Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Позивач, [PERSON] , у вересні 2019 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба про скасування реєстрації права власності на двоповерхову нежитлову будівлю Літера "Г-2" загальною площею 1216,5 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] яка зареєстрована за Державою Україна в особі балансоутримувача Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба. Позовна вимога вмотивована тим, що на підставі договорів купівлі-продажу від 29.02.2008 року, 24.03.2008 року, 27.03.2008 року у [PERSON] виникло право власності на нежитлову будівлю Літера «Б-2», розташовану на за адресою: [ADDRESS] . У свою чергу, у попереднього власника право власності виникло на підстав договорів купівлі-продажу від 14.09.2006 року. Протягом всього часу володіння будівлею різними суб`єктами права власності його обслуговували, здійснювали поточні ремонтні роботи, замінювали вікна, воно неодноразово передавалось в іпотеку ПАТ "Ощадбанк" та ПАТ "Укрсоцбанк", які відповідно перевіряли дійсність всіх правовстановлюючих та інвентаризаційних документів. Однак Держава Україна в особі балансоутримувача Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба здійснила реєстрацію двоповерхової нежитлової будівлі Літера "Г-2" загальною площею 1216,5 кв.м. розташованої за адресою: [ADDRESS] . Оскільки за вказаною адресою розташовано лише одна двоповерхова будівля, [PERSON] не зважаючи на захист права власності вимогами чинного законодавства, вважає що його право, яка власника майна, порушені. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.09.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, представник позивача, адвокат О.В. Яснолобов, в судове засідання надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у передбачені законом строки не надав, будь-яких пояснень та заперечень до суду не направив, неодноразово подавав заяви про відкладення розгляду справи. Вищенаведене дає суду підстави зробити висновок про те, що причини неявки представника відповідача є неповажними, а подане клопотання про відкладення є таким, що призводить до затягування розгляду справи та порушення розумних строків розгляду. Разом з тим, суд зазначає, що неодноразово були задоволені клопотання представника відповідача про відкладення судових засідань. Відтак, враховуючи тривалий розгляд справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та їх представників, які належними чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи на підставі доказів наявних в матеріалах справи. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 р.). За таких обставин, у суду є достатньо підстав на подальший розгляд справи за відсутністю відповідача. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, [PERSON] є власником двоповерхової нежитлової будівлі Літера «Б-2», розташованої на за адресою: [ADDRESS] на підставі договорів купівлі-продажу від 29.02.2008 року, 24.03.2008 року, 27.03.2008 року, укладених з [PERSON] , а саме: -нежитлові приміщення 2-го поверху №2-2, 2-3, 2-5, 2-6 в Літ. «Б-2» загальною площею 131,8 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2008р., посвідченого ПН ХМНО Кошель Т.В. реєстр №988. -нежитлові приміщення підвалу №0-6 -:- 0-11, 0-17 -:- 0-21 в Літ. «Б-2» загальною площею 204,5 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2008р., посвідченого ПН ХМНО Кошель Т.В. реєстр №1065. -нежитлові приміщення підвалу №0-1 -:- 0-5, 0-12-:-0-16, 0-22-:-0-27 в Літ. «Б-2» загальною площею 191,4 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2008р., посвідченого ПН ХМНО Кошель Т.В. реєстр №987. -нежитлові приміщення 1-го поверху №1-4, 1-5, 1-29 та 2-го поверху №2-1, 2-4, 2-8 в Літ. «Б-2» загальною площею 148,2 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2008р., посвідченого ПН ХМНО Кошель Т.В. реєстр №990. -нежитлові приміщення 1-го поверху №1-1, 1-2, 1-6, 1-7, 1-13-:-1-17, 1-30, 1-31 загальною площею 143,5 кв.м.; нежитлові приміщення 1-го поверху №1-3, 1-8-:-1-12, 1-21-:-1-25, 1-32 загальною площею 129,4 кв.м.; нежитлові приміщення 1-го поверху №1-18-:-1-20, 1-26-:-1-28 загальною площею 108,1 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №2-7 загальною площею 141,9 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 29.02.2008 року, посвідченого ПН ХМНО Яковлевою К.Б., реєстр №392. Двоповерхова нежитлова будівля Літера «Б-2» (колишня їдальня), розташована на за адресою: [ADDRESS] до 2004 року належала Державі Україна відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого 23.11.2004 року Виконавчим комітетом Харківської міської ради та була проінвентаризована КП "Харківське міське БТІ" 13.04.2004 року. Відповідно КП "Харківське міське БТІ" щодо цієї будівлі було створено інвентаризаційну справу №84023, реєстровий №5548. З власності Держави нежитлова будівля Літера «Б-2», розташованана за адресою: [ADDRESS] вибула на підставі договору купівлі продажу р.№Д29/1.5/1412 від 21.12.2004 року посвідченого ПН ХМНО Адамовою Л.А., реєстр №6824 та акту прийому-передачі від 11.01.2005 року. Покупцем будівлі стало ТОВ "Укрмедполіс". ПН ХМНО Салімовська Марина Миколаївна 06.08.2019 року на підставі Листа, серія та номер 10-16-13069, виданого 18.07.2019 року Фондом державного майна України здійснила реєстрацію права власності двоповерхової нежитлової будівлі Літера "Г-2" загальною площею 1216,5 кв.м. розташованої за адресою: [ADDRESS] за Державою Україна в особі балансоутримувача Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба. Протягом розгляду справи відповідач не заперечив того факту, що приміщення у нежитловій будівлі, які належать позивачу повністю формують цілу будівлю Літера «Б-2» яка є тотожною до будівлі Літера «Г-2», право на яку зареєстрував відповідач. Відповідач також не спростував дійсність відчуження Державою Україна нежитлової будівлі Літера «Б-2» (колишня їдільня) по [ADDRESS] . Суду не надано доказів на якій підставі за адресою по [ADDRESS] , Харківським національним університетом повітряних сил імені Івана Кожедуба було проінвентаризовано двоповерхову будівлю колишньої їдальні (інвентарний номер 8/2). Документів про замовлення такої інвентаризації суду не надано. Також суду не доведено обставину отримання Харківським національним університетом повітряних сил імені Івана Кожедуба нежитлової будівлі №8/2 (їдальня) за актом приймання-передачі з балансу квартирно-експлуатаційного відділу м.Харків (КЕВ м.Харків). Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналогічна думка і в рішенні ЄСПЛ Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium) в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України у разі невідповідності правового акта у правовому акті вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акту вищої юридичної сили, а у разі невідповідності правового акта міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.

Outcome: approved