Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Державного підприємства «Великобичківське лісомисливське господарство» Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що вона, [PERSON] перебувала на посаді вартового КПП №2 Середньоріцького лісництва Державного підприємства «Великобичківське лісомисливське господарство» Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства. 08.09.2016 року наказом №245/к її було звільнено із займаної посади згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України. У період з 04 год. по 05. год 45 хв. 23 липня 2016 року через КПП №2 мало місце факту викрадення 21,65 куб.м. пиловика Ялини з Середньоріцького лісництва. Наказом №119 від 27 липня 2016 року було створено комісію для детального розтеження даного факту, результати якого викладені в акті. Наказом №138 від 29 серпня 2016 року [PERSON] було визнано такою, що втратила довіру зі сторони адміністрації підприємства та направлено подання до профспілкового комітету підприємства про надання згоди на звільнення у зв"язку з втратою довіри. Наказом №245/к її, [PERSON] звільнено з роботи за п.2 ст. 41 КЗпП України у зв"язку з втратою довіри. З дня звільнення вона не працює. Вказане звільнення вважає незаконним та безпідставним. В підприємстві вона працює з 2000 року, а на посаді вартового КПП №2 Середньоріцького лісництва, більше одного місяця. На своїй зміні 23 липня 2016 року чергувала та за період факту викрадення лісу не могло статися, так як чергувала вона справедливо, оскільки розуміє наслідки халатного чергування. На профспілковому комітеті, розгляд, який проводився в її присутності 10 хвилин, завідомо підготовленими з обгрунтуванням, де поставили її перед фактом про звільнення з роботи за втратою довіри. Однак, звертає увагу, що з 30 серпня 2016 року по 9 вересня 2016 року перебувала на лікарняному, під час якого її звільнили. Таким чином, з викладеного вбачається, що відповідач звільнив її без законної на те підстави, а тому зобов"язаний поновити її на роботі, та виплати заробітну плату за вес час вимушеного прогулу, починаючи з 8 вересня 2016 року. Протягом одного місяця з дня вручення копії наказу про звільнення нею було подано до суду позовну заяву з данного приводу в порядку адміністративного судочинства, однак в ході розгляду справи встановлено, що вищенаведене повинно розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки вона не являється держслужбовцем. 17.10.2016 рокусудом винесено ухвалу про залишення адміністративного позову без розгляду. У зв"язку з чим просила визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк, визнати незаконним та скасувати наказ №245/к від 8 вересня 2016 року Державного підприємства «Великобичківське лісомисливське господарство» Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства, поновити її, [PERSON] на посаді вартового КПП №2 Середньоріцького лісництва Державного підприємства «Великобичківське лісомисливське господарство» Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства, стягнути з відповідача в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на посаді вартового КППП №2 Середньоріцького лісництва Державного підприємства «Великобичківське лісомисливське господарство» Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав, наведених в позові. Просять позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні присутній не був, надав заяву,в якій просить розгляд справи провести в його відсутності. Позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON] по суті спору пояснив, що порушень жодних з боку підприємства щодо звільнення з роботи у зв"язку з втратою довіри немає. [PERSON]П була особисто присутня на засіданні профкому і повідомила, що не хворіє. Позивач у день звільнення була присутня і отримала трудову книжку та всі інші документи. Свідок [PERSON] пояснив, що був на профкомі, і всі знали, що [PERSON] знаходиться на лікарняному. Койтюк мав написати доповідну, що [PERSON] залишила пост, тому що дитина захворіла. Свідок [PERSON] ствердив, що є головою профкому. Від підприємства надійшло подання про надання згоди на звільнення з роботи [PERSON]. На засіданні профкому [PERSON] вину свою, щодо самовільного залишення несення вартової служби, визнала. У зв"язку з чим була надана згода на її звільнення за втратою довіри. Під час засідання комісії не було озвучено, що [PERSON] перебуває на лікарняному. Заслухавши позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] підприємством «Великобичківське лісомисливське господарство» Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства, починаючи з 2000 року до дня звільнення. Наказом №245/к від 8 вересня 2016 року [PERSON] звільнена з посади вартового КПП у Середньоріцькому лісництві ДП «Великобичківське ЛМГ» на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України, у зв"язку з втратою довіри. Протягом одного місяця з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки на основі статей 232 та 235 КЗпП, незаконно звільнений працівник має право звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нежчеоплачуваної роботи. У разі пропуску цього строку з поважних причин, суд може ці строки поновити (стаття 234 КЗпП). З огляду на матеріали справи, вимога позивача про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з вимогою про поновлення на роботі, є обгрунтованою, виправданою, через те, що вона вчасно звернулася до суду у встановлений місячний строк про поновлення на роботі, однак в порядку адміністративного судочинства, де згодом з"ясовано про неправильне звернення до суду в цьому судочинстві, у зв"язку з чим позов відкликано позивачем та подано в цивільному судочинстві. За таких обставин слід поновити строк звернення до суду , через поважність його пропуску. Пунктом 2 статті 42 КЗпП України, передбачено, що трудовий договір може бути розірваний за ініціативо роботодавця у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір»я до нього з боку роботодавця. Як вказано в п.2 ст. 41 КЗППУ, за характером психічного ставлення працівника такі дії обов"язково мають бути винними. Стаття 614 ЦК України передбачає дві форми вини: умисел та необережність. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в Постанові №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» , звільнення з підстав втрати довір"я суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір"я. Переліку таких дій законодавство не наводить, а тому це питання залишається на розсуд роботодавця. Критерієм визначення дій,що можуть бути підставою для втрати довір"я, є вчинення працівником правопорушень з корисливих мотивів та професійна недбалість, що може створити загрозу цінностям, обслуговуваним працівником. Працівник організації, якому стало відомо про дії працівника, що можуть бути підставою для втрати довір"я, у формі доповідної записки або контролюючий орган у формі акта перевірки інформують про це роботодавця. Роботодавець вивчає документи, що зафіксували вчинок працівника, та у разі необхідності, приймає рішення про проведення службового розслідування з метою з"ясування усіх обставин справи,ступеню вини працівника та величини шкоди, яку завдано таким порушенням. Комісія детально вивчає всі обставини справи і фіксує їх в акті службового розслідування. Якщо з матеріалів розслідування вбачатиметься наявність вини працівника і роботодавець дійде висновку, що внаслідок таких дій він більше не може довіряти зазначеному працівнику, він приймає рішення про звільнення винної особи. З матеріалів справи вбачається, що відповідач звільняючи позивача із займаної посади за втратою довір"я дотримався порядку та процедури для такого звільнення. Зокрема, відповідачем видано наказ №119 від 27 липня 2016 року "Про проведення службового розстеження", за результатами якого комісією в складі голови [PERSON], членів- Дем"янчук М.В., [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] складено акт службового розтеження, за змістом якого проведено розстеження факту скоєння незаконного вивезення 23 липня 2016 року чкрез КПП №2 в смт. Кобилецька Поляна лісовозною машиною "Урал" лісопродукції з державного лісового фонду. Згідно з обставинами, викладеними у письмових поясненнях вартового КПП №2 КобилецькоПолянського лісництва [PERSON] від 27 липня 2016 року, остання у період з 04 год.00 хв. по 06 год.00 хв. навмисно відкрила ворота для безперешкодного проїзду лісовоза і самовільно, без попередження керівництва, відлучилася з робочого місця. Своє відлучення [PERSON] пояснює тим, що у її сина різко підвищилася температура тіла і вона змушена була надати йому медичну допомогу, хоча на підтвердження даного факту жодного документу не надала. Згідно даних з камер відеоспостереження [PERSON] виїхала з КПП №2 квадроциклом 0 21 год.53 хв. 22 липня 2016 року та повернулася на КПП №2 о 07 год.40 хв. 23 липня 2016 року. У свої хпоясненнях від 29 липня 2016 року водій лісовозного автомобіля "Урал" [PERSON] пояснив,що 23 липня 2016 року у період з 04 год.00 хв по 06 год.00 хв. він перебував за кермом службового автомобіля та фактично здійснював незаконне вивезення лісопродукції з кв.7 виділ 17 урочища Гласкул лісництва ім. Томашука. Зазначену лісопродукцію 22 липня 2016 року водій [PERSON] звіз із естакади в ур. Росолово (кв.20 виділ 33), яка заготовлена з лісосіки головного користування кв.18 виділ 46 Середньоріцького лісництва. На вказаній ділянці ФОСПД [PERSON] здійснює суцільну вузьколісосічну рубку на підставі договору №105 від 23.03.2016 . Разом з ним у автомобілі знаходився лісоруб ФОСПД [PERSON] [PERSON] З пояснень [PERSON] було встановлено, що вище згадане незаконне вивезення було організовано його знайомим [PERSON]. Останній близько місяця тому запропонував [PERSON] 1000 гривень та 40 літрів дизельного пального за виконання вказаної роботи. Через скрутне матеріальне становище та запевнення [PERSON] про те, що існує відповідна домовленість, [PERSON] фактично погодився виконати незаконне вивезення лісопродукції. [PERSON] вину свою у скоєному визнав. Начальником відділу лісового господарства [PERSON] 2 серпня 2016 року було складено протокол про адміністративне правопорушення№050/0 та винесено відповідну постанову про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у виглядів штрафу. Розмір збитків нанесених підприємству вказаним лісопорушенням становить 26813,97 гривень. Таким чином, встановлено, що вартовий Кобилецько-Полянського лісництва [PERSON], діючи за попередньою змовою з [PERSON], [PERSON], та [PERSON] уі порушення своїх посадових обов"язків умисно сприяла незаконному вивезенню лісопродукції об"ємом 21,65 куб.