Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що з 21.08.2014 перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, за час якого [INFO] у них народився син [PERSON] , який проживає з заявницею у тимчасовому помешканні її батьків. Заявниця зазначає, що під час спільного проживання із кривдником - [PERSON] , який працює старшим слідчим Радомишльського відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області, останній систематично зловживав спиртними напоями та постійно підіймав руку на неї, висловлювався нецензурною лайкою в присутності малолітнього сина, що стало підставою розриву сімейних відносин рішенням суду від 05.11.2019, однак, [PERSON] вигнав [PERSON] разом із дитиною із їх спільного помешкання за адресою: [ADDRESS] , без одягу та документів на вулицю та змінив вхідні замки до квартири, чим, на думку заявниці, застосував до неї та її сина одну із форм економічного насильства, що включає умисне позбавлення житла, одягу, майна, коштів, документів та можливості користуватися ними, перешкоджання в отриманні необхідних послуг лікування дитини, оскільки медична картка залишилася у спільному помешканні колишнього подружжя. Заявниця вказує, що неодноразово зверталася до Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області із заявами, проте, жодної реакції не було, оскільки [PERSON] являється їх колегою. 18.11.2019 внесено відомості до ЄРДР та [PERSON] визнано потерпілою за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. На даний час колишній чоловік заявниці продовжує неправомірні дії відносно останньої, що проявляється у формі брутальних виразів, лайливих слів, криків на адресу заявниці на очах у малолітнього сина та навіть перехожих, [PERSON] приїздить до приватного будинку батьків заявниці та в їх присутності ображає її, принижує лайливими словами, внаслідок чого в неї погіршився сон, з`явилося почуття тривоги та страху за своє життя і здоров`я свого сина, який боїться батька, не бажає з ним спілкуватись. У зв`язку з наведеним, заявниця просить суд видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] , строком на 6 місяців, яким визначити наступні обмеження його прав: 1.Обмежити [PERSON] у спілкуванні з постраждалою дитиною - [PERSON] (телефонні розмови, наближення до місця проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , та відвідування місця навчання дитини за адресою: [ADDRESS] ); 2.Заборони наближатися на визначену відстань до місця проживання заявниці за адресою: [ADDRESS] , та місця її роботи за адресою: [ADDRESS] , на відстань не ближче 300 м; 3.Заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ( [PERSON] ) або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У судовому засіданні заявниця підтримала свою заяву та просить її задовольнити, посилаючись на те, що її колишній чоловік [PERSON] телефонує їй, просить взяти дитину та погрожує забрати сина у випадку відмови. Зазначила, що син боїться батька, а тому не хоче з ним спілкуватися, бо пам`ятає негативні ситуації, які траплялися в період спільного життя: сварки, крики. Заінтересована особа [PERSON] просить відмовити у задоволенні вимог заявника через їх недоведеність. Зазначив, що між ним та його колишньою дружиною після розірвання шлюбу склалися напружені, неприязні стосунки, оскільки заявниця чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, що стало підставою для його звернення до служби у справах дітей для встановлення годин спілкування батька з дитиною, однак, і після рішення органу опіки та піклування про визначення днів, годин побачень його з сином, мати дитини [PERSON] продовжує перешкоджати спілкуванню з сином, знаходячи для цього різні приводи. Зазначені в заяві обставини щодо його протиправної поведінки не відповідають дійсності, видумані заявницею з метою обмежити його право на спілкування з дитиною, доказів на підтвердження вчинення ним домашнього насильства заявником до суду не надано. При цьому заявниця неодноразово зверталася в правоохоронні органи зі скаргами на його неправомірні дії, які не підтверджуються жодними доказами, вважає причиною конфліктів родичів колишньої дружини, які постійно підбурюють останню проти нього. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] з 21.08.2014 перебували у шлюбі, який рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 05.11.2019 розірвано (а.с.7-8). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Із матеріалів справи вбачається наявність захворювань у малолітнього [PERSON] та відповідні звернення до лікувальних закладів (а.с.14-18,20). Також матеріалами справи підтверджуються факти неодноразових звернень [PERSON] до правоохоронних органів із скаргами на неправомірні дії [PERSON] , а саме на вчинення домашнього насильства (а.с.9-10,11-12,33,34). 05.03.2020 органом опіки та піклування Радомишльської РДА Житомирської області складено письмовий висновок про визначення днів, годин побачень [PERSON] з його малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] (а.с.37-39). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Пунктом 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачена можливість батьків дитини у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", подати заяву про видачу обмежувального припису. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону). Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону). Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону). Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону, обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішити питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків (Постанова Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 336/5627/19). Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 в справі № 754/6995/19. Із матеріалів справи вбачається, що 17.10.2019 [PERSON] зверталася із заявою до прокурора з приводу неправомірних дій колишнього чоловіка [PERSON] , які мають ознаки злочину, передбаченого статтею 126-1 КК України (а.с.11-12). 08.11.2019 в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження № 42019061190000015 з правовою кваліфікацією ст. 126-1 КК України на підставі ухвали слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 24.10.2019 про зобов`язання внести відомості до ЄРДР по факту вчинення слідчим СВ Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області [PERSON] систематичного психологічного та фізичного домашнього насильства стосовно своєї колишньої дружини [PERSON] (а.с.10 зворот). При цьому суд звертає увагу, що написанню скарг [PERSON] передувало звернення [PERSON] в серпні та вересні 2019 року до служби у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області із заявою щодо обмеження останнього у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] (а.с.35,36). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що між заявником та заінтересованою особою, тобто між батьками дитини, існує конфлікт, який рішення суду про розірвання шлюбу не припинив, однак, даний факт не підтверджує обставин вчинення [PERSON] домашнього насильства у будь-яких його проявах відносно дитини та колишньої дружини, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до неї спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Із огляду на вищевикладене, судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно дитини [PERSON] зі сторони його батька [PERSON] , а також ризиків настання насильства з його боку у майбутньому. Натомість між батьками дитини склалися неприязні відносини, виникають конфлікти з приводу побачень батька з дитиною, що не може розцінюватися як насильство в сім`ї. Суд вважає, що існуючий між батьками дитини конфлікт не підлягає вирішенню шляхом застосування зазначених [PERSON] заходів обмежувального припису, зокрема, шляхом фактично обмежити [PERSON] упродовж шести місяців у спілкуванні з сином, що суперечить положенням статей 141, 153 та 157 Сімейного кодексу України та у разі задоволення заяви може спричинити дитині моральних та фізичних страждань, а основні засади охорони дитинства ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Суд не бере до уваги надані заявником матеріали досліджень рівня особистісної та ситуативної тривожності [PERSON] , а також особливостей внутрішньосімейних стосунків за проективною методикою "Три дерева", яка була проведена з [PERSON] , так як вказані документи не підтверджують статус [PERSON] як кривдника та існування ризиків настання у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, а, отже, не містять інформації щодо предмета доказування, у зв`язку з чим не відповідають вимозі належності доказів. Окрім того, у матеріалах справи відсутня інформація про особу, яка проводила вказані дослідження - [PERSON] (наявність у останньої відповідної освіти, досвіду у цій сфері тощо). Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (розділ IV "Окреме провадження"). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлений обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановивши, що заявник не надала суду належних й достатніх доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї чи дитини [PERSON] , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому, у зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису, суд відмовляє у задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису. Сам факт звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не підтверджує факт вчинення [PERSON] насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Outcome: dismissed