Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третіх осіб: Струтинської сільської ради Золочівського району Львівської області, Підгородненської сільської ради Золочівського району Львівської області, Державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори, Золочівської районної державної адміністрації Львівської області про тлумачення заповіту. В обґрунтування позову зазначив, що 12.04.2017 року померла його баба - [PERSON]. Ще за життя 27.10.2010 року вона склала заповіт, яким заповіла усе своє майно йому. Вказаний заповіт не змінений та не відмінений. Позивач прийняв спадщину. Проте він не може отримати свідоцтво про право на спадщину на це спадкове майно у зв'язку з тим, що є розбіжності між відомостями вказаними у заповіті щодо земельних ділянок та правовстановлюючими документами на них, які отримала [PERSON]із змінами ще за своє життя, але вже піля складання заповіту та відповідних змін у заповіт не внесла. В зв"язку з цим він змушений звернутися до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, вимоги позову просив задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з"явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, вимоги позову визнали та просили його задоволити. Третя особа - Підгородненська сільська рада Золочівського району Львівської області в судове засідання не з"явилася, подала лист, в якому просить розгляд справи проводити у відсутності їх представника. Вимоги позову не заперечила. Третя особа - Золочівська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явилася, подала лист про розгляд справи у відсутності їх представника, вимог позову не заперечила. Третя особа - Золочівська райдержадміністрація Львівської області в судове засідання не з"явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Суд вважає, що оскільки сторони надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, то їх неявка в судове засідання, згідно із ч. 2 ст. 158 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, доведений матеріалами справи, визнаний відповідачами, це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, тобто заповіт є одностороннім правочином. За змістом ст.317 ЦК України право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Виходячи із положень ч.2 ст.1256 ЦК України, суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. При цьому тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Ускладнення розуміння відтвореної в заповіті справжньої волі заповідача щодо спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов'язальних та інших відносин. Об'єктом тлумачення є зміст заповіту. При цьому зміст заповіту складає сукупність розпоряджень, що в ньому містяться. Мета тлумачення змісту заповіту полягає у з'ясуванні справжньої волі заповідача. Правила, за якими має здійснюватися тлумачення правочину, закріплені у ч.ч. 3, 4 ст. 213, ЦК України. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з'ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з'ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як зазначено в ч.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що 12.04.2014 року в с. Підгороднє Золочівського району Львівської області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 338896. Відповідно до заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 38, посвідченого секретарем Підгродненської сільської ради Золочівського району Львівської області 27.08.2010 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження: належне їй право на земельну ділянку площею 0,6024 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Підгороднє Золочівського району Львівської області по вул. Я.Мудрого та на земельну частку (пай), що знаходиться на території Струтинської сільської ради Золочівського району Львівської області заповідає [PERSON], [INFO] Відповідно до рішення Підгордненської сільської ради Золочівського району Львівської області від 27.07.2011 П"ятї сесії 6 демократичного скликання про видачу Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] вирішила затвердити [PERSON] встановлені межі та розміри земельної ділянки площею 0,540 га для ведення особистого селянського господарства в с. Підгороднє по вул. Ярослава Мудрого Золочівського району Львівської області. Також вирішила передати у власність земельну ділянку [PERSON] уточненою площею 0,5400 га-для ведення особистого селянського господарства в с. Підгорднє по вул. Ярослава Мудрого Золочівського району Львівської області. Судом встановлено, що [PERSON] 24.02.2012 року отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯК № 903283 від 24.02.2012 року із зміненою площею 0,5400 га за адресою вул. Ярослава Мудрого в с. Підгороднє Золочівського району Львівської області із цільовим призначенням- ведення особистого селянського господарства .Однак, змін в заповіті після цього [PERSON] не внесла, що призвело до розбіжностей між відомостями у заповіті щодо площі земельної ділянки - 0,6024 га та відомостями , вказаними у державному акті серії ЯК № 903283 від 24.02.2012 року щодо площі земельної ділянки 0,5400 га У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 цієї Статті, перелік яких є необмежений. Суд вважає, що позивачем обрано правильний спосіб захисту про тлумачення змісту заповіту, іншим способом який розтлумачити неможливо. В ст.ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. Судові витрати слід залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved