Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки, мотивуючи тим, що на обліку в службі у справах дітей перебуває [PERSON] , [INFO] , як дитина, позбавлена батьківського піклування. Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 14.11.2016 року від [PERSON] та [PERSON] відібрано дочку без позбавлення їх батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.04.2017 року №263 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, яка перебувала в Івано-Франківському міському соціально-реабілітаційному центрі матері та дитини «Містечко милосердя Святого Миколая». Розпорядженням Рожнятівської районної державної адміністрації від 26.10.2017р. №282 утворено прийомну сім`ю подружжям [PERSON] , в яку влаштовано [PERSON] на виховання та спільне проживання. Однак, розпорядженням Рожнятівської РДА від 12.06.2018 року №161 припинено функціонування прийомної сім`ї і перебування [PERSON] , а вже з 13.06.2018р. дівчинку влаштовано в Міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області, де малолітня перебуває по даний час. З 2011 року [PERSON] була влаштована в Івано-Франківський міський соціально-реабілітаційний центр матері та дитини «Містечко милосердя Святого Миколая» за заявою матері. В серпні 2016 року (останній раз коли відповідачка бачилася з дочкою) матір відвідала дочку разом зі своїм співмешканцем, який вів себе агресивно в присутності сестер центру. Батько малолітньої - [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Батьки не зареєстрували дочку за місцем своєї реєстрації. Згідно інформації Міжрегіонального центру соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області від 02.07.2018р. №218/01-17 за час перебування дівчинки в центрі жодного разу батьки її не відвідували. Також жодного разу не зверталися в службу у справах дітей щодо місця перебування їхньої дитини. З часу прийняття судом рішення про відібрання дитини пройшло півтора року, батьки не виявили бажання повернути її на своє виховання та утримання і не звернулися з відповідною заявою до суду. Представник просив позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Стягувати з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів їхнього заробітку (доходу), або, за умови, якщо відповідачі не працюють і не мають інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Івано-Франківську, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини у віці від 6-ти років, починаючи з дня подачі цієї позовної, заяви, до досягнення нею повноліття. 02.10.2018 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву про оскарження актового запису про батьківство відповідно до якої повідомив, що 23.09.2005 року [PERSON] , та [PERSON] зареєстрували шлюб. Під час проживання у шлюбі спільних дітей не мали. Шлюб існував нетривалий час, з осені 2007 року вже разом не проживали. [PERSON] з того часу проживала з різними чоловіками. Де вона перебувала невідомо. Від попередніх шлюбів, до одруження з ним вона була двічі одружена, у [PERSON] було двоє дітей: син та дочка. Відомо, що [PERSON] проживала у 2008 році в с. Драгомирчанах Тисменицького району, так як власниця квартири була знайома його мами. В с. Драгомирчанах вона проживала разом із співмешканцем, як його звати не знає. Зі слів власниці квартири - [PERSON] , [PERSON] зі своїм співмешканцем проживала у неї приблизно рік. Так як вона вела не зовсім добропорядний спосіб життя, то власниця квартири їх попросила залишити квартиру. На той час [PERSON] , зі слів [PERSON] , була вагітна. Про факт народження дівчинки [PERSON] , [INFO] йому не було відомо. На його думку у свідоцтві про народження [PERSON] його вписали як батька зі слів [PERSON] . Батьківство не визнає, тому що фактичні шлюбні відносини з відповідачем були припинені за півтора-два роки до народження дитини. З осені 2007 року проживав у мами по [ADDRESS] , де проживає до цього часу. Просить визнати актовий запис №7 від 26.01.2010 року Богородчанського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області про моє батьківство щодо [PERSON] , [INFO] недійсним. Зобов`язати Богородчанський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Івано- Франківської області виключити з актового запису №7 від 26.01.2010 року запис щодо [PERSON] як батька [PERSON] , [INFO] (т.2 а.с.2-4). 12.11.2018 року третя особа: відділ реєстрації актів цивільного стану Богородчанського районного управління юстиції подав письмове пояснення та заперечення позову в частині першій повідомляють, що реєстрація народження дитини, [PERSON] , [INFO] , складений Богородчанськпм районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області здійснена відповідно до статті 133 СК України: якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік-батьком дитини. Згідно рішення про розірвання шлюбу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.03.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 24.04.2017. Реєстрація народження їхньої дитини [PERSON] [INFO] , здійснена 26.01.2010 року Богородчанськпм районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області про що свідчить актовий запис за №7, який зберігається у архіві відділу, також підтвердженням цього є дані зазначені у повторно виданому свідоцтві серії [NUMBER] від [NUMBER] від 10.03.2017 року виданому Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Отже, на момент народження дитини подружжя перебувало у зареєстрованому шлюбі(т.1 а.с.47-50). 19.11.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду об`єднано в одне провадження цивільну справу №344/12824/18 провадження №2/344/3920/18 за позовом Органу опіки та піклування м.Івано-Франківська до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки, та цивільну справу №344/15783/18 провадження №2/344/4300/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Богородчанського районного управління юстиції про визнання актового запису №7 від 26.01.2010 року про народження [PERSON] , [INFO] щодо визначення батьківства недійсним; зобов"язання виключити з актового запису №7 від 26.01.2010 року запис про [PERSON] як батька [PERSON] , [INFO] . Надано справі загальний номер №344/12824/18 провадження №2/344/3920/18(т. 1 а.с.58). 28.09.2021 року ухвалою Івано-Франківського міського суду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Богородчанського районного управління юстиції про визнання актового запису №7 від 26.01.2010 року про народження [PERSON] , [INFO] щодо визнання батьківства недійсним; зобов"язання виключити з актового запису №7 від 26.01.2010 року запис про [PERSON] як батька [PERSON] , [INFO] - залишено без розгляду (а.с.201, т.2). Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задоволити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив, просив відмовити. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне. Як вбачається із копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 10.03.2017 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). 14.11.2016 року заочним Рішенням Івано-Франківського міського суду у справі №344/10728/16-ц відібрано [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] та батька [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав(т.1 а.с.9,10, 11). Відповідно до витягу з рішення ВК Івано-Франківської міської ради від 27.04.2017 року №263, [PERSON] , [INFO] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з відібранням дитини від батьків рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.02.2017 року(т.1 а.с.8). 26.10.2018 року Рожнятівською РДА Івано-Франківської обл. внесено розпорядження про утворення прийомної сім"ї [PERSON] та [PERSON] та передачу їм на виховання та спільне проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.12). 12.06.2018 року Рожнятівською РДА Івано-Франківської обл. внесено розпорядження про припинення функціонування прийомної сім"ї [PERSON] та [PERSON] та вибуття з неї дитини позбавленої батьківського піклування [PERSON] , [INFO] . Припинено дію договору від 31.10.2017 року №140. З 13.06.2018 року влаштовано малолітню [PERSON] в Міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській обл. с. Мединя Галицького району(т.1 а.с.14). Згідно листа Міжрегіонального центру соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській обл. №2-18/01-17 від 02.07.2018 року встановлено, що малолітя [PERSON] , [INFO] перебуває в МЦСПРД в Івано-Франківській обл. з 13.06.2018 року за цей час дівчинку жодного разу не навідували батьки [PERSON] та [PERSON] за період навчання дитини у школі з 30.10.207 року по 25.0.2018 року(т.1 а.с.15). 06.07.2018 року відповідно до витягу з протоколу №10 засідання комісії з питань захисту прав дитини, вирішено, рекомендувати ВК Івано-Франківської м/р надати Івано-Франківському міському суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.19,20). 26.07.2018 року №791 згідно Витягу з рішення ВК Івано-Франківської м/р про розгляд питань органу опіки та піклування, згідно висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно дочки [PERSON] , [INFO] , вважають за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно дочки [PERSON] , [INFO] (т.1а.с. 21-23). Згідно вимог ст.ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для застосування крайнього заходу впливу на відповідачів - позбавлення їх батьківських прав, а тому позовна вимога є підставною та підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів на користь неповнолітньої дитини аліментів, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведених положень, беручи до уваги, що представник позивача просить про стягнення аліментів з відповідачів у розмірі 1/4 частки з усіх видів їхнього заробітку (доходу), або, за умови, якщо відповдачі не працюють і не мають інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Івано-Франківську, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини у віці від 6-ти років, починаючи з дня подачі позовної заяви, до досягнення нею повноліття. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень;дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень Оскільки, двоє батьків зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, проте, доказів щодо місця праці та розміру заробітної плати відповідачів суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який підлягає до стягнення з відповідачів на користь неповнолітньої дитини слід визначити в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі по 1500 грн. з кожного, починаючи з 20.08.2018 року. Обов"язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина передбачений ст. 198, 199 СК України. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому, з кожного із відповідачів слід стягнути в дохід держави по 704,80 грн. - судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст. 19, 141, 164, 180-183, 191 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141 ЦПК України,

Outcome: approved