Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

04.02.2015р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON], в якій остання просила суд визнати факт проживання позивачки та відповідача однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2003р. по 24.09.2004р.; в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за позивачкою право власності в цілому на кв. № 84 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1; зняти арешт та заборону на відчуження на цю квартиру, накладені постановами ВПВР УДВС ГУЮ в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження № 36531213 і арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, виданими 11.02.2013р. та постановами Жовтневого ВДВС ДМУЮ ГУЮ в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження № 40534712 і арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, виданими 12.11.2013р., постановою Жовтневого ВДВС ДМУЮ ГУЮ в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження № 22572501, виданою 15.11.2010р., накладені Самарським ВДВС ДМУЮ в межах виконавчого провадження № 28203821. 13.02.2015р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла уточнена позовна заява [PERSON], в якій позивачка просила суд визнати факт проживання її та відповідача однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2003р. по 24.09.2004р.; припинити право власності [PERSON] в цілому на квартиру № 84 за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1; скасувати державну реєстрацію права власності в цілому за [PERSON] на квартиру № 84 за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1; визнати право спільної сумісної власності позивачки та відповідача на квартиру № 84 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1; в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за [PERSON] право власності в цілому на квартиру № 84 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1; виключити із акту опису та арешту і скасувати арешти з кв. № 84 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1; накладені постановами ВПВР Управління ДВС ГУЮ в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження № 36531213 і арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, виданими 11.02.2013р. та постановами Жовтневого ВДВС ДМУЮ ГУЮ в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження № 40534712 і арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, виданими 12.11.2013р., постановою Жовтневого ВДВС ДМУЮ ГУЮ в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження № 22572501, виданою 15.11.2010р., накладені Самарським ВДВС ДМУЮ в межах виконавчого провадження № 28203821 (а.с. № 77 85 т. 1). 08.06.2015р. позивачкою було надано суду уточнену позовну заяву, в якій позивачка просила суд визнати факт її проживання з [PERSON], однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2003р. по 31.12.2003р. та з 01.01.2004р. по 24.09.2004р.; припинити право власності [PERSON] в цілому на квартиру № 84 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1; скасувати державну реєстрацію права власності в цілому за [PERSON] на квартиру № 84 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1; визнати право спільної сумісної власності позивачки та відповідача на квартиру № 84 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1; в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за [PERSON] право власності в цілому на квартиру № 84 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1; виключити із акту опису та арешту і скасувати арешт з квартири № 84 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1, накладені постановами ВПВР УДВС ГУЮ в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження № 36531213 і арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, виданими 11.02.2013р. та постановами Жовтневого ВДВС ДМУЮ ГУЮ в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження № 40534712 і арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, виданими 12.11.2013р., постановою Жовтневого ВДВС ДМУЮ ГУЮ в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження № 22572501, виданою 15.11.2010р., накладені Самарським ВДВС ДМУЮ в межах виконавчого провадження № 28203821 (а.с. № 197 205 т.№ 1). В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON], з урахуванням уточнень, посилалася на те, що попередній шлюб відповідача з [PERSON] було припинено 20.06.2003р. З 24.09.2004р. [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] До реєстрації шлюбу, а саме з жовтня 2003р. вона проживала з відповідачем однією сімєю в будинку № 189 по вул. Комсомольській в сел. Кіровському, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, належному на той момент відповідачу згідно договору купівлі продажу жилого будинку від 27.08.2002р., посвідченого приватним нотаріусом ДРНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2839. Факт спільного проживання сторін в цей період можуть підтвердити свідки. Про спільний бюджет позивачки з відповідачем в той час свідчить придбання побутової техніки до вищевказаного будинку, його спільний ремонт, спільний відпочинок, спільне відвідування її та його родичів. Про наявність взаємних прав та обовязків свідчить працевлаштування позивачки на підприємстві, належному відповідачу, оплата позивачкою лікування відповідача в лікувальних закладах, її піклування про батьків відповідача та його сина від першого шлюбу. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.12.2013р. за позовом [PERSON] до відповідача про поділ спільного майна подружжя, винесеним за результатами розгляду апеляційної скарги ПАТ «Укрсиббанк», встановлено, що 08.04.2004р. відповідач набув право власності на квартиру № 84 за аресою: м. Дніпропетровська, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1. Так, відповідно до договору № 17-2-4 спільної діяльності з будівництва житлового комплексу «Башта», що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, 35б, укладеного 12.09.2003р. між ТОВ «Перспектива Інвестмент» та [PERSON], 30.01.2004р. останнім було отримано спірну квартиру як майнову долю в спільному майні вартістю 981 155 грн.95коп. Фактично, на 30.01.2004р. у квартирі була лише цементна стяжка підлоги, скління житлових кімнат стрічкового типу, вхідні двері, загальна система водовідведення (каналізаційні стояки) та система опалення і кондиціонування. Також, до квартири були підведені системи водопроводу та електропостачання. Як зазначає позивачка, протягом 2004р. травня 2006р. за належні їй грошові кошти було здійснено придбання та монтаж підлоги (ламінату), міжкімнатних дверей, гіпсокартонних стінових плит, сантехніки та дизайнерських меблів, ремонтно-оздоблювальні роботи в житлових кімнатах, коридорах, прихожій, на кухні-їдальні, постирочній та в санвузлах. А отже, позивачка доклала чималих трудових та грошових затрат для збільшення цінності квартири. Згідно звіту про оцінку майна станом на 07.08.2014р. вартість квартири становила вже 4\~123 200 грн. Таким чином, в тому числі завдяки її трудовій і грошовій участі квартира майже впятеро, тобто істотно, збільшилася у своїй вартості. Вищевказаним рішенням Апