Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 12 грудня 2011 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, який був нотаріально посвідчений і за яким відповідач отримав в борг кошти в розмірі 20000 доларів США, які зобов"язався повернути до 12 грудня 2012 року. Однак, станом на 02.11.2015 року відповідач свої зобов"язання за договором позики не виконав, внаслідок чого сума боргу становить, за курсом НБУ на час звернення до суду, 459800 грн. В добровільному порядку відповідач відмовляється погасити вказану заборгованість, тому просив стягнути з відповідача зазначену суму боргу та судові витрати. Позивач у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за участю представника відповідача. Представник відповідача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково і пояснив, що дійсно, його доверитель 12 грудня 2011 року укладав з позивачем договір позики, за яким позичив у нього 20000 доларів США, які зобов"язався повернути до 12 грудня 2012 року. Також пояснив, що не заперечує проти того, щоб з його доверителя була стягнена сума, яка зазначена у договорі позики, оскільки це відповідає вимогам діючого законодавства. Заслухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Згідно зі ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) гроші або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду та якості. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в тій самій сумі або речі, які визначені родовими ознаками, у тій же кількості, того ж роду та якості, які були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, визначеному договором. Як встановлено у судовому засіданні 12 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Шайдою С.С. за реєстровим №1790, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] у позику 20000 доларів США, що становить 160000 грн. і які [PERSON] зобов"язався повернути до 12 грудня 2012 року (а.с.7-8). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов"язання повинно виконуватися належним чином, у відповідності з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно зі звичаями ділового обігу або інших вимог, які зазвичай висуваються. Стаття 527 ЦК України передбачає, що боржник зобов"язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає зі зміста зобов"язання або звичаїв ділового обігу. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строку (дату). Згідно з вимогами ч.1 ст.532 ЦК України місце виконання зобов"язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов"язання не встановлено в договорі, виконання провадиться: 1) за зобов"язанням про передачу нерухомого майна - за місцем знаходження цього майна; 2) за зобов"язанням про передачу товару (майна), яке виникає на підставі договору перевезення - за місцем здачі товару (майна) перевізнику; 3) за зобов"язанням про передачу товару (майна), яке виникає на підставі інших угод, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відомо кредитору на час виникнення зобов"язання; 4) за грошовими зобов"язаннями, - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа - за його місцем знаходження на момент виникнення зобов"язання; 5) за іншими зобов"язаннями - за місцем проживання (місцем знаходження) боржника. У відповідності з вимогами ст.533 ЦК України грошове зобов"язання повинно бути виконане в гривнях. Якщо у зобов"язанні визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, яка підлягає уплаті в гривні, визначається за офіційним курсом на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або іншим нормативно-правовим актом. Суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що відповідач повинен повернути йому суму позики за офіційним курсом, встановленим на час звернення його до суду, оскільки в укладеному між сторонами договорі позики вже встановлений еквівалент позики в іноземній валюті, який становить 160000 грн. і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають частковому стягненню понесені останнім судові витрати, а саме - витрати по оплаті судового збору у розмірі 1600 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст.526, 527, 530,532, 533, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: partial