Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому вказує, що 29 березня 2005 року, вона уклала шлюб з [PERSON], зареєстрований Успенівською сільською радою Гуляйпільського району Запорізькій області, актовий запис №03. В період спільного проживання у сторін по справі народилася донька - [PERSON], [INFO]. 20 березня 2008 року рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та стягнуто на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки Євлалії, [INFO], в розмірі 1/4 частини прибутків відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.03.2008 року до виповнення дитині повноліття. Позивач зазначає, що ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17.05.2017 року був збільшений мінімальний розмір аліментів та внесенні зміни до ст.ст.181-184 СК України, а тому відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідач має третю групу інвалідності, але ж, робочу, працездатний, отримує пенсію, тимчасово офіційно не працює, зможе сплачувати на утримання дитини 1/4 частку від його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Інших дітей відповідач не має, стан здоровя дозволяє йому працювати, а тому позивач вважає він може сплачувати такий розмір аліментів. Позивач прохає змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 20 березня 2008 року з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], збільшивши їх розмір до 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Позивач в судове засідання не з"явилася, по невідомим суду причинам, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно, судовою повісткою з повідомленням, згідно відповіді на відзив прохає позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні з позовними вимогами позивача не згоден, про що надав відзив на позовну заяву, прохає відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши відповідача по справі, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову позивача слід відмовити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 20 березня 2018 року та свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1ЖС №041026 шлюб між позивачем та відповідачем розірваний (а.с.7,8). У відповідності до свідоцтва про народження серії І-ЖС №007715 (а.с.5) сторони по справі мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 20 березня 2008 року з [PERSON], на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки Євлалії, [INFO], в розмірі 1/4 частини прибутків відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.03.2008 року до виповнення дитиною повноліття, що також стверджується довідкою Гуляйпільського районного суду Запорізької області про те, що їй напревлено виконавчий лист про стягнення з відповідача на її користь аліментів. 21 лютого 2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно якого він прохає відмовити в задоволенні позову в зв"язку з тим, що з часу призначення йому аліментів на утримання доньки Євлалії, [INFO], рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 20 березня 2008 року, він дійсно змінив свій матеріальний, сімейний стан та змінився стан його здоровя. Вважає посилання позивача на те, що він має третю робочу групу інвалідності, працездатний, отримує пенсію, тимчасово офіційно не працює, не має інших дітей, стан його здоров'я дозволяє йому працювати і що він має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж було визначено рішенням суду, зовсім не відповідає дійсності. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ЖС №058790, 22 листопада 2008 року між відповідачем та [PERSON], зареєстровано шлюб.(а.с.42), від якого 18 березня 2009 року в них народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС №111104. (а.с.43). Крім того, згідно виписного епікризу з історії хвороби №2605 від 06.07.2017 року (а.с.46) змінився стан здоровя відповідача, оскільки 06.06.2017 року йому було ампутовано ліву нижню кінцівку та 3 пальці на правій верхній кінцівкі, після чого призначено другу групу інвалідності безстроково, що стверджується відповідною довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією.(а.с.45). Таким чином, відповідач втратив працездатність, та єдиним його видом доходу є соціальна (мінімальна) пенсія по інвалідності. В середньому в місяць, за вирахуванням аліментів на утримання доньки, він отримує 810 грн., з яких він також повинен утримувати ще одну малолітню дитину. Майна, яке б приносило йому доходи, він не має. Згідно з висновком про умови та характер праці, зазначеним у Довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0678988 від 10.08.2017 року, можу бути пристосований лише до легкої домашньої праці. Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Законом України № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч.2 ст. 182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається з обставин справи, змісту позовної заяви та змісту положень закону, якими врегульовано питання зміни розміру аліментів, позивач фактично ставить питання не про зміну розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, а просить привести їх розмір у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року. Виходячи зі змісту пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення та збільшення їх розміру. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed