Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Представник позивача в судове засідання не з'явився. В поданому до суду клопотанні представник позивача просить розглянути справу без участі представника позивача. Судом встановлено, що 30 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №344 відповідно до якого АКБ соціального розвитку „Укрсоцбанк" надав [PERSON] кредит в сумі 9800 гривень з кінцевою датою погашення 28 листопада 2008 року із відсотковою ставкою 23% річних. Згідно п.3.3.6 Договору Позичальник зобов'язаний повернути в повному обсязі Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у термін визначений п.1.1 цього Договору, тобто до 28 листопада 2008 року. Згідно п.4.1 Договору у разі прострочення Позичальником строків сплати відсотків, визначених, а також прострочення строків повернення Кредиту, Позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Вказані обставини стверджуються копією кредитного договору №111 укладеним між АКБ „Укрсоцбанк" та [PERSON] від 30 листопада 2006 року, З метою забезпечення повернення даного кредиту та відсотків за користування ним, між Кредитором, позичальником та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №344 від 30 листопада 2006 року. Відповідно до п.1.1 договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом а також можливих штрафних санкцій. Вказані обставини стверджуються договором поруки №344 укладеним між АКБ „Укрсоцбанк", [PERSON] та [PERSON] 30 листопада 2006 року. Відповідач [PERSON] неналежно виконував взяті на себе зобов'язання, що призвело до простроченої заборгованості по платежам. Сума заборгованості за тілом кредиту становить 9392 гривні. Суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи із наступного. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, відповідач [PERSON] порушив право банку на своєчасне повернення кредиту та процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604- 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, що передбачено ст. ст. 599 ЦК України. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, саме по собі закінчення терміну на який був наданий кредит, якщо кошти не були повернені, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Виходячи з аналізу норм ст. ст. 11, 12, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України слід зробити висновок, що право, яке захищає суд, повинно існувати на день прийняття судового рішення. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідачі своєчасно виконали грошове зобов'язання за вказаним вище договором і не порушували умов договорів, а відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст.ст.1048, 1049 Цивільного кодексу України вони сплатили борг. Таким чином з [PERSON] на користь ПАТ „Укрсоцбанк" слід стягнути 9392 гривні заборгованості за кредитом, 4321 гривню 45 копійок заборгованості по відсотках за період по 28 листопада 2008 року, 2563 гривні 25 копійок пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 05 березня 2017 року по 02 березня 2018 року в межах позовних вимог, 1159 гривень 09 копійок пені за несвоєчасне погашення відсотків за період з 05 березня 2017 року по 02 березня 2018 року в межах позовних вимог, 1305 гривень 49 копійок інфляційних втрат за кредитом та 605 гривень 37 копійок інфляційних втрат за відсотками. Суд вважає , що у стягненні відсотків за період з 28 листопада 2008 року слід відмовити виходячи із наступного. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 („Позика") глави 71 („Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 28 листопада 2008 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 28 листопада 2008 року відповідач [PERSON] мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 20 числа кожного місяця. Починаючи з 28 листопада 2008 року, відповідач [PERSON] мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. З огляду на вказане суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Таким чином у стягненні відсотків за період з 28 листопада 2008 року слід відмовити. Враховуючи наведе, суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути 605 гривень 37 копійок інфляційних втрат за відсотками. Така сума розрахована виходячи із суми заборгованості по відсотках нарахованих за період до 28 листопада 2008 року, тобто 4321 гривню 45 копійок. Інфляційні втрати розраховані від суми 4321 гривню 45 копійок за період з березня 2017 року по лютий 2018 року згідно до позовних вимог. Суд вважає, що у стягненні коштів із поручителя [PERSON] слід відмовити виходячи з наступного. Зокрема, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткової (субсидіарної) відповідальності поручителя. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом ч.4 ст.559 ЦК, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Сторони в кредитному договорі узгодили строк виконання основного зобов'язання у повному обсязі до 28 листопада 2008 року. Передбачений ч.4 ст.559 цього кодексу 6-місячний строк підлягає обчисленню від цієї дати. ПАТ „Укрсоцбанк" звернулося з позовними вимогами до [PERSON] з пропуском 6-місячного строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовну заяву публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк" до [PERSON] слід задовольнити частково. У задоволені позовних вимог до [PERSON]. слід відмовити. Суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути 730 гривень 39 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог. Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи викладене вище, на підставі ч.1 ст.61 Конституції України, ст. ст. 509,525,526, 549,550,551,553, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial