Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], про визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] на користь [PERSON] та посвідченого секретарем Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району та області 11.05.2012 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно даного заповіту її батько [PERSON] заповів все належне йому майно її сестрі [PERSON], яка є відповідачем по справі. Їй стало відомо про даний заповіт, коли вона звернулась після смерті батька до нотаріальної контори. При цьому позивач зазначає, що на час складання заповіту її батькові виповнився 71 рік, протягом багатьох років він постійно хворів на цукровий діабет, переніс інсульт, внаслідок чого потребував сторонньої допомоги. Вона особисто та її сім"я доглядала за батьком з червня 2008 року до листопада 2011 року. В листопаді 2011 року її сестра [PERSON] погодилась взяти батько до себе і до дня його смерті доглядала за ним. Вважає, що відповідач, скориставшись хворобливим станом батька та його неможливістю розуміти значення своїх дій та керувати ними, змусила його підписати оскаржуваний заповіт. На підставі викладеного, просила визнати зазначений заповіт недійсним та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник, яка діє на підставі договору про надання юридичної допомоги, [PERSON], позовні вимоги підтримали, та позивач пояснила, що вона завжди допомагала своїм батькам і фізично, і матеріально, і морально. Ще до смерті її матері, батько [PERSON] переніс 3 інсульти, після інсульту в нього відібрало ліву сторону, вона возила його до лікарні і після лікарні також допомагала йому. Після смерті матері, її сестра [PERSON] відмовилась забрати батька до себе. Батько дуже часто вживав алкогольні напої, оправлявся під себе, і сестра не хотіла його забирати. Тому, вона до травня 2011 року доглядала за батьком особисто, готувала йому їжу, стирала, їздила до лікарні за рецептом для покупки ліків проти діабету, сама колола йому інсулін, потім вона уїхала за кордон, і за батьком доглядала її донька [PERSON] Коли її донька вийшла заміж і вже не могла доглядати за дідусем, в листопаді 2011 року його забрала до себе відповідач по справі [PERSON] В січні 2012 року, повернувшись за кордону, вона поїхала провідати батька до [PERSON] в [ADDRESS]. Вона зайшла в хату, її батько [PERSON] був один, на столі стояла суха каша і котлети, в хаті було чисто. Батько зустрів її нормально, привітався, спитав, як діти, вони з ним розмовляли деякий час, але ніякої розмови про заповіт не було. Вона вважає, що укладений батьком заповіт повинен бути визнаний недійсним, оскільки її батько [PERSON] внаслідок перенесених ним інсультів, а також тяжкої хвороби на цукровий діабет був недієздатний, так як не міг сам себе обійти, не міг навіть порахувати гроші, мова його була нечіткою, повільною, дуже часто в нього були провали в пам'яті, він не міг вільно рухатись, нічого не розумів, язик в нього заплітався, він зловживав алкогольними напоями. На підставі викладеного, позивач та її представник просили задовольнити позов та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, та відповідач пояснила, що в листопаді 2011 року вона забрала свого батька [PERSON] до себе в [ADDRESS] та області, де він і проживав до своєї смерті. Батько проживав окремо в невеличкому будинку поруч з її будинком, в нього були дуже добрі умови, євроремонт, по вечорам він дивився телевізор, читав газети. Днем він виходив на лавочку біля будинку. Його знало багато людей, так як він раніше працював головним інженером господарства, до нього завжди підходили, спілкувались з ним. Оскільки він хворів на цукровий діабет, до нього приходила фельдшер [PERSON], оглядала його, надавала йому медичну допомогу. За пенсією він їздив в с. Обознівка на машині з її чоловіком, пенсію отримував сам і розписувався особисто за отримання пенсії. Одного вечора, коли вона приїхала з роботи, її батько [PERSON] повідомив їй, що склав заповіт. До цього ніякої розмови про заповіт у них з батьком не було. Батько все добре розумів, у нього була добра пам'ять, мова у нього була нормальна, до останньої хвилини свого життя батько був ходячий, алкогольними напоями не зловживав, він міг іноді на свята випити лише 100 гр. Батько був цілком нормальною адекватною людиною, будь-яких психічних відхилень в нього не було. Посилаючись на зазначене, відповідач та її представники просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа по справі - секретар Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району та області [PERSON]. в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона працює секретарем Овсяниківської сільської ради з 1998 року. Вона добре пам"ятає той день, коли [PERSON] прийшов до неї в сільську раду. Він зайшов в приміщення сільської ради самостійно, спираючись на палицю. На її запитання, що його привело, він відповів, що бажає скласти заповіт. Вона попросила його паспорт, перевірила його дані, після чого розпочала розмовляти з ним з приводу того, який саме заповіт він бажає зробити. Він чітко і ясно зазначив, що бажає укласти заповіт на свою доньку [PERSON] Вона спитала, чи є у нього ще діти, він відповів, що є, але він хоче скласти заповіт саме на [PERSON] Під час розмови з [PERSON] в неї не виникло жодних сумнівів щодо його дієздатності, він чітко висловлював свою думку, не заїкався, не говорив обривками, їй було абсолютно зрозуміло все, що він говорив, поводив себе цілком адекватно. Вона розпочала ознайомлювати його з приписами законодавства, але він попросив дати йому прочитати ці приписи самому, пояснивши, що він краще сприймає, коли читає особисто. Після того, як він все прочитав всі статті, вона з"ясувала, чи немає у нього запитань. Впевнившись, що [PERSON] все зрозуміло, вона почала друкувати текст заповіту. Після цього вона надала йому текст заповіту і попросила, щоб він прочитав заповіт вголос. Він зачитав заповіт чітко і ясно. Після цього написав в заповіті, що заповіт прочитаний ним вголос, відповідає його дійсним намірам і власноручно підписаний. Вона звернула увагу на те, що в нього розбірливий почерк, а також на те, що він зробив напис дуже грамотно. Звернула увагу на це, оскільки зазвичай люди, які навіть молодше за нього, часто помиляються, просять допомогти написати. Після чого він сплатив державне мито, вона зареєструвала заповіт, і видала один екземпляр заповіту йому, а другий екземпляр залишила в сільській раді. [PERSON]. також зазначила, що заповіт було складено цілком у відповідності до вимог закону. При посвідченні заповіту заповідач був адекватним, чітко висловив своє бажання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює сімейним лікарем в [ADDRESS] та області з 1967 року. Вона дуже добре знала [PERSON] ще з 1967 року, оскільки проживала з ним в одному селі і наглядала як лікар його та його дружину. До смерті своєї дружини він і готував їжу, і прав, і доглядав за нею. Він переніс 2 інсульта, про третій інсульт їй невідомо, мабуть вона була у відпустці. Після смерті його дружини, він проживав в [ADDRESS] самостійно до жовтня 2011 року. Після інсульту, перенесеного приблизно в 2007-2008 році, вона наглядала його як лікар, часто приходила до нього додому, він деякий час був лежачий, потім нога у нього трошки не так ставала, в подальшому все нормалізувалось, але він почав хворіти на цукровий діабет, тому вона продовжувала приходити до нього. Він був нормальною, адекватною людиною, вільно рухався, мова його була чіткою, у нього була дуже добра пам'ять, він всіх пам'ятав, завжди, коли вона приходила, розпитував про всіх односельців, провалів в пам'яті у нього не було. Він сам собі колов інсулін по 40 одиниць, що також говорить про те, що він дуже добре все розумів. Ніяких психічних відхилень вона у [PERSON] не помічала, п'яним його ніколи не бачила. До жовтня 2011 року вона бачила [PERSON] по декілька разів на місяць, після жовтня 2011 року вона його не бачила, оскільки він переїхав в інше село. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює фельдшером ФАПу с. Овсяниківка Кіровоградського району та області протягом 8 років. В листопаді 2011 року [PERSON] приїхав в [ADDRESS] до своєї доньки [PERSON] При подвірному обході вона з ним і познайомилась. У нього був цукровий діабет, спочатку він був на інсуліні, а потім його перевели на пігулки. Він добре пам'ятав дозування, і коли необхідно приймати ліки. [PERSON] був цілком адекватною людиною, вони розмовляли з ним на різні теми, про дітей, про політику, пам'ять у нього була дуже добра: "Дай бог кожному." Іноді вона бачила його на лавочці біля будинку, коли проходила мимо, а іноді заходила до нього додому. Бачила його один-два рази на місяць. Мова його була складна, рухався він самостійно, ніколи не випивав, вона ніколи не чула від нього запаху алкоголю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її сусідкою. [PERSON] доглядала свого батька [PERSON] після смерті матері до 2011 року. Коли [PERSON] поїхала на заробітки в 2011 році, за [PERSON] доглядала донька позивача [PERSON], яка стирала та носила йому речі. Вона бачила, як [PERSON] сидів на лавочці біля свого будинку, вони здоровались з ним, він її впізнавав, але більше вони ні про що не розмовляли. Також вона бачила, що [PERSON] завжди сидів на лавочці мокрий та сильно п'яний, він постійно посилав хлопців за алкоголем. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою [PERSON], а раніше вони працювали разом. Коли померла мати [PERSON], її батько [PERSON] залишився сам, позивач ходила до нього, носила їжу. Іноді вона бачила, як [PERSON] сидів на лавочці біля двору, вони здоровались, особисто вона з ним ні про що не розмовляла, їй здавалось, що він погано розмовляє. Вона зробила такий висновок тому, що одного разу вона спитала його, як справи, але він не відповів. Вона ніколи не бачила його п"яним, і взагалі не бачила, щоб він випивав, але [PERSON] розповідала їй про те, що батько випиває. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона перебуває в дуже добрих відносинах з [PERSON] , знає її з дитинства, [PERSON] найняла її доглядати за батьком [PERSON], і вона приїжджала до нього додому три-чотири рази на тиждень протягом декількох місяців, купала його, прала одяг. Говорив він дуже погано, потрібно було здогадуватись, що він хоче сказати, був зовсім непонімущій, рухався як паралізований каліка, майже не рухався, його потрібно було переодягати. Коли вона приїжджала до нього, він десь тікав, то п'яний був, то поб'ється, падав. На великі відстані він не ходив, пенсію за нього отримувала [PERSON], і з пенсії платила їй за догляд батька. Місяця за три до смерті [PERSON], його забрала до себе його друга донька [PERSON], після цього вона [PERSON] більше не бачила. Експерт [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює експертом з 2000 року. Комісією лікарів КЗ "Кіровоградська обласна психіатрична лікарня" був зроблений висновок про психічний стан [PERSON] на підставі медичної документації. Згідно медичної документації [PERSON] на обліку лікаря-психіатра не перебував, проте він страждав на тяжку хронічну хворобу - дисциркуляторну енцефалопатію. Даний діагноз був поставлений йому ще в 2006 році. Дисциркуляторна енцефалопатія є хронічною прогресуючою недостатністю мозкового кровообігу, яка сопряжена з розвитком дифузних дрібновогнещевих змін мозкової речовини, обумовлюючих наростаюче порушення функції головного мозку. Дана хвороба поступово призводить до психічних розладів. Оскільки [PERSON] хворів ще на гіпертонічну хворобу, цукровий діабет, це посилювало протікання дисциркуляторної енцефалопатії. Чіткої границі між ІІ та ІІІ ст. даної хвороби не має. Але ця хвороба завжди поступово призводить до порушення когнітівних процесів і деменції. Тому, навіть незважаючи на відсутність будь-яких даних в медичній документації після 2007 року, комісія експертів прийшла до однозначного висновку про те, що на момент укладення заповіту 11.05.2012 року [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Експерт також зазначила, що не пам"ятає, чи досліджувались під час проведення експертизи покази свідків, але навіть, якщо вони досліджувались, експертами не беруться до уваги покази свідків, оскільки, їх покази носять суб"єктивний характер, і ці особи не є лікарями фахівцями у відповідній галузі. В той же час експерт вказала, що поставити даний діагноз може лікар-терапевт, сімейний лікар, лікар-неврапатолог. Заслухавши пояснення сторін, представників, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповіт, як вид односторньнього правочину (дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків), повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст. 202, ч. 2 ст. 203 ЦК України). За правилом ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. За змістом даної норми підставою недійсності правочину може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила ст. 225 ЦК України поширюютьсяч на випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Справи про визнання правочину недійсним вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатрічної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], яка є позивачем по справі, є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). 11.05.2012 року секретарем виконавчого комітету Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району та області [PERSON]. було посвідчено заповіт від імені [PERSON], за яким заповідач заповідав все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, [PERSON]. Заповіт був складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складання заповіту, дати та місця народження заповідача, власноручно підписаний заповідачем та зареєстрований в реєстрі за № 7. В тексті заповіту заповідач особисто зробив напис про те, що заповіт прочитаний ним вголос, відповідає його дійсним намірам і власноручно підписаний (а.с. 37). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до фельдшерської довідки про смерть від 15.06.2012 року та лікарського свідоцтва про смерть № 255 від 16.06.2012 року, причиною смерті [PERSON] є ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз (а.с.40, 41). Згідно інфомації Кіровоградської районної державної нотаріальної контори № 72/01-16 від 12.02.2013 року, після смерті [PERSON], який помер [INFO], до нотаріальної контори надійшли заяви про прийняття спадщини від доньок спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] Інші заяви про прийняття спадщини або відмову у прийнятті спадщини до нотаріальної контори не надходили. Свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 57). У ході розгляду справи КЗ "Кіровоградська обласна психіатрична лікарня" було проведено посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 271 від 28.05.2013 року, [PERSON], починаючи з 2006 року страждав на дисциркуляторну енцефалопатію ІІ-ІІІ ст, на що вказує наступне: двічі знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Кіровоградської центральної районної лікарні з 07.10.2006 р. по 24.10.2006 р. З діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ТІА 7.10.2006 р. в басейні ПСМА, дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст. змішаного генезу (атеросклеротична, гіпертонічна, дисметаболічна). Підкорковий синдром акінетико-ригідна форма, психоорганічний синдром, діабетична полінейропатія, цукровий діабет І середньої тяжкості, ангіопатія сітківки по гіпертонічному типу, ІХС (ішемічна хвороба серця), атеросклеротичний кардіосклероз, миготлива аритмія СНПА. Повторно лікувався там же з 29.09.2007 р. по 09.10.2007 р., з діагнозом ГХ (гіпертонічна хвороба) ІІІ ст., ТІА 29.09.2007 р. в системі ВБА, наслідки ТІА 7.10.2006 р., виражений астеничний синдром, підкорковий синдром, психоорганічний синдром, ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, цукровий діабет тип ІІ середньої важкості. В зв"язку з вищевказаним на момент складання ним заповіту № 7 від 11.05.2012 року виявляв ознаки хронічного психічного захворювання в формі деменції (недоумства) складного генезу, внаслідок чого, він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (а.с 124-126). По справі за клопотанням представника відповідача [PERSON] ухвалою суду була призначена повторна посмертна судово-психіатрична експертиза, проведення якої доручено Київському міському центру судово-психіатричної експертизи. Як вбачається з акту повторної посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 980 від 29.11.2013 року, експертна комісія Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, співставляючи матеріали цивільної справи, медичної документації з показами свідків, а також з клініко-експертними уявленнями про перебіг органічного ураження головного мозку судинно-дисметаболічного генезу, прийшла до висновку, що: 1) [PERSON] на момент складання заповіту 11.05.2012 року виявляв ознаки психічного розладу: органічне ураженння головного мозку судинно-дисметаболічного генезу з психоорганічним синдромом (МКХ-10 F07.9), за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. 2) [PERSON] на момент складання заповіту 11.05.2012 року усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними з урахуванням перенесених ним хвороб (а.с. 189-192). Суд вважає, що при розгляді даної справи необхідно покласти в основу рішення висновок повторної комісійної посмертної судово-психіатрічної експертизи, оскільки він є повним, обгрунтованим, під час її проведення експертами досліджувались всі обставини, стосовно психічного стану [PERSON], а саме, експертами були досліджені та співпоставлені матеріали цивільної справи, медичної документації з показами свідків, а також з клініко-експертними уявленнями про перебіг органічного ураження головного мозку судинно-дисметаболічного генезу. В той же час висновок первинної судово-психіатрічної експертизи не береться судом до уваги, оскільки мотивувальна частина висновку даної експертизи лише надає опис характерних особливостей, притаманих людині, яка страждає на вказані хвороби, взагалі, об"єктивні дані стосовно хвороби [PERSON] саме на 11.05.2012 року відсутні, тобто діагноз [PERSON] встановлений ще в 2006 році та не підтверджений в юридично значимий період часу. В даному висновку також не вказано, чи досліджувались під час проведення експертизи пояснення свідків. З показань експерта [PERSON], яка приймала участь при проведенні первинної судово-психіатричної експертизи та яка допитувалась в судовому засіданні, вбачається, що наслідки, пов"язані з наявністю у особи хвороби - дисциркуляторна енцефалопатія, яка була покладена в основу висновку, розвиваються поступово та з часом зазвичай призводят до психічного розладу. Проте, свідки по справі, які є медпрацівниками, а саме - сімейний лікар [PERSON] та фельдшер [PERSON], та які регулярно наглядала [PERSON], в період часу з 2007 року по 2012 рік не вказували на наявність у [PERSON] симптомів, що притаманні даному захворюванню, і які зазначені в мотивувальній частині даної експертизи. Хоча сам експерт вказувала в судовому засіданні, що і сімейний лікар може поставити подібний діагноз. Як вбачається з медичної документації, пояснень позивача та відповідача, [PERSON] не перебував на обліку ні в наркологічному, ні в психіатричному диспансерах. Крім того, незважаючи на ряд хвороб, які були наявні за час життя [PERSON] та похилий вік останнього, жодного разу медиками не було рекомендовано [PERSON] пройти огляд у лікаря-психіатра. Також таке питання не ініціювалось на позивачем, ні відповідачем за життя [PERSON] На підставі вищепереліченого, суд вважає, що висновок первинної експертизи є неповним та ґрунтується на припущеннях, а тому, не береться судом до уваги. До показів свідка [PERSON] суд відноситься критично, оскільки покази даного свідка є суперечними - вона одночасно вказує на те, що [PERSON] не рухався взагалі, був паралізованим калікою, і в той же час зазначає, що він від неї тікав. Крім того, сама позивач при дачі пояснень вказувала, що спочатку вона особисто доглядала за батьком, а потім її донька [PERSON] доглядала за [PERSON] Про те, що вона наймала свідка [PERSON], щоб та здійснювала нагляд за її батьком, вона не вказувала взагалі. Суд також не бере до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON], які показали в судовому засіданні, що вони не спілкувались особисто з [PERSON], а лише іноді бачили його і здоровкались. Покази свідка [PERSON] про те, що коли вона бачила [PERSON], він перебував в нетверезому стані, також не можуть бути покладені в основу рішення про визнання заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. Доводи позивача та його представника про те, що [PERSON] при складанні заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому підстав для визнання недійсним заповіту, відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 225 ЦК, суд не вбачає. Таким чином, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються. На підставі ст. ст. 202, 203, 225, 1233, 1234 ЦК України,

Outcome: dismissed