Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Керівник Кіровоградської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом, у якому просить: визнати недійсним і скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області № КР/3522586400:02:000/00001076 від 25.12.2013 року "Про затвердження документації із землеустрою та передачі земельної ділянки в оренду"; визнати недійсним на майбутнє договір оренди землі, який укладено 13.01.2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області та [PERSON], щодо земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, загальною площею 32,3888 га; зобов'язати [PERSON] повернути вказану земельну ділянку; стягнути судові витрати по справі. Підставою для звернення прокурора з даним позовом є порушення інтересу держави, що відбулося внаслідок ігнорування сторонами договору встановленого порядку розпорядження земельними ділянками для ведення фермерського господарства та отримання земельної ділянки за спрощеною процедурою без проведення земельних торгів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 32,3888 га в оренду строком на 7 років, розташовану на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, для ведення фермерського господарства, після чого проект землеустрою затверджено оскаржуваним наказом і надано в оренду земельну ділянку. 13.01.2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, площею 32,3888 га сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, розташованої на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району та області. Проте, [PERSON] у заяві від 08.08.2013 року, що стала підставою для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, не обґрунтованла належним чином розмір земельної ділянки із урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, а також можливостей її обробітку з огляду на наявні у заявника матеріальні та технічні можливості, що встановлено перевіркою прокуратури у ході якої з'ясовано, що [PERSON] не має нерухомого майна, сільськогосподарської техніки, транспорту, інших засобів для обробітку землі. Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області залишено дану обставину поза увагою та не перевірено зазначені заявником обставини, що створило передумови для невиправданого, штучного використання процедури отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, як спрощеного, пільгового порядку одержання в користування земель державної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою без проведення земельних торгів. Викладені обставини свідчать, що оскаржуваний наказ прийнято з грубим порушенням норм чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню недійсним і скасуванню. Визнання недійсним рішення на підставі якого укладено договір оренди землі є підставою для визнання недійсним такого договору, а тому оскаржуваний договір оренди підлягає визнанню недійсним на майбутнє, а земельна ділянка поверненню. Прокурор підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову та зазначив, що спірний наказ видано згідно вимог чинного законодавства, після чого укладено договір оренди землі, який також повністю відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підстави визнання їх недійсними відсутні, а позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області свого представника до суду не направили, проте надали суду письмове заперечення, в якому зазначили, що видані Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області накази про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та її затвердження відповідають вимогам чинного законодавства. Укладений договір оренди землі від 13.01.2014 року містить всі істотні умови визначені ст.15 Закону України "Про оренду землі", право оренди зареєстровано у встановленому законом порядку. Викладене свідчить, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Крім цього, визнання недійсним договору оренди землі призводить до невикористання землі та не отримання орендної плати, що відповідно зменшує надходжень до бюджету, а тому просили відмовити у задоволенні позову та розглядати справу без участі їх представника ( а.с.73). Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. На підставі заяви [PERSON] від 08.08.2013 року із додатками, Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області винесено наказ №№ КР/3522586400:02:000/00000240 від 28.08.2013 року "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 7 років, що розташована на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району та області (за межами населеного пункту), орієнтовний розмір земельної ділянки 32,3888 га, земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства ( а.с.18). На підставі заяви [PERSON], Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області винесено наказ №КР/3522586400:02:000/00001076 від 25.12.2013 року "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки", яким затверджено документацію та надано в оренду строком на 7 років [PERSON] земельну ділянку загальною площею 32,3888 га кадастровий номер [NUMBER], за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, для ведення фермерського господарства, що розташовані на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району та області (за межами населеного пункту) (а.с.21). 13.01.2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області та [PERSON] укладено договір оренди землі, згідно якого останній передано в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу, що перебувають у державній власності на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району та області, загальною площею 32,3888 га, кадастровий номер [NUMBER], строком на 7 років, який зареєстровано 13.01.2014 року Реєстраційною службою Кіровоградського районного управління юстиції Кіровоградської області (а.с.28). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 58984153 від 13.05.2016 року право власності, інші речові права, іпотека, обтяження на об'єкти нерухомого майна, які б можна було використати для такої форми підприємницької діяльності громадян, як фермерське господарство, у тому числі на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району та області, за [PERSON] не зареєстровано ( а.с.29). Листом № 10-28-99.2-2060/15-16 від 06.04.2016 року Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повідомляє, що [PERSON], як землекористувач на території Кіровоградського району Кіровоградської області, має у власності приблизно 19 ділянок загальною площею 1,0360 га, а нормативна грошова оцінка земельної ділянки 32,3888 га становить 1149863,48 грн. ( а.с.46). Листом № 742 від 03.06.2016 року Територіальний сервісний центр 3541 повідомляє, що станом на 03.06.2016 року за [PERSON] зареєстрований транспортний засіб автомобіль PEUGEOT 405 1989 року випуску ( а.с.47). Згідно листа № 15-690/1 від 03.06.2016 року за відомостями Держсільгоспінспекції в Кіровоградській області [PERSON] не має зареєстрованої сільгосптехніки (а.с.48). Листом № 156 від 20.05.2016 року Оситнязька сільська рада повідомила, що [PERSON] сплачена орендна платна за користування земельною ділянкою загальною площею 32,3888 грн. в повному обсягу за 2014-2015 роки. На даний час вона використовується та перебуває в обробленому стані ( а.с.49). Згідно ст.123 ч.13 ЗК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону. Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону). Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом України «Про фермерське господарство» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин). Так, згідно з абзацом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (абзац 2 частини першої статті 7 Закону). Частинами другою та четвертою статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом. Отже, спеціальний Закон України «Про фермерське господарство» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинно бути зазначено не лише про бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України. Крім того, Закон України «Про фермерське господарство» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми Закону не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для відмови. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, згідно із статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України. Таким чином, за змістом ст.ст.1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 Закону умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів. В якості підстави визнання недійсним і скасування наказу № КР/3522586400:02:000/00001076 від 25.12.2013 року "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки", який винесено Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області, позивач вказує невідповідність заяви [PERSON] від 17.12.2013 року вимогам ст.7 Закону України «Про фермерське господарство», а саме не обґрунтовано належним чином розмір земельної ділянки із урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, а також можливостей її обробітку з огляду на відсутність у заявника нерухомого майна, сільськогосподарської техніки, транспорту, інших засобів для обробітку землі. Проте, наведені вище матеріали справи свідчать, що в заяві [PERSON] обґрунтовано належним чином розмір земельної ділянки із урахуванням перспектив її діяльності, а саме: в матеріалах справи є повідомлення сільського голови Оситнязької сільської ради Кіровоградського району та області, що [PERSON] за користування земельною ділянкою площею 32,3888 га за 2014 рік сплатила орендну плату в сумі 29679,64 грн., за 2015 рік в сумі 38330,06 грн., а також те, що земельна ділянка перебуває в обробленому стані та проведений посів культури (а.с.49). Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону є відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону "Про оренду землі", а також порушення вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону. Відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону України "Про оренду землі", орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст.211 Земельного кодексу України, наслідком укладання угод з порушенням чинного законодавства є визнання такої угоди судом недійсною. Позовні вимоги про визнання недійсним на майбутнє договору оренди землі, суд вважає необґрунтованими, оскільки встановлено, що оскаржуваний наказ, яким вирішено питання про передання земельної ділянки в оренду відповідає вимогам чинного законодавства, а договір оренди землі містить всі істотні умови визначені ст.15 Закону України "Про оренду землі", не містить порушень вимог ст. ст.4-6, 11, 17, 19 вказаного Закону, відповідає іншим вимогам чинного законодавства, право оренди зареєстровано у встановленому законодавством порядку, а тому підстави визначені ст.ст. 203, 215 ЦК України для визнання договору оренди землі недійсним - відсутні. Отже, наведене вище свідчить, що доводи позивача про наявність підстав для визнання договору оренди землі недійсним є необґрунтованими, оскільки не доведені належними та достатніми доказами, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідачів, оскільки позов залишено без задоволення, що відповідає вимогам ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 3, 15, 16, 203, 215 ЦК України, ст.ст.1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство», ст.ст.4-6, 11, 15, 17, 19 Закону України "Про оренду землі", ст.ст.15-1, 122, 123, 186-1 ЗК України та,

Outcome: dismissed