Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON], звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 30.06.2016 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №б/н на суму 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Вказує, що згідно умов зазначеного вище Договору такий складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, а також Тарифів банку, що викладені на сайті Приватбанку. Зазначає, що відповідач [PERSON], уклавши з позивачем ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» договір та отримавши грошові кошти, не виконує належним чином свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем. Станом на 21.06.2018 відповідач [PERSON] заборгував Банку за вказаним кредитним договором кошти в сумі 12604,02 грн. з яких: 2101,42 грн. заборгованість по тілу кредиту; 3106,83грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом та 6319,39 грн.\~заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн.\~штраф (фіксована частина) і 576,38 грн.\~штраф (процентна складова). З огляду на наведене просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за вищевказаним Кредитним договором в розмірі 12604,02 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. Ухвалою суду від 09.10.2018 року вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак одночасно із позовом подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, де також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином по місцю його проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку, однак про причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, відзиву не надіслав. Враховуючи положення\~ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, а також враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що позивачем - АТ КБ «Приватбанк» на підтвердження позовних вимог надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (далі Анкета-заява), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (далі Тарифи), витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку(далі Умови) та розрахунок заборгованості станом на 21.06.2018 року. Зі змісту Анкети-заяви від 30.06.2016р. вбачається, що [PERSON] надав свої особисті дані та своїм підписом підтвердив згоду на отримання кредиту. Вид кредитної картки зазначено платіжна карта кредитна «Універсальна», ліміт кредитування в заяві не зазначено. Отже, як встановлено судом та видно із матеріалів справи, сторони уклали кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 30.06.2016р. У цій заяві міститься умова, згідно якої відповідач згідний, що така заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання послуг, а також Тарифами складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Оцінивши такі умови договору та спосіб його укладення, суд приходить до висновку, що укладення договору кредиту у формі заяви, якою сторона позичальника приєднується до типових умов договору відповідає вимогам\~ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Разом з тим, вирішуючи спір, в кожному конкретному випадку суду необхідно на підставі належних та допустимих доказів оцінювати обставину укладення такого договору та його умови. Відповідно до ч.1\~ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. А відповідно до ч. 1\~ст.81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між [PERSON] та банком договір кредиту. Однак, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи на обслуговування карти, які долучені до справи, не можуть визнаватись як складова частина кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем, оскільки вони не містять ані дати їх складання, ані підпису позичальника, чи будь-якої іншої ознаки, яка б могла дозволити встановити факт обізнаності позичальника саме із цими умовами та тарифами на момент підписання заяви про отримання кредиту. Згідно ч. 1\~ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до вимог\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При таких фактичних обставинах справи, у суду були відсутні правові підстави для висновку, що умови кредитування, на які посилається банк, були узгоджені стороною позичальника, а тому суд приходить до висновку, що Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору кредиту. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові\~від 13 червня 2018 року по справі № 226/3556/15-ц, а також Верховний Суд України у справі №6-240цс14 від 11.02.2015р. та №6-16цс15 від 11.03.2015р. Отже, суд вважає, що позовні вимоги банку у частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, за пенею, комісією та штрафами не підлягають до задоволення зв'язку із їх недоведеністю. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення процентів за користування кредитом, пені, комісії, штрафу(фіксованої частини і процентної складової) , оскільки відповідач не підписував Умов та правил надання банківських послуг, якими передбачено їх нарахування. Так, відповідно до ч. 1\~ст.509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. А відповідно до ч. 1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. А тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість по тілу кредиту в сумі 2101,42 гривні. Відповідно до\~ст.129 Конституції України\~основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частинами 1, 2\~ст.83 ЦПК України\~передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 30.06.2016р. по тілу кредиту, а тому позов підлягає до часткового задоволення. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, то з відповідача в користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам, необхідно стягнути судовий збір в розмірі 293грн. 77коп. (1762грн. х 16,67%)/100%.

Outcome: partial