м та своїми незаконними діями допустила нанесення збитків підприємству, а також самовільно залишила місце роботи, чим фактично сприяла скоєнню незаконного вивезення лісопродукції. Наказом №138 від 29 серпня 2016 року затверджено результати проведення службового розтеження за фактом незафіксованого вивезення лісопродукції через КПП №2, при якому позивача [PERSON] визнано причетною до цієї події, та у зв"язку з чим висловлено недовіру. Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП звільнення на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП потребує попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, окрім випадків, якщо працівник не є членом професійної спілки, що діє в організації, або профспілкової організації в організації немає. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являлася членом профспілки ДП "Великобичківське ЛМГ". Так, згідно протоколу засідання профспілкового комітету №9 від 5 вересня 2016 року, де члени профспілкового комітету у своїх виступах зазначили, що кожен працівник прідприємства зобов"язаний виконувати покладені на нього посадові обов"язки, а також в обов"язковому порядку повідомляти керівника підприємства про відсутність на роботі, надавати підтверджуючі документи відсутності на роботі з поважних причин, надано згоду на звільнення із займаної посади вартового КПП №2 Середньоріцького лісництва [PERSON] за п.2 ст. 41 КЗпП України у зв"язку з втратою довіри. Основним мотивом поновлення на роботі позивач [PERSON] зазначає на звільнення в період її непрацездатності, що стверджено листком непрацездатності серії ВГЮ №388805 від 30 серпня 2016 року. Безумовно, оскільки звільнення за вчинення дій, що дають підстави для втрати довір"я, належить до категорії розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, то не допускається звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності ( ч.3 ст. 40 КзпП). З приводу цього, судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON] в період з 30 серпня по 9 вересня 2016 року включно перебувала на лікарняному, про що Великобичківською міською лікарнею 30 серпня 2016 року видано листок непрацездатності серії ВГЮ №388805. При цьому з роботи була звільнена з 8 вересня 2016 року, тобто в період тимчасової непрацездатності. Разом з цим, відповідачем ДП "Великобичківське ЛМГ" в ході розгляду справи були добровільно усунені порушення, передбачені ч.3 ст. 43 КЗпП, зокрема Наказом №47/к від 28 лютого 2017 року "Про внесення змін до наказу №245/к від 08.09.2016", змінено дату звільнення позивача [PERSON]П із займаної посади вартового КПП №2, з 08.09.2016 на 12.09.2016. У зв"язку з чим відпала одна з обставин, щодо поновлення на роботі. Досліджуючи, при цьому, підставність звільнення позивача із займаної посади у зв"язку з втратою довіри, суд зважаючи на докази, які містяться в матеріалах справи канстатує таке. Згідно договору №91 від 1 вересня 2015 року з позивачем [PERSON] було укладено договір про майнову та дисциплінарну відповідальність матеріально-відповідальної особи. Отже, за п. 2 ст. 41 КЗпП України позивач [PERSON] може бути звільнена, як працівник, прийнята на роботу, у зв'язку з виконанням якої з нею укладений договір про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених їй цінностей. Як встановлено матеріалами справи, конкретні факти, на основі яких було висловлено недовіру позивачу, мали безпосереднє відношення до її трудової діяльності. Ба більше, такі факти, за настання яких встановлені винні дії позивача, остання визнала, про що свідчать акт службового розслідування, протокол засідання профспілкового комітету. Інших доказів на протиріччя цьому судом не знайдено і позивачем не доведено. Посилання позивача на відлучення з роботи у зв"язку із захворюванням дитини, не може слугувати виправданням вчинених нею дій, у вигляді залишення місця роботи без письмового дозволу безпосереднього керівника служби , що в кінцевому результаті призвело до викрадання лісопродукції, належної державному лісовому фонду в особі Державного підприємства "Великобичківське лісомисливське господарство" і спричинення відповідних збитків. Висновки відповідача, як роботодавця про те, що позивач не заслуговує його довіри внаслідок вчинення винних дій, грунтуються на об'єктивних фактах, що доводять наявність провини працівника у вчиненні незаконних дій, встановлених вище, а відтак звільнення з роботи у зв"язку з втратою довіри є правомірним. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України); сторони зобов"язані належно довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, обов"язок доказування позову лежить на позивачеві, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-60 ЦПК України). Позов може бути задоволено лише за умови його обґрунтованості та доведеності (ст.ст. 212-215 ЦПК України). Таким чином, позов [PERSON] не ґрунтується на реальних фактах, обставинах і доказах, натомість в його основу покладені міркування та недопустимі в доказуванні припущення позивача. За цих умов, позов [PERSON] про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу, не може бути задоволений.

Outcome: dismissed