грошових коштів. Умисне та безпідставне неповернення службовими особами слідчого відділу ГУ СБУ у м. Києві та Київській області належних їй грошових коштів може призвести до невідворотних наслідків та погіршення стану її здоров'я, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав шляхом зобов'язання відповідача повернути їй належні грошові кошти. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] у суді позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному вище, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю. Представник позивача також повідомив, що правоохоронні органи обіцяли повернути [PERSON] належні їй грошові кошти в сумі 80000,00 доларів США, однак цього не зробили, тому позивач змушена звернутися до суду з цим позовом. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, підтвердив та визнав той факт, що грошові кошти в сумі 80000,00 доларів США його мати [PERSON] передавала йому на зберігання, ця сума грошових коштів зберігалася у нього в квартирі в сейфі. Дану суму грошових коштів восени 2017 року у нього вилучено під час проведення обшуку в його помешканні в ході досудового розслідування кримінальної справи, порушеної за фактом вчинення кримінального правопорушення (злочину). Вказана сума грошових коштів ніякого відношення до порушеної по факту кримінальної справи не має. Він згоден повернути позивачу передані йому на зберігання грошові кошти, проте яким чином це зробити на даний час не знає. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] він не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. У ч. 1 ст. 177 ЦК України визначено, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків належать, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У ст. ст. 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Суд встановив, що 29 травня 2013 року позивачем [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], було укладено два договори купівлі-продажу корпоративних прав на частку учасника в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Орбіта-Електротовари". За умовами цих договорів позивач відчужила іншим особам належні їй 50 % зазначених корпоративних прав вказаного товариства за загальною ціною 4500000 грн., що підтверджується копіями двох договорів купівлі-продажу, актами прийому-передачі корпоративних прав до них, які є невід'ємними частинами цих договорів, витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30 листопада 2017 року. Частину отриманих від продажу коштів позивачем у подальшому було витрачено на власні потреби, на частину цих грошових коштів придано іноземну валюту в сумі 80000,00 доларів США. На початку 2015 року зазначену суму грошових коштів у валюті, а саме 80000,00 доларів США, позивач [PERSON] передала на тимчасове зберігання своєму синові [PERSON], відповідачу у справі, які ним зберігалися за місцем його фактичного проживання за адресою: [ADDRESS], у квартирі, що на праві приватної власності належить його дружині [PERSON] За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Зазначені вище обставини справи щодо передачі позивачем на тимчасове зберігання відповідачу грошових коштів у сумі 80000,00 доларів США сторони у суді визнали, тому доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України вони не підлягають, сумнівів щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання у суду не викликають. Із ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року (справа № 757/65004/17-к) вбачається, що в ході проведеного 30 жовтня 2017 року обшуку за адресою: [ADDRESS], тобто за місцем фактичного проживання відповідача [PERSON], крім іншого майна, у даній квартирі були вилучені грошові кошти в сумі 80000,00 доларів США (всі купюри номіналом 100 доларів США). Розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на це майно у кримінальному провадженні № 22016101110000035 від 01 березня 2016 року, суд дійшов висновку, що доводи слідчого про наявність у вказаних грошових коштах ознак, передбачених ст. 98 КПК України (Речові докази) як знарядь і засобів, а також одержаних внаслідок вчинення кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, фактичними даними не підтверджуються і ґрунтуються на припущеннях слідчого, які спростовуються наданими слідчому судді відомостями про джерела походження коштів на підставі цивільно-правової угоди, обставини укладення та виконання якої не пов'язані з обставинами, які розслідуються у цьому кримінальному провадженні, а саме від продажу [PERSON] у 2013 році її частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Орбіта-Електротовари", які в сукупності з обставинами вилучення грошових коштів у квартирі приймаються до уваги слідчим суддею як достатні та належні дані на підтвердження їх належності [PERSON], тобто позивачу у справі. У задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на зазначені грошові кошти в сумі 80000,00 доларів США цією ухвалою слідчого судді відмовлено. Дана ухвала набрала законної сили. Із ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року, на підставі якої проводився обшук у квартирі за зазначеною вище адресою, видно, що в межах кримінального провадження № 22016101110000035 слідчий звернувся до суду з клопотанням про проведення обшуку, вказуючи на те, що з початку 2016 року по теперішній громадяни України [PERSON] і [PERSON] розробили та втілили в життя злочинну схему по мінімізації податкового навантаження на Товариства з обмеженою відповідальністю "Палладіум ЮА" та "Інхолд Інвест", згідно із якою вказані товариства, купуючи в підприємств імпортерів електронну та побутову техніку, пізніше реалізовують її особам, які не є платниками ПДВ за готівку, при цьому оплата здійснюється готівкою без підтверджуючих документів суворої звітності. У результаті вказаної діяльності у ТОВ "Палладіум ЮА" фактично залишається можливість нібито реалізувати товар платникам ПДВ та отримати в якості оплати безготівкові кошти, що необхідні для подальшої купівлі товару в імпортерів. Також, службові особи ТОВ "Палладіум ЮА" продають накоплений податковий кредит підприємствам з ознаками фіктивності, перелік яких міститься в ухвалі суду, шляхом укладення договорів купівлі-продажу уже проданих товарів, виписуючи накладні в підтвердження цього. Відповідно до цієї ж ухвали слідчого судді від 23 жовтня 2017 року дозвіл на проведення обшуку в квартирі за адресою: [ADDRESS], що використовується [PERSON], надано з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення злочину, відшукування і вилучення знарядь кримінального правопорушення, зокрема: мобільних телефонів, електронних і магнітних носіїв інформації, комп'ютерів, ноутбуків, планшетних комп'ютерів, блокнотів, зошитів, документів, всіх інших документів, у яких може міститися інформація щодо передачі грошових коштів, реальної орендної плати та факту запровадження протиправного механізму з отримання грошових коштів від керівництва комунальних підприємств м. Києва та Київської області, у тому числі Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" шляхом приховування фактичної вартості наданих послуг, що відрізняється від її офіційного декларування, а також здійснення реєстрації нерухомого майна за підробленими документами, та інформації, яка свідчить про вчинення вказаного вище злочину, що має значення для кримінального провадження та може бути використана самостійно або в сукупності з іншими фактами як доказ злочинних зв'язків співучасників, розподілення функцій між ними, планування та узгодженості їх спільної злочинної діяльності, документів, які містять вільні зразки підпису та почерку, що можуть бути використаними для проведення почеркознавчих експертиз. Будь-якого відношення відповідача [PERSON] до зазначених у клопотанні слідчого та в ухвалі суду про надання дозволу на проведення обшуку підприємств, судом не вбачається. Крім визнання сторонами в суді, походження та належність позивачу вилучених у ході обшуку за місцем проживання відповідача грошових коштів у сумі 80000,00 доларів США, саме від продажу [PERSON] у травні 2013 році своєї частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Орбіта-Електротовари", підтверджується також зазначеною ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року (справа № 757/65004/17-к) та іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, наданими суду учасниками справи. Європейський суд з прав людиниу п. 167 рішення від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" зазначив, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5); відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8). За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Той факт, що передані позивачем на тимчасове зберігання відповідачу грошові кошти в сумі 80000,00 доларів США були вилучені органами досудового слідства в ході проведення обшуку, жодним чином не звільняє [PERSON] від обов'язку повернення даної суми коштів [PERSON] у повному обсязі. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи обставини справи, часткове визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. При подачі до суду цього позову [PERSON] сплатила у визначеному законом розмірі судовий збір у сумі 8110 грн., ця сума судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved