Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Представник позивача в позовній заяві просив стягнути з відповідача на користь банку 52570,14 грн. боргу за кредитним договором, в тому числі заборгованість за кредитом у сумі 9830,79 грн., заборгованість за процентами в сумі 37879,23 грн., заборгованість за комісією та пенею в сумі 1880,59 грн., заборгованість по штрафам 2979,53 грн. та 1378 грн. судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився. В клопотанні, що надійшло до суду разом з позовною заявою, представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі. Не заперечував щодо винесення заочного рішення у разі неявки відповідача у судове засідання. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце судового засідання. Суд відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Як видно з матеріалів справи, 30 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримала кредит у в сумі 5900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.9). Відповідно до ст.509 ЦК України між сторонами виникло зобовязання правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обовязку. Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). У зв'язку з неналежним виконання відповідачем зобов'язань за вищезазначеним договором станом на 12 липня 2016 року виникла прострочена заборгованість за кредитом у сумі 9830,79 грн., заборгованість за процентами в сумі 37879,23 грн., заборгованість за комісією та пенею в сумі 1880,59 грн., заборгованість по штрафам 2979,53 грн., а всього 52570,14 грн. (а.с.6-7). Відповідно до вимог ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу (ст.526 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Доказів на спростування позовних вимог відповідач не надала. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно зі ст.10 та ст.60 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст.258 цього ж Кодексу, спеціальна позовна давність, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується в один рік. Як видно з правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 04 лютого 2015 року по справі № 6-239цс14, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Якщо із заявою про застосування позовної давності відповідач до суду першої інстанції не звертався, правові підстави для застосуванням судом позовної давності відсутні. Відповідач у судове засідання не з'явилася, такої заяви не подавала. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Згідно зі ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивача у розмірі 1378 грн. підтверджені відповідною квитанцією (а.с.1) і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved