Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з цивільним позовом до [PERSON], в якому росить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № 2009/0808/45-014 від 19.08.2008 року, яка за загальним розміром складає 624159,03 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримувала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, оскільки вважала, що банк не довів розміру заборгованості, із наданих банком копій договорів про відступлення права вимоги було зафрбовано окремі його частини. На думку представника позивача витяг з додатку № 1 Договору купівлі прав вимоги не відповідає оригіналу. В своїх запереченнях представник відповідача посилалась на необхідність застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» як на підставу у відмовленні в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу, 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 2009/0808/45-014 від 19.08.2008 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та фізичною особою [PERSON], на користь ПАТ Альфа-Банк. Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним Кредитним договором належать ПАТ Альфа-Банк. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Банк зобовязується надати позичальнику кредит у сумі 28 000,00 доларів США, а Відповідач зобовязується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. 19.08.2008 року з метою забезпечення належного виконання зобовязання за Кредитним договором, року ВАТ «Сведбанк» та фізична особа громадянин(ка) України яким (якою) є [PERSON] , уклали Іпотечний договір № 2009/0808/45-014-Z-1 (надалі за текстом Іпотечний договір), відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно, а саме: однокімнатна квартира № 81 (вісімдесят один) в будинку номер 41(сорок один) по проспекту Жукова Маршала міста Харків. Предмет іпотеки має загальну площу 30,1 кв.м., житлову площу 17,0 кв.м., і складається з однієї житлової кімнати в придатному для житла стані. Відповідно до умов Іпотечного договору, а саме п. 11 Іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: -у випадку невиконання боржником основного зобовязання; -у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов іпотечного договору; -у інших випадках, передбачених законодавством. Банк (кредитор) свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 28 000,00 доларів США. В свою чергу, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобовязання, чим порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 01.04.2015 р., має прострочену заборгованість: -за кредитом 25198,14 дол. США, що за курсом НБУ на 01.04.2015 року складає - 590931,23 грн., -за відсотками 1416,88 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 33227,80 грн. На виконання умов Кредитного договору та Іпотечного договору, Відповідачу було направлено Вимогу, а саме: «Повідомлення про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки», але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана. В той же час, відповідно до п. 37 Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. встановлено, що «Невиконання вимог частини першої статті 35\~Закону України "Про іпотеку"\~про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням\~статті 124 Конституції України.» Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобовязання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками, за пенею з останнього, за рахунок предмету іпотеки. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012\~(з урахуванням змін, внесеними згідно з Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014) право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, зокрема, стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, належить виключно позивачеві (частина перша\~статті 20 ЦК, статті\~3\~і\~4 ЦПК). Відповідно до\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно\~ст. 612 ЦК України\~- боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Статтею 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі\~відшкодування збитків. У відповідності до\~ст. 623 ЦК України\~боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У свою чергу під збитками законодавець у\~ст. 22 ЦК Українирозуміє витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Враховуючи що відповідач взятих на себе кредитних зобов'язань не виконує, суд знаходить позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Посилання представника відповідача про недоведеність розміру заборгованості не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не було надано відповідного розрахунку або жодного іншого документу, який би спростовував розрахунок позивача повністю або в окремій його частині. Надаючи критику розрахунку банку представник відповідача конкретно не вказувала що саме в ньому невірно і яка, на думку відповідача, заборгованість за кредитним договором має бути. Посилання представника відповідача на невідповідність даним витягу з Додатку № 1 до Договору про купівлю прав вимоги суд не може прийняти до уваги, оскільки представником банку в судовому засіданні було надано для огляду нотаріально посвідчену копію Договору про відступлення прав вимоги та нотаріально посвідчену копію реєстру всіх позичальників за вищевказаним Договором про відступлення права вимоги. Таким чином, суду було надано інформацію про відповідність даних, вказаних у витягу з Додатку № 1 шляхом порівняння з його нотаріально посвідченою копією. Стосовно зафарбованої частини копії Договору про відступлення права вимоги представником позивача було пояснено, що купівельна ціна договору містить в собі інформацію, яка є предметом банківської і комерційної таємниці та стосується не лише спірного кредитного договору, а і інших кредитних договорів, які не є предметом розгляду вищевказаної цивільної справи. Посилання представника відповідача на ту обставину що Договір про відступлення права вимоги між ПАТ «СВЕДБАНК» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» має ознаки договору факторингу як на підставу щодо неможливості передання права вимоги щодо відповідача суд вважає надуманими. Відступлення права вимоги на діючого кредитора ПАТ «Альфа-Банк» відбулося на підставі договору між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», а відтак про ознаки факторингу щодо останнього жодного належного і допустимого доказу надано не було. Не можуть бути приюдицією рішення, предметом якого були правовідносини стосовно інших сторін, відмінних від даної цивільної справи. Посилання представника відповідача на положення Постанови ВСУ у справі № 6-43353св13 суд не може прийняти до уваги, оскільки вищевказана постанова охоплює питання щодо визнання договору поруки припиненим, в ній не йдеться про факторинг, а отже застосування її положень в розрізі даних правовідносин є недоречним і неправомірним. Представник позивача проти заявлених заперечень посилалась на ту обставину, що станом на сьогоднішній день Договір про відступлення права вимоги є дійсним, він не скасований жодним рішенням та продовжує свою дію. Зазначила, що представником невірно трактується норма, оскільки є різниця між предметом договору факторингу і безпосередньо до вимог, що стосуються сторін укладання подібного правочину. При цьому неповідомлення про заміну кредитора не є підставою для невиконання зобов'язань за кредитним договором і тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов'язання не новому, а колишньому кредитору» - відповідно до ухвали ВСУ від22.10.2014року.\~ Така ж правова позиція викладена в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14.05.2014 р. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилався на положення «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та зазначив, що предмет іпотеки є єдиним нерухомим майном відповідача по справі. До суду надала декілька витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно різного змісту та пояснила, що формувала їх різними способами, а саме: шляхом введення ІПН, шляхом введення Прізвища Імя По-батькові, шляхом введення адреси нерухомого майна. Представник позивача до суду надала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та зазначила що під час формування необхідно вводити обовязково ІПН позичальника та іншу відому інформацію. Щодо долучених витягів представником відповідача зауважувала, що через неповноту внесених даних, надані представником відповідача витяги носять різний змістовний характер і не можуть бути належнимм і допустими доказами. Для повного і всебічного зясування обставин судом було сформовано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, під час формування якого було введено всі необхідні дані, а саме: Прізвище Імя По-батькові позичальника, ІПН, серія та номер паспорту. Із отриманого витягу, вбачається, що відповідач по справі [PERSON] є власником декількох обєктів нерухомого майна, а саме: ? частка власності квартири, що знаходиться за адресою: АРК Крим, м. Ялта, смт. Гаспра, шосе Севастопольське[ADDRESS] 1/1 частка власності квартири у будинку готельного типу, що знаходиться за адресою: Харківська обл.., [ADDRESS]. (а.с56-59) Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4\~Закону України "Про заставу"\~та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5\~Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Таким чином, через ту обставину що відповідач по справі [PERSON] є власником декількох обєктів нерухомого майна положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть застосовуватись. З урахуванням наведеного, вимоги позивача є обґрунтованими, не суперечать закону, та підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до\~ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved