Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

14 березня 2014 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 03 березня 2014 року між ТОВ «Торгівельний дім «Мегатекс», що діє на підставі Статуту, представлене ТОВ «Спікер-Брок-Інвест» (повірений продавця) в особі директора Василенка Віталія Васильович та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу цінних паперів № 50БВ, а саме одного простого векселя № АА 1880247, векселедавець ТОВ «СІЄРА ДНІПРО», номінальною вартістю 400 000 грн. 00 коп., дата складання 23 вересня 2013 року, строк погашення за пред'явленням. 06.03.2014 року [PERSON] здійснила оплату по договору купівлі - продажу цінних паперів № 50БВ у розмірі 10 000,00 гривень. Авалістом по вказаному векселю виступає ПП «Тоджима». Просила: стягнути заборгованість у розмірі 400 000,00 грн. з Приватного підприємства «Тоджима» (49006, м. Дніпропетровськ, вул. Чичеріна, 74, код ЄДРПОУ 19434132) на користь [PERSON]; судові витрати покласти на Відповідача. У судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача визнала у повному обсязі заявлені позовні вимоги та обставини справи, проте у судових дебатах залишила спір на розсуд суду. Пояснила що спір відсутній, однак у підприємства відсутні кошти для задоволення вимог позивачки. У судове засідання представник третьої особи не з'явився. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, 03 березня 2014 року між ТОВ «Торгівельний дім «Мегатекс», що діє на підставі Статуту, представлене ТОВ «Спікер-Брок-Інвест» (повірений продавця) в особі директора Василенка Віталія Васильович та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу цінних паперів № 50БВ, а саме одного простого векселя № АА 1880247, векселедавець ТОВ «СІЄРА ДНІПРО», номінальною вартістю 400 000 грн. 00 коп., дата складання 23 вересня 2013 року, строк погашення за пред'явленням (а. с. 6,7). 06.03.2014 року [PERSON] здійснила оплату по договору купівлі-продажу цінних паперів № 50БВ у розмірі 10 000,00 гривень (а. с. 10). Векселедавцем по векселю є ТОВ «Сієра Дніпро» (код ЄДРПОУ - 38113641). Слід зазначити, що відповідачем у справі визнано заявлені вимоги та обставини викладені у позові, проте зазначено, що спір відсутній та залишено вирішення справи на розсуд суду. Відповідно ст. 174 ЦПК України, визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем. Визнати позов може відповідач або його уповноважений представник. Право відповідача на визнання позову повністю або частково є виявом принципів диспозитивності і змагальності. Однак, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Проте, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону (наприклад, відповідач визнає безпідставний позов) або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (п. 24 постанови Пленуму ВС України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 р. N 2). Так від визнання позову слід відрізняти визнання фактів. Факти може визнати й позивач. Визнання стороною в суді фактів, якими друга сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, не є для суду обов'язковим. Суд може вважати визнаний факт встановленим, коли у нього не виникає сумніву в тому, що визнання відповідає дійсним обставинам справи, не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів і не зроблено під впливом обману, насильства, погрози, помилки. Вирішуючи заявлену позовну вимогу суд виходить з наступного. В силу ст. 14 Закону України "Про цінні папери і фондовий ринок" встановлено, що вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Особа, у якої знаходиться вексель, вважається його законним держателем, якщо її право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній із них є бланковим (ст. ст. 16, 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі). Законний векселедержатель не зобов'язаний доводити наявність і дійсність своїх прав за векселем, вони вважаються наявними та дійсними. Доведення протилежного - є обов'язком особи, якій пред'явлено вимогу за векселем, якщо вона заперечує проти позову. Згідно ст. 75 Уніфікованого закону, простий вексель містить: 1) найменування "простий вексель", яке включене до тексту документу і виражене тією мовою, якою цей документ складений; 2) просту i нічим не обумовлену обіцянку сплатити визначену суму; 3) зазначення строку платежу; 4) зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; 5) найменування того, кому або за наказом кого платіж повинен бути здійснений; 6) зазначення дати i місця складання векселя; 7) підпис того, хто видає документ (векселедавця). Згідно ст. 30 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі платіж за переказним векселем може бути забезпечений авалем повністю або в частині його суми. Забезпечення може бути надане третьою особою або навіть однією з осіб, які поставили свій підпис на векселі. Відповідно до ст. 31 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі аваль вчинюється або на самому переказному векселі, або на алонжі. Він виражається словами "вважати за аваль" або будь-яким іншим рівнозначним формулюванням. Він підписується тим, хто надає аваль. Вважається, що для здійснення авалю достатньо одного лише підпису, вчиненого авалістом на лицьовій стороні векселя, якщо тільки цей підпис не вчинений трасатом або трасантом. В авалі повинно бути вказано, за кого він виданий. У разі відсутності такої вказівки він вважається виданим за трасантом. Статтею 32 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі аваліст відповідає так само, як і та особа, зобов'язання якої він забезпечив. Його зобов'язання є дійсним навіть у тому разі, якщо те зобов'язання, яке він забезпечував, виявиться недійсним з будь-якої іншої причини, ніж дефект форми. Здійснюючи платіж за переказним векселем, аваліст набуває прав, що випливають з переказного векселя, проти особи, зобов'язання якої він забезпечив, і проти тих осіб, які зобов'язані перед останньою за переказним векселем. До простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів (ч. 1 ст.77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі). Слід зазначити, що суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі позивачкою цього зроблено не було. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Згідно ст.30 Уніфікованого Закону платіж за векселем може бути забезпечений авалем і таке забезпечення може бути надано третьою особою. Статтею 31 Уніфікованого Закону передбачено, що аваль вчиняється або на самому векселі, або на алонжі. Він виражається словами "вважати за аваль" або будь-яким іншим рівнозначним формулюванням. Він підписується тим, хто надає аваль. Вважається, що для здійснення авалю достатньо одного лише підпису, вчиненого авалістом на лицьовій стороні векселя, якщо тільки цей підпис не вчинений трасатом або трасантом. В авалі повинно бути вказано, за кого він виданий. У разі відсутності такої вказівки він вважається виданим за трасанта. Згідно ст.32 Уніфікованого Закону аваліст відповідає так само, як і та особа, зобов'язання якої він забезпечив. Його зобов'язання є дійсним навіть у тому разі, якщо те зобов'язання, яке він забезпечував, виявиться недійсним з будь-якої іншої причини, ніж дефект форми. Здійснюючи платіж за переказним векселем, аваліст набуває прав, що випливають з переказного векселя, проти особи, зобов'язання якої він забезпечив, і проти тих осіб, які зобов'язані перед останньою за переказним векселем. З копії векселя що надана до матеріалів справи вбачається (а с. 9) в правому кутку його лицьової сторони вчинено напис, який можливо прочитати лише щодо зазначення особи гендиректора ПП Тоджима та його підпису й печатки підприємства, проте всупереч ст.31 Уніфікованого Закону аваліст не підтвердив вчинений напис про аваль підписом посадової особи. Пункт 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 08.06.2007р. "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" визначає, що якщо судом буде встановлено, що забезпечене авалем зобов'язання за векселем є недійсним через дефект форми (ст.31 Уніфікованого Закону), то зобов'язання аваліста також визнається недійсним. При дослідженні оригіналу векселя наданого для огляду у судовому засіданні, судом не оголошено вказану обставину іншою аніж вище встановлено, сторонами щодо напису не наголошувалось. Суд вважає, що напис від імені ПП Тоджима не має сили авалю, та на думку суду, виключає покладення зобов'язань саме за авалем на вказане підприємство. З наведеного вбачається, що аваль вчиняється безпосередньо на векселі та не потребує укладення додаткових договорів для підтвердження вчинення авалю. Від імені аваліста підпис на векселі Серії АА 1880247 вчинено директором ТОВ «ТД «Мегатекс» [PERSON] та скріплений печаткою товариства. Проте, жодною із сторін (враховуючи визнання відповідачем позову) не представлено до суду доказів того, що [PERSON] станом на час вчинення напису виконував обов'язки директора ТОВ «ТД «Мегатекс», не подано також позивачем доказів на підтвердження того, що у вказаному періоді Статутом товариства не було встановлено обмеження повноважень директора на вчинення відповідних правочинів. Не надано доказів правових підстав стягнення суми за вказаним векселем саме з ПП «Тоджима», відсутності ліквідації вказаного підприємства та правових підстав за яких вказане підприємство виступає авалістом. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні, а тому в позові слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне враховуючи результат розгляду справи судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3654 грн. 00 коп. віднести за рахунок [PERSON] З огляду на викладене,

Outcome: dismissed