Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON], в уточненому позові до суду, просить визнати автомобіль ВАЗ 21101 д.н. [NUMBER] об»єктом права спільної сумісної власності подружжя з [PERSON]; визнати право власності на ? частину транспорту та стягнути з відповідача половину його вартості в сумі 27200,00 грн., припинивши право власності на частку [PERSON] Позов мотивований тим, що автомобіль набутий сторонами за час перебування між собою у шлюбі, але був зареєстрований одноособово на [PERSON], а частки подружжя у такому майні є рівними. У свою чергу відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому остаточно просить визнати автомобіль ВАЗ 21101 д.н. [NUMBER] спільним сумісним майном подружжя, визнати за [PERSON] право власності на автомобіль та стягнути на його користь грошову компенсацію в розмірі 27200,00 грн. У судовому засіданні сторона [PERSON] повністю підтримали свої вимоги, посилаючись на обставини викладені у позові, та заперечують проти позову до [PERSON], оскільки вже після розлучення відповідач розпорядився автомобілем подружжя. Представник [PERSON] у письмових запереченнях вказує, що спірний автомобіль був проданий по довіреності з відома та згоди [PERSON] у 2008 році [PERSON], а тому [PERSON] не є належним відповідачем і просить також застосувати строк позовної давності та у позові відмовити. Підтримуючи позов [PERSON] про сплату саме йому грошової компенсації половину вартості автомобіля, представник вказує і на те, що [PERSON] має посвідчення водія та право керування транспортним засобом. У суді сторона відповідача [PERSON] у письмових запереченнях вказує, що у 2008 році фактично було укладено грошовий договір купівлі-продажу спірного авто, покупцем був [PERSON], на ім"я якого видана довіреність і він мав повне право розпоряджатися транспортним засобом. Саме з того часу автомобіль вибув з фактичного володіння сім"ї [PERSON], а тому сплив строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові Вислухавши пояснення сторін, представників, дослідивши та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сім?я [PERSON] з 20 жовтня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, який рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 14 жовтня 2013 року (набрало законної сили) було розірвано (а.с. 6). Під час шлюбу, у сторін [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно інформації Прилуцького Центру 7402 ДАІ УМВС України в Чернігівській області вбачається, що автомобіль ВАЗ 21101 д.н. [NUMBER] 23.06.2006 зареєстровано на [PERSON] на належав йому на підставі свідоцтва про реєстрації транспортного засобу [NUMBER] від 16.09.2006 (а.с. 21, 34). Згідно довіреності від 26.01.2008 [PERSON], як власник, уповноважив [PERSON] розпоряджатися спірним автомобілем (а.с. 58). Довіреністю від 27.08.2012 [PERSON], як власник, уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися вищевказаним автомобілем (а.с. 45). 26.04.20014 вказаний автомобіль було перереєстровано на ім?я [PERSON] на підставі довідки-рахунок ВІА 414912 від 26.04.2014, що також вбачається з тимчасового реєстраційного талону [NUMBER] (а.с. 34, 44, 44 а, 57, 59). Виниклі правовідносини сторін регулюються нормами сімейного права, зокрема главою 8 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Частиною першої статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно п. 30 вказаної постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК За таких обставин, коли автомобіль ВАЗ 21101 д.н. [NUMBER] беззаперечно був придбаний за час перебування сторін [PERSON] у шлюбі, а тому такий транспортний засіб є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. За поясненнями сторін та згідно закону, частки кожного із них у такому майні є рівними, тобто по ? частині. У судовому засіданні з"ясовано, що спірний автомобіль, як майно подружжя, знаходиться у відповідача [PERSON], який є його новим власником згідно довідки-рахунок ВІА № 414912 від 26.04.2014 (а.с. 44а, 46 57, 59). Причому транспортний засіб вибув із власності подружжя саме після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та зверненням до суду, у зв"язку з недобросовісною поведінкою останнього, щодо розпорядження майном подружжя без згоди дружини, як того вимагає ч.1 ст.65 СК України. Належних доказів того, що спірний автомобіль був проданий [PERSON] у шлюбі за довіреністю та згодою [PERSON], і про отримання ними за це коштів, сторонами надано не було. Позивач-відповідач категорично заперечує такий факт і в однозначній формі наполягає на стягненні на її користь грошової компенсації в рахунок ? належної їй частини в автомобілі, як неподільної речі, а тому беручи до уваги і проживання з [PERSON] малолітньої дитини сторін, суд вважає за необхідне задовольнити її такі вимоги. Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № С-153 від 12.06.2014 ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21101, 2006 року випуску, на час розгляду справи становить 54400,00 грн. (а.с. 71), тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 27200,00 грн. грошової компенсації вартості ? частини автомобіля. Доводи відповідачів з приводу фактичного укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля ще у 2008 році шляхом надання довіреності, не заслуговують на увагу у зв"язку з наступним. Так, здійснення у повному обсязі права власності на автомобіль пов"язується з його державною реєстрацією, яка у свою чергу, не може бути проведена за відсутності належних правовстановлюючих документів на транспортний засіб. За змістом норм законодавства, договір купівлі-продажу автомобіля повинен бути вчинений у письмовій формі. Згідно зі ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, грунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов"язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Видача довіреності не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль. Заперечення відповідача [PERSON] щодо застосування строків позовної давності є безпідставними, оскільки спростовуються дослідженими у суді доказами та суперечать вимогам ст. 72 СК України згідно якої, позовна давність до вимог про поділ майна застосовується після розірвання шлюбу (25.10.2014) строком у 3 роки. Враховуючи, що спір між сторонами регулюється нормами сімейного права та між подружжям [PERSON], тому [PERSON] не може бути належним відповідачем у справі, а значить у позові до нього необхідно відмовити. Повністю задовольняючи таким чином позовні вимоги [PERSON], згідно ст. 88 ЦПК України на її користь з [PERSON] необхідно стягнути 833,00 грн. судових витрат, які складаються з судового збору (243,60 грн. + 121,80 грн.), витрат на проведення експертизи (468,00 грн.).

Outcome: partial