Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину: доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Так як батько не надає достатньої допомоги на утримання дитини, [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з батька аліментів на утримання доньки по 1/3 частині доходу з усіх видів його заробітку ( доходу), а також 2 840 гривень на додаткові витрати - щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття , а також витрати на правову допомогу у сумі 4 480 гривень , а також на відповідача покласти всі судові витрати. У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги та просила стягувати аліменти з відповідача у твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно, а також одноразово додаткових витрат які вона витратила на розвиток та здібності неповнолітньої доньки у сумі 610 гривень, в решті позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач не заперечував проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень щомісячно на утримання доньки, пояснивши суду, що по мірі можливості приймає участь у вихованні доньки та матеріально її підтримує, не заперечував одноразово сплати витрати на розвиток здібностей доньки у розмірі 610 гривень. Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4 480 гривень заперечував , пояснивши суду, що на даний час не працює і має фінансові труднощі. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобов"язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов"язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов"язані поважати дитину. У відповідності до ст., ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини. У відповідності до ч. 2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що повинні забезпечувати обоє батьків. Відповідно до свідоцтва про народження ([NUMBER] від 11.07.2008 року) батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Однак сторони не надали суду доказів : щодо розміру їх заробітків (доходів); щодо стану здоров"я та матеріального становища їхньої неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], щодо того чи має відповідач інших неповнолітніх та/або повнолітніх непрацездатних дітей; та щодо того чи має відповідач будь-які фінансові зобов"язання та/або чи проводяться з нього будь-які стягнення за виконавчими документами. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що дитина сторін потребує матеріальної допомоги батька, який має можливість надавати дитині таку допомогу. Відповідач в судовому засіданні частково визнаючи позов вказує, що позивач також зобов"язана надавати утримання їх дитині, тому він згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO],у розмірі 1500,00 грн. щомісячно. Разом з тим, відповідач має задовільний стан здоров"я, на своєму утриманні інших непрацездатних членів сім"ї не має, оскільки про таких не повідомив суд, є працездатним, а тому може та зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на наведене, суд вважає, що стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1500,00 грн. щомісячно відповідатиме інтересам цієї дитини та засадам розумності, виваженості й справедливості, а також стягнення одноразової допомоги на розвиток здібностей доньки у розмірі 610 гривень, визначеною сторонами. Водночас, оскільки позивачка не є фахівцем в галузі права та юридично не обізнана, то для захисту своїх порушених прав і законних інтересів звернулася за правничою допомогою до адвоката, який має досвід роботи та може надавати юридичну допомогу. Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Що стосується заявлених вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правничу допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно керівних роз'яснень, що містяться у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 10 жовтня 2014 року підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 1 частини третьої статті 133, статтях 134,135, 137 ЦПК. Витрати на правничу допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно даних копії долученого до справи свідоцтва, Янкова А.В. має право зайняття адвокатською діяльністю ( а.с. 28) та на підставі ордеру серія КС № 234464 від 20.02. 2017 року здійснює адвокатську діяльність індивідуально ( а.с. 27) й 11 листопада 2016р. між ним та позивачкою [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 23-24) За результатами наданої правової допомоги адвокат складає акт надання правничу допомогу, в якому вказує види наданої правничої допомоги, витрачений час та розмір винагороди за надання правничої допомоги і надає його замовнику у двох примірниках для підписання, а замовник зобов'язаний розглянути і підписати акти. Відповідно до акту про надання правничої допомоги, вартість наданих адвокатом Янковою А.В. позивачу послуг склала 4 480 грн. 00 коп. , які йому сплачені згідно даних до товарного чеку від 21 листопада 2016р. Разом з тим, в частині погодинних витрат адвоката та вартості надання правничої допомоги , суд погодитися не може, оскільки враховуючи правову природу правовідносин, що склались між сторонами, та рівень складності справи, суд вважає, що розрахунок погодинних витрат адвоката на надання правничої допомоги позивачці [PERSON] поза судовим засіданням, є завищеним. Із огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність зменшення суми витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] з 4 480 грн. 20 копійок до 2 240 грн. Стаття 133 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов"язаних з розглядом судової справи, належить, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов"язані з оплатою правничою допомогою адвоката , несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн. за кожну вимогу. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги до відповідача. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного і

Outcome: partial