Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Львівський національний аграрний університет 25.03.2014 року звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по оплаті за навчання в сумі 950,00 грн. а також понесені ним судові витрати у розмірі 243, 60 грн. В обґрунтуванні своїх вимог позивач покликається на такі обставини: 25 листопада 2001 року між Львівським державним аграрним університетом та [PERSON] укладено договір № 4, згідно якого позивач взяв на себе зобов"язання за рахунок коштів відповідача забезпечити його навчання за напрямом "Менеджемент" за спеціальністю "Мепнеджмент організацій", а відповідач зобов"язувався своєчасно вносити плату за навчання, розмір якої становить 1900,00 грн. Позивач свої зобов"язання по договору виконав в повному обсязі,зарахував відповідача студентом економічного факультету денної форми навчання, та здійснювавв надання освітньої послуги у повному обсязі. Проте відповідач в порушення умов договору свої зобов"язання по договору виконав частково, заборговувавши позивачу кошти по оплаті навчання в сумі 950,00 грн. На підставі наведеного просить позов задоволити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує, та просить позов задоволити. В судове засідання відповідач [PERSON] з"явився, позовні вимоги не визнав, подав заяву про застосування до даних правовідносин строку позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача, з»ясувавши обставини справи на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, та давши їм оцінку з врахуванням вимог цивільного судочинства , суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 11 ЦПК України встановлено, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що між Львівським держаним аграрним університетом та [PERSON] 25.05.2001 року укладено договір № 4, за яким позивач взяв на себе зобов'язання забезпечити навчання відповідача за базовим напрямом «Менеджмент" денної форми навчання (п. 1 договору). Згідно п. 4.1 Договору [PERSON] зобов"язався оплачувати вартість річного навчання яка становить 1900,00 грн. на рік до 15 серпня або двічі на рік рівними частинами до початку навчальних семестрів. Позивач зобов"язання по Договору виконав в повному обсязі, зарахував відповідача студентом економічного факультету денної форми навчання, де відповідач і навчався та відвідував заняття. Судом встановлено, що згідно копію наказу по Львівському державному аграрному університету від 23.07.2003 року № 214/4 [PERSON] було відраховано з числа студентів денної форми навчання Львівського національного аграрного університету у зв'язку з тим, що останній не повернувся з практики з-за кордону. Згідно контокорентної карточки 162700 [PERSON], в якій викладено розрахунок заборгованості по платному навчанню згідно договору № 4 від 25.05.2001 р., розмір заборгованості відповідача становить 950,00 грн. Згідно ст. ст. 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У відповідності до ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки [PERSON] було відраховано з числа студентів денної форми навчання 23.07.2003 року , тому суд приходить до переконання, що саме з цього моменту слід відраховувати строк позовної давності, оскільки на наступний день після відрахування відповідача [PERSON] з університету, позивачу стало відомо про порушення його законних прав, а саме що відрахованим з числа студентів відповідачем не сплачено наявну заборгованість за навчання. На підставі вище наведеного, враховуючи той факт, що позивач звернувся до суду 09.04.2014 р. тобто з пропуском загального трирічного терміну позовної давності, не просив поновити строк позовної давності, не надав суду обґрунтованих доказів щодо наявності поважних причин для пропуску строку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості, не навів підстав, які б свідчили про переривання строку позовної давності, а відповідач [PERSON] заявив клопотання про застосування до даних правовідносин строку позовної давності суд приходить до обґрунтованого висновку, що в задоволені позовних вимог Львівського національного аграрного університету про стягнення заборгованості в сумі 950, 00 грн. слід відмовити з підстав пропуску терміну позовної давності.

Outcome: dismissed