Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на його користь грошові кошти, сплачені ним за ремінець «Uniq Dante Apple» у розмірі 899 грн, стягнути грошову компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 10000 грн та витрати по оплаті юридичних послуг у розмірі 8700 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.12.2020 року придбав годинник «Apple Watch» вартістю 11399 грн та ремінець «Uniq Dante Apple» у магазині «Цитрус», ремінець позивачу продано фізичної особою-підприємцем [PERSON] . Годинник та ремінець придбано позивачем в якості подарунку його дружині, проте подарунок їй не сподобався зовні, виявився їй не потрібним та вона повідомила, що не збирається ним користуватись. Проте, в магазині позивачу повідомили, що ані годинник, ані ремінець не можуть бути прийняті, так як відбулась активація годинника, у прийнятті заяви на повернення годинника та ремінця також було відмовлено. Своїми діями відповідач порушив перелік прав позивача як споживача. З наявного у відповідача асортименту ремінців жодний інший позивачем не було обрано, так як придбаний ремінець може використовуватись тільки з годинником, який позивача не влаштував. Підставу для відмови від повернення вартості ремінця у зв`язку з активацією годинника позивач не сприймає як належну, зазначена інформацію не була повідомлена до придбання товару, а також не міститься на офіційному сайті магазину, де годинник та ремінець реалізовуються. В результаті дій відповідача позивача під час придбання ремінця введено в оману шляхом ненадання йому інформації щодо неповернення ремінця після активації годинника. Позивач вважає, що відповідач протиправно відмовляє йому у реалізації його права на повернення якісного товару, товарний вигляд, пакування та документи якого збережено у повному обсязі. Посилаючись на ст.203 ЦК України, просить повернути сплачені грошові кошти. Діями відповідача позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у зміні його звичного способу життя, призвело до судової тяганини. У судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись вчасно та належним чином, 09.02.2021 року через канцелярію суду отримано клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, відповідач причин неявки не повідомив, відзиву або клопотань з процесуальних питань суду не надходило. Враховуючи викладене, оскільки відповідач повідомлений про час та місце слухання справи своєчасно та належним чином, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії квитанції №53728/1 24.12.2020 року у ФО-П [PERSON] придбано ремінець «Uniq Dante Apple» вартістю 899 грн. 30.12.2020 року позивачем направлено претензію ФО-П [PERSON] про повернення йому грошових коштів, сплачених за ремінець. Згідно рекомендованого повідомлення, 09.01.2021 року [PERSON] отримано зазначену претензію за адресою «м.Одеса, Одеський р-н» інший реквізитів у поштовому повідомлення не зазначено. Так, згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно до вимог ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Як на підставу недійсності правочину, позивач посилається на те, що не був попереджений про неможливість повернення годинника та ремінця після активації годинника. Разом з тим, безпідставними є й посилання позивача на здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, що відповідно до ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить про недійсність договору, у зв`язку з ненаданням йому всупереч вимогам ст.4, 9 Закону України «Про захист прав споживачів» необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, оскільки позивачем не надано доказів, що саме з підстави активації годинника споживачу відмовлено у поверненні ремінця. Також, суд звертає увагу, що ремінець придбаний у ФО-П [PERSON] , а годинник у ФО-П [PERSON] (копія квитанції №53728/2), який не залучений у якості учасника справи, з клопотанням про витребування інформації у іншої особи, яка не є продавцем саме ремінця позивач не звертався. Відповідач не має обов`язку попереджати споживача про умови повернення іншого товару, придбаного у іншого продавця. У даному випадку позивач мав намір повернути куплений товар продавцю, проте ремінець куплений у ФО-П [PERSON] , а годинник у ФО-П [PERSON] , а відтак саме ФО-П [PERSON] має обов`язок щодо дотримання ст.4, 9 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ремінець та годинник це два різних товари, куплені у різних продавців. Таким чином, відсутні правові підстави для визнання правочину недійсним та повернення саме на цих підставах грошових коштів. Також, відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром, або відтворений на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надісланий електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти. Згідно частини 2 статті 9 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару. Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України "Про захист прав споживачів" при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Вказана норма містить декілька способів реалізації прав споживача при придбанні ним товару належної якості. Відповідно до ст.707 ЦК України, покупець має право протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі непродовольчого товару належної якості, якщо триваліший строк не оголошений продавцем, обміняти його у місці купівлі або інших місцях, оголошених продавцем, на аналогічний товар інших розміру, форми, габариту, фасону, комплектації тощо. У разі виявлення різниці в ціні покупець проводить необхідний перерахунок з продавцем. Якщо у продавця немає необхідного для обміну товару, покупець має право повернути придбаний товар продавцеві та одержати сплачену за нього грошову суму. Вимога покупця про обмін або повернення товару підлягає задоволенню, якщо товар не був у споживанні, збережено його товарний вид, споживчі властивості та за наявності доказів придбання товару у цього продавця. Перелік товарів, які не підлягають обміну або поверненню на підставах, передбачених цією статтею, встановлюється нормативно-правовими актами. В листі-претензії, надісланому відповідачу, позивач зазначає, що з наявного у продавця асортименту ремінців жодний інший ним не було обрано. Таким чиним в даному випадку, оскільки позивач не бажає придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, споживач має право розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару. Так, законом установлено одночасно зобов`язання продавця повернути споживачеві кошти за придбаний товар та зустрічне зобов`язання покупця повернути придбаний товар продавцеві. Відповідно до змісту ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» повернення коштів за товар у разі розірвання споживачем договору купівлі-продажу товару здійснюється за умови його повернення продавцеві, який має право оглянути товар та перевірити чи був він у користуванні, чи збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби та ярлики. З урахування викладеного, вимоги про стягнення коштів за придбаний товар можуть бути заявлені виключно за умови передачі товару продавцеві. В іншому випадку споживач має право заявити вимоги про зобов`язання продавця прийняти придбаний ним товар та повернення у зв`язку з цим коштів. Як було встановлено, відповідач не прийняла від позивача придбаний ним ремінець та суду достеменно не відомо належної якості та чи не був у використанні придбаний ремінець. Враховуючи викладене, позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки товар продавцю не повернутий, а з вимогою про розірвання договору позивач не звертався. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, а також має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки вимоги позивача залишаються без задоволення, то підстав для відшкодування моральної шкоди немає. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За приписами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Таким чином, витрати по оплаті юридичних послуг в розмірі 8700 грн стягненню з відповідача не підлягають. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed