Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13.10.2008 року розірвано шлюб між сторонами та в тому числі з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 300 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17.09.2008 року відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 12.12.2009 року позивач змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ", про що Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції видано свідоцтво про зміну імені серії [NUMBER] , актовий запис №04. На разі розмір аліментів у сумі 300 грн не є достатнім для гармонійного розвитку дитини та є нижчим мінімально допустимого вимогам, які визначені чинним законодавством, а також у зв"язку з суттєвими змінами у матеріальному стані позивача та відповідача по справі, а також у зв"язку із значними змінами у витратах, які несе позивач та відсутності будь-якої іншої допомоги від відповідача, виникла необхідність збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача. Позивач просить суд збільшити розмір стягуваних аліментів із 300 гривень щомісяця до 2000 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18.11.2019 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Копія ухвали про відкриття провадження по справі , копія позову та долучених до нього документів, направлялася відповідачеві за місцем його реєстрації, в тому числі його було повідомлено про розгляд даної справи через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідачем в установлений ч. 7 ст.178ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Представник позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13.10.2008 року з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 300 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Згідно копії повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17.09.2008 року відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 12.12.2009 року позивач змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ", про що Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції видано свідоцтво про зміну імені серії [NUMBER] , актовий запис №04. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості відповідач протягом тривалого часу грошові кошти на оплату аліментів не сплачував, але з лютого 2018 року відповідач працевлаштувався та щомісяця сплачує грошові кошти в рахунок сплати аліментів, останні місяці у розмірі біля 1700 грн. на місяць. Згідност. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття . Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відтак, положення ст.192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. У частині 1 ст.192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Відповідно до п.п.17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від17травня 2017року№ 037-VIII частину другу 182 СК України викладено в такій редакції:«Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.Мінімальний розмір аліментів наодну дитинуне можебути меншим,ніж 50відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідноговіку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Суд при розгляді вимог позивачки про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів крім того, що змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає, в тому числі майнове становище відповідача змінилося, а тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню. У сукупності наведеного, судом визнається необхідним та достатнім збільшення аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача, в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3„Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved