Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу за договором кредиту посилаючись на те, що 27.02.2007 року між ВАТ „ Райффайзен Банк Аваль " , правонаступником якого є ПАТ „ Райффайзен Банк Аваль " та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0016/82/71238 на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 6691,20 дол. США зі строком повернення до 26.02.2017 року , зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,75 відсотків річних та зобов'язалася проводити погашення кредиту щомісячно і сплачувати відсотки за користування кредитом в строки, визначені договором. Внаслідок порушення графіку сплати коштів, визначених умовами кредитного договору, станом на 16.09.2015 року за відповідачкою [PERSON] наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в сумі 2492,26 дол. США . В забезпечення виконання [PERSON] між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 014/0016/002 від 28.02.2007 року, де як поручитель згідно договору поруки відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. А тому позивач просить стягнути з боржника та поручителя в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 014/0016/82/71238 від 27.02.2007 року. В судове засідання представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутності , позовні вимоги підтримав та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про повернення судової повістки . Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі укладено договір №014/0016/82/71238 від 27.02.2007 року, за умовами яких банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 6691,20 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,75 відсотків річних й відповідачка зобов"язувалася забезпечити погашення кредиту відповідно до графіка погашення з кінцевим терміном повернення до 26.02.2017 року (а.с.14-20). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка систематично їх порушувала, що підтверджується розрахунком заборгованості за даним кредитним договором (а.с.7-13). За змістом ст. 526 , 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Позивачем станом на 16.09.2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором , що становить 2492,26 дол. США , а саме: 1470,60 дол. США .- заборгованість по кредиту; 177,35 дол. США . - заборгованість по процентах; 844,11 408,08 дол. США - пеня. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачами не представлено суду. В забезпечення належного виконання зобов'язання по кредитному договору № 014/0016/82/71238 від 27.02.2007, між позивачем та [PERSON] , [PERSON] було укладено поруки № 014/0016/002 від 28.02.2007 року, в якому відповідно до п.1.2 поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов"язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням боржника, які виникають з умов кредитного договору № 014/0016/82/71238 від 27.02.2007 року в повному обсязі цих зобов"язань (а.с. 23-26). Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов"язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов"язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. По-скільки відповідач та поручителі не виконують добровільно своїх зобов'язань по даному кредитному договору, то суд вважає, що наявна заборгованість підлягає стягненню. Згідно п. 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р., у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Аналогічні роз»яснення містяться і в абз.3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» щодо права суду ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "'Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). З матеріалів справи вбачається, що кредит [PERSON] надавався саме в іноземній валюті- дол.. США. Тому враховуючи вимогу позивача про стягнення суми боргу саме у валюті, а також те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, стягненню в іноземній валюті підлягають також проценти за кредитним договором, оскільки такі не є фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима, суд приходить до висновку, що вимога позивача є обґрунтованою і підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved