Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Свій позов мотивував тим, що рішенням виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району від 25.02.1994 року йому було надано земельну ділянку розміром 0,25 га в с.Засулля по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку. У грудні 1995 року йому було встановлено в натурі межі земельної ділянки, про що представниками Засульської сільської ради складено акт виносу в натурі меж земельної ділянки. Рішенням Засульської сільської ради від 23.08.1996 року йому передано вказану земельну ділянку розміром 0,25 га безкоштовно у приватну власність. 15.11.1996 року сільською радою йому було видано Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] площею 0,25 га на території с.Засулля Лубенського району для обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд. Позивач збирався будувати житловий будинок, але відповідач [PERSON] самоправно захопила частину його земельної ділянки, тим самим порушила його право власності на землю. Позивач стверджує, що відповідач розширила свою земельну ділянку в [ADDRESS] розміром 0,12 га, яка була їй передана у власність рішенням Засульської сільської ради від 11.06.2012 року для індивідуального садівництва за рахунок проїзду шириною 11м., який повинен розділяти їх земельні ділянки і за рахунок частини земельної ділянки позивача. Відповідач спорудила на проїзді та на земельній ділянці позивача капітальний паркан. 07.11.2013 року він звернувся за захистом своїх прав до Засульської сільської ради. Його заява розглядалась постійною комісією сільської ради з питань земельних відносин та охорони навколишнього середовища з виїздом на місце. Згідно висновків комісії, наведених в акті комісії від 11.11.2013 року, відповідач незаконно захопила частину земельної ділянки позивача, а також вулицю комунальної власності. [PERSON] було запропоновано звільнити зайняту земельну ділянку і встановити межову споруду, згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Проте, до цього часу [PERSON] не виконала вимоги комісії сільської ради, що і змусило позивача звернуся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Позивач прохає усунути перешкоди у здійсненні його права на користування належного йому на праві приватної власності присадибною земельною ділянкою розміром 0,25 га по [ADDRESS] Лубенського району, шляхом зобов"язання відповідача демонтувати (розібрати) і перенести паркан і всі споруди за власний рахунок із земельною ділянки позивача і проїзду до неї . В судовому засіданні позивач та його представник свій позов підтримав, прохав його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав. Представники відповідачів Управління Держземагенства у Лубенському районі, Засульської сільської ради, третьої особи ТОВ "Лубнирайземпроект сервіс" прохали позов [PERSON] задовольнити. ФОП [PERSON] при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали, докази справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно ст. 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району від 25.02.1994 року позивачу [PERSON] було надано земельну ділянку розміром 0,25 га в с.Засулля по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с.10) . У грудні 1995 року йому було встановлено в натурі межі земельної ділянки, про що представниками Засульської сільської ради складено акт виносу в натурі меж земельної ділянки (а.с.11). Рішенням Засульської сільської ради від 23.08.1996 року позивачу передано вказану земельну ділянку розміром 0,25 га безкоштовно у приватну власність (а.с.12). 15.11.1996 року сільською радою йому було видано Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] площею 0,25 га на території с.Засулля Лубенського району для обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (а.с.13). Позивач збирався будувати житловий будинок, але відповідач [PERSON] самоправно захопила частину його земельної ділянки, тим самим порушила його право власності на землю. Відповідач розширила свою земельну ділянку в [ADDRESS] розміром 0,12 га, яка була їй передана у власність рішенням Засульської сільської ради від 11.06.2012 року для індивідуального садівництва за рахунок проїзду шириною 11м., який повинен розділяти їх земельні ділянки і за рахунок частини земельної ділянки позивача. Тобто, земельна ділянка [PERSON] була передана у їй власність значно пізніше ніж земельна ділянка [PERSON], майже через 16 років. Відповідач спорудила на проїзді та на земельній ділянці позивача капітальний паркан. Вищезазначені обставини підтверджуються показами свідка [PERSON], який раніше працював на посаді землевпорядника Засульської сільської ради і приймав участь у наділенні земельних ділянок позивачу та відповідачу. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що при наділенні земельної ділянки відповідачу розміром в 0,12 га він останньому чітко показав межі сусідніх земельних ділянок, в тому числі і межі земельної ділянки позивача [PERSON], а також межі проїзду до сусідніх ділянок, але відповідачем ці межі були проігноровані, і останній замовив у ФОП [PERSON] технічну документацію. Факт незаконного захоплення земельної ділянки позивача також підтверджується висновком Засульської сільської ради від 11.11.2013 року (а.с.26), згідно якого встановлено, що відповідач [PERSON] встановила межову споруду своєї земельної ділянки для введення садівництва на земельній ділянці наданій у власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також на вулиці комунальної власності. Комісія вирішила рекомендувати [PERSON] звільнити незаконно зайняті земельні ділянки і встановити межові споруди, згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Вказані обставини також підтверджуються показами свідків : [PERSON], [PERSON], [PERSON] Суд відноситься критично до пояснень представника позивача та свідчень свідка [PERSON], який є батьком відповідача [PERSON], про те, що взагалі меж земельної ділянки [PERSON] не існувало, земельна ділянка останнього знаходиться зовсім в іншому місці та проїзду до земельної ділянки позивача ніколи не існувало. Вищезазначене спростовується тим, що під час виїзду складом суду на місце спірних земельних ділянок судом було виявлено чотири межові знаки земельної ділянки позивача [PERSON] Три межові знаки були у вигляді металевих труб, а один - у вигляді двох дерев, які ростуть поряд, відстань між ними близько одного метру. Останній межовий знак у вигляді двох дерев знаходився на ділянці, який загороджений капітальним парканом відповідача [PERSON] Тобто відповідач фактично захватила частину земельної ділянки позивача та проїзд до цієї земельної ділянки. Іншого проїзду до земельної ділянки [PERSON] з боку [ADDRESS] не має. Відповідно до ст.55 Закону України "Про землеустрій", межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватись. При замірі судом п"ятидесяти метровою рулеткою земельної ділянки [PERSON] (розміри проводились по вищезазначених точках розвороту), суд отримав граничні розміри земельних ділянок, які майже збігаються з розмірами, зазначеними в експлікації земельної ділянки [PERSON] (а.с.232), при складанні якого працівник ТОВ "Лубни-райземпроектсервіс" використовував більш точний прилад вимірювання земельної ділянки, ніж рулетка. Наявність проїзду до земельної ділянки [PERSON] підтверджується технічною документацією з грошової оцінки земель Засульської сільської ради Лубенського району (а.с.168), яке затверджене рішенням Лубенської районної ради від 28.04.1999 року (а.с.236) , а також підтверджується відповідним проектом відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель (а.с.211-212). Відповідач , відповідно до ст.60 ЦПК України, не довів свої ствердження, що земельна ділянка позивача перебуває зовсім в іншому місці. При цьому суд враховує також ту обставину, що позивач [PERSON] набув своє право власності на свою земельну ділянку, розміром 0,25 га на 16 років раніше, ніж відповідач [PERSON] Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню і відповідача слід зобов"язати усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивача. В позовних вимогах до Управління Держземагенства у Лубенському районі Полтавської області, Засульської сільської ради Лубенського району слід відмовити, оскільки вищезазначені установи ніяким чином не порушили права та законі інтереси позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. та витрату на правову допомогу в розмірі 8940 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial