Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд розірвати договір купівлі-продажу легкового автомобіля, укладеного у простій письмовій формі, а саме - розписки, між [PERSON] та [PERSON], який діяв на підставі довіреності [PERSON] щодо отримання грошових коштів у сумі 21 500 грн. (еквівалент 2 700 доларів США) за переданий у власність (продаж) автомобіль та стягнути з відповідачів солідарно на його користь 68 286 грн., що еквівалентно 2 700 доларів США, які були сплачені ним за придбаний транспортний засіб. Також просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь понесеній ним всі судові витрати по справі, в тому числі витрати на сплату судового збору в сумі 682,86 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 14.09.2010 року [PERSON] було видано довіреність на ім"я [PERSON] на право користування, експлуатацію та продаж належного йому транспортного засобу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту) серії ЕІА № 007634, виданого 01 лютого 2005 року МРЕВ ДАІ м. Кіровограда, автомобіль марки ВАЗ 2107-СПГ, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], шасі (кузов) ХТА21070052073904. 28.04.2013 року [PERSON] було видано довіреність на його ім"я на право користування, експлуатацію та продаж автомобіля, що належить на праві власності [PERSON]. Крім того, між ним та [PERSON] було складено розписку, відповідно до якої останній отримав від нього грошові кошти в сумі 21 500 грн. еквівалентом 2 700 доларів США в якості оплати за продаж [PERSON] автомобіля. З посиланням на норми чинного законодавства, зміст довіреностей та розписки, текст рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.04.2016 року та ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 19.07.2016 року, вважає підтвердженим факт дійсності договору купівлі-продажу автомобіля, який, власне, просить розірвати та стягнути з відповідачів солідарно отримані на підставі договору кошти за автомобіль. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, що в ньому викладені, та просив позов задовольнити. Представники відповідачів позовні вимоги не визнали, посилаючись на відсутність правових підстав для задоволення позову просили суд відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить автомобіль марки ВАЗ 2107-СПГ, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], шасі (кузов) ХТА21070052073904 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) серії ЕІА № 007634, виданого 01 лютого 2005 року МРЕВ ДАІ м. Кіровограда) 14.09.2010 року [PERSON] було видано довіреність з правом передоручення на ім"я [PERSON] на право користування, експлуатацію та продаж належному йому автомобіля. 28.04.2013 року [PERSON] було видано довіреність на ім"я [PERSON] на право користування, експлуатацію та продаж автомобіля, що належить на праві власності [PERSON] Крім того, між [PERSON] та [PERSON] було складено розписку, відповідно до якої останній отримав від позивача грошові кошти в сумі 21 500 грн. еквівалентом 2 700 доларів США в якості оплати за продаж [PERSON] автомобіля. 27.06.2015 року [PERSON] був зупинений нарядом Державтоінспекції, а автомобіль вилучений у зв"язку з перебуванням транспортного засобу у розшуку на підставі постанови державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ. Після вилучення позивачу було видано акт огляду транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання серії НА № 140725. Вищевказані обставини визнаються сторонами, до того ж вони вже бути встановлені рішенням Ленінського районного суду від 27.04.2016 року залишеного без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 19.07.2016 року за участі тих самих осіб. Крім того, у своєму рішенні від 27.04.2016 року суд першої інстанції прийшов до висновку про укладення сторонами у простій письмовій формі правочину щодо автомобіля, тому відмовив в задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення з відповідачів безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 21 500 грн. Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарські або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією субєкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між субєктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Згідно п. 7 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів власники транспортних засобів юридичні та фізичні особи або їх представники зобов»язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Відповідно до п. 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділах ДАІ. Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобовязується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 ст. 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації, а ч.3 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає державній реєстрації є укладеним з моменту його державної реєстрації. Момент вчинення правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов"язується з державною реєстрацією, а тому такі договори є неукладеними і такими, що не породжують для сторін прав та обов"язків. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Вказане кореспондується і п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», тому за відсутності договору у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині розірвання договору купівлі-продажу автомобіля та солідарного стягнення на користь позивача грошових коштів у розмірі 68 286, що є еквівалентом 2 700 доларам США. Суд не може погодитися з посиланням позивача та його представника як на доказ укладення договору купівлі-продажу автомобіля розписку від 28.04.2013 року, оскільки її правова природа регулюється іншими нормами матеріального права на відміну від договору купівлі-продажу. Не відповідають дійсності й посилання в судовому засіданні представника позивача про те, що Ленінським районним судом м.Кіровограда у рішенні від 27.04.2016 року було підтверджено факт укладення між позивачем та відповідачами договору купівлі-продажу автомобіля та перебування транспортного засобу у власності позивача, оскільки підтвердження факту укладення між сторонами договору купівлі-продажу не був предметом позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необгрунтованість заявленого позову і відсутність підстав для його задоволення. На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. ст. 210, 238, 244, 640, 655 ЦК України,

Outcome: dismissed