Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ГТУЮ у місті Києві, КМР про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначає, що в червні 2017 року на його адресу надійшла ухвала Дарницького районного суду з позовною заявою [PERSON] до ГТУЮ у м.Києві про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зі змісту одержаної позовної заяви, позивачу стало відомо, що [INFO] помер [PERSON], яким за життя було складено заповіт на користь позивача. Після того, як позивач дізнався про смерть [PERSON] та про наявність складеного заповіту, він звернувся до державного нотаріуса 16-ї КДКН з питанням щодо подання заяви про прийняття спадщини, однак нотаріусом під час особистого прийому було відмовлено позивачу у прийнятті вказаної заяви у зв"язку із пропуском позивачем строку для прийняття спадщини. На підставі викладеного та враховуючи той факт, що позивач в силу поганого стану здоров"я останнім часом не міг постійно підтримувати зв"язок з померлим, а отже не був обізнаний про смерть [PERSON], на думку позивача, ним було пропущено строк на прийняття спадщини з поважних причин, а тому був змушений звернутись до суду із вказаним позовом та присити суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини - 3 місяці. Ухвалою суду, яка занесено до журналу судового засідання від 21.11.2017, до участі у розгляді вказаної справи залучено у якості третьої особи [PERSON] Ухвалою суду, яка занесено до протоколу судового засідання від 22.02.2018, змінено процесуальний статус [PERSON] з третьої особи на співвідповідача. Представник позивача у судове засідання з"явився, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник у судове засідання з"явились, позовних вимог не визнали, заперечували проти задоволення позову на підставі наданих до суду доказів. Інші відповідачі своїх представників до суду не направили, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, подали до суду письмові пояснення, у яких зокрема просили суд про розгляд справи за відсутності їх представників та прийняти рішення на підставі поданих доказів згідно чинного законодавства. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 4/10 житлового будинку [ADDRESS], який належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.1987 та від 06.05.2014. [PERSON] 13.09.2006 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Соврас О.Ю. Згідно з цим заповітом [PERSON] усю належну йому частку житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та усю належну йому відповідну частку земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок, заповів [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Згідно положень ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно спадкової справи №616/2016 щодо майна померлого [PERSON], вбачається, що [PERSON] у строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, проте постановою від 07.02.2017 про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки при відповідній перевірці було виявлено заповіт від імені померлого на користь [PERSON] Строк для подання заяви згідно ст.ст.1269-1270 ЦК України про прийняття спадщини після смерті [PERSON] сплинув [INFO]. У той же час позивачем суду взагалі не надано жодного належного та допустимого доказу звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON], а також не надано доказів відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з пропуском строку на звернення з заявою про прийняття спадщини, не знайдено таких доказів під час судових засідань. Таким чином, вбачається, що із заявою про прийняття спадщини або відмову від спадщини, у встановлений законом шестимісячний термін, навіть на час подання вказаного позову до суду, до нотаріальної контори позивач не звертався. За позовом спадкоємця, який пропустив строк прийняття спадщини з поважної причини суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.3 ст.1272 ЦК України). Згідно роз'яснень, які містяться в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Позивач посилається на те, що час відкриття спадщини він мав проблеми із здоров"ям та довгий час перебував на лікуванні, проте на доказ вказаного надає лише вивиску з історії хвороби №5700/15, з якої вбачається, що позивач проходив лікування з 03.12.2015 по 05.12.2015, тобто ще до смерті [PERSON], який помер [INFO] року. За таких обставин вважати, що [PERSON] протягом майже 2 років з поважних причин був позбавлений можливості надати заяву про прийняття спадщини не можна, оскільки навіть з червня 2017 року про, коли позивач (як він вказує) вперше дізнався про смерть спадкодавця, позивачем не надано доказів про звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та прийняття нотаріусом обгрунтованого рішення про прийняття або відмову у прийнятті вказаної заяви. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто процесуальними нормами встановлено обов'язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як передбачено ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що непідлягає задоволенню. Судові витрати згідно Закону України «Про судовий збір» позивачу поверненню не підлягають і покладаються на позивача.

Outcome: dismissed