Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свій позов позивач мотивував тим ,що відповідно до укладеного договору №б/н від 04.03.2009 року [PERSON] 04.03.2009 року отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Так, позивачем умови договору виконано , надано відповідачці грошові кошти, однак остання в свою чергу умови договору поруила, кредит не повернула,у зв"язку з чим позивач просить суд стягнути на його користь суму боргу, з процентами за коористування кредитом , заборгованістю по комісії та штрафам . До початку розгляду справи по суті, представником позивача до суду подано клопотання про зменшення позовних вимог відповідно до яких позивач просить суд стягнути на його корсть 12235,92 грн. боргу та судові витрати. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, просив суд такий задовільнити. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила, просила суд відмовити в його задоволенні оскільки по даному кредитному договору між сторонами спір вирішено у зв"язку з чим наявне рішення суду , яке має законну силу, а дане звернення банку до суду з даним питанням є повторним. Представник позивача в судовому засіданні не заперечив щодо звернення банку до суду повторно. Заслухавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ Приватбанк звернувся з позовом до [PERSON] де зазначив , що відповідно до укладеного договору №б/н від 04.03.2009 року [PERSON] 04.03.2009 року отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов"язання за договором не виконала у зв"язку з чим має заборгованість у розмірі 41767,08 грн. Разом з тим, судом встановлено, що у серпні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" пред"явило до [PERSON] позов про стягнення кредитної заборгованості за договором від 04.03.2009 року б/н згідно якого відповідачці банком було надано кредит строком на 12 місяців в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2014 року позов банку про стягнення боргу в розмірі 30031,16 грн. було задоволено. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області, вищевказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове , яким в задоволенні позову ПАТ КБ Приватбанк до [PERSON] - відмовлено з підстави того, що у позивача спливли строки позовної давності для звернення до суду з вимогами до [PERSON] щодо стягнення боргу за договором від 14.03.2009 року. Також, відповідно до Ухвали Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України у допуску справи до провадження верховного суду - відмовлено. Також у вказаній ухвалі зазначено, що суд касаційної інстанції погоджується з рішенням апеляційного суду щодо того, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 10 ЦПК України). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (стаття 57 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 59 ЦПК України). У відповідності до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 61. ЦпКУ Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, оскільки судовим рішенням вже встановлено той факт, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнння боргу , суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даного позову, який випливає з тих самих правовійдносин та з тих самих підстав, по яких вже прийнято рішення. На підставі наведеного ,

Outcome: dismissed