Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

В поданій до суду заяві позивач ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 серпня 2011 року в сумі 54266,65 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 31 липня 2017 року відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 54266 грн. 65 коп., з яких 4487грн.66коп. заборгованість за кредитом, 43329грн.97коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 3388грн.70 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 2560грн.32коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобов'язання. В судове засідання представник позивача не зявився, в заяві поданій суду справу просить розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовільнити їх. Представник відповідача позов визнав частково та пояснив суду, що позивачем невірно розрахована заборгованість за відсотками за користування кредитом. Відповідач не був ознайомлений зі змінами умов кредитування в частині збільшення процентної ставки, а тому підстав для нарахування відсотків за збільшеною відсотковою ставкою не було. Сплата комісії умовами кредитного договору не передбачена. Також невірно нараховані позивачем штрафні санкції. Просить суд позов задовільнити частково. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено, 15 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом подання останньою анкети-заяви на відкриття рахунку і встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, відповідно до якого відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 4600,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України, відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Подавши відповідну заяву відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Памяткою клієнта, Умовами, Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає укладений між нею та позивачем договір про надання банківських послуг. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З розрахунку заборгованості вбачається рух коштів по рахунку і часткове його погашення позичальником, зокрема востаннє 31.12.2014 року, що свідчить про часткове виконання відповідачем зобов'язання. Свого обов'язку по поверненню кредиту у строки на умовах та в розмірах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконав, у зв'язку з чим, як вбачається з розрахунку банку, станом на 31.07.2017 року за ним утворилась заборгованість в сумі 54266,65 грн. яка складається з наступного: - 4487,66 грн. - заборгованість за кредитом; - 43329,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3388,70 грн. - заборгованість за та комісією; - а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил; - 500,00 грн. - штраф фіксована частина; - 2560,32 грн. - штраф процентна складова. Як вбачається із розрахунку, виписки по картковому рахунку базова процентна ставка, яка нараховується на залишок кредиту була встановлена в розмірі 30% річних. З 01.09.2014 року процентна ставка змінена і встановлена в розмірі 34,80 % річних, з 01 квітня 2015 року - 43,20 % річних (а.с.4-5). Розглядаючи обгрунтованість вказаного розрахунку, суд виходить з наступного. Як вбачається із розрахунку, виписки по картковому рахунку базова процентна ставка, яка нараховується на залишок кредиту була встановлена в розмірі 30% річних. З 01.09.2014 року процентна ставка змінена і встановлена в розмірі 34,80 % річних, з 01 квітня 2015 року 43,20 % річних. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 1056 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Крім цього, відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Якщо сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитний договір, то зазначені Умови і тарифи повинні містити підпис позичальника, про ознайомлення з ними. При цьому надані суду Умови, якими Банк обгрунтовує розмір нарахованої заборгованості відповідача [PERSON] у збільшеному розмірі відсоткової ставки, а саме в 34,80% та 43,20%, не містять підпису позичальника, а інших належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати збільшеної процентної ставки ПАТ КБ "ПриватБанк" не надав. Зокрема Банком не надано доказів належного повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки не менше ніж за 7 днів до введення в дію цих змін. Таким чином, Банком не доведено, що відповідач підписав також і зміни до умов кредитування, а тому одностороння зміна відсоткової ставки кредитором є нікчемною. За таких обставин до стягнення підлягає заборгованість за процентами в сумі 4303,29 грн. В правовій позиції висловленій Верховним Судом України від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1746 цс 16, зазначено, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії. Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. При цьому банк нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позичальника, що є незаконним. Крім того, слід зазначити, що сума комісії та пені позивачем не розділена, не конкретизована. Отже, в частині позовних вимог банку про стягнення 3388,70 грн. - заборгованості за пенею та комісією, слід відмовити. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи наведене з позичальника на користь банку підлягає стягненню лише один з із заявлених до стягнення штрафів (фіксована частина) в сумі 500 грн. З врахуванням наведено вище до стягнення підялгає заборгованість по кредитному договору № б/н від 15 серпня 2011 року, яка станом на 31 липня 2017 року становить 9290 (дев"ять тисяч двісті дев"яносто) грн. 95 коп. та складається з: заборгованості за кредитом в сумі 4487 грн. 66 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 4303 грн. 29 коп., 500 грн. 00 коп. штрафу (фіксована частина). Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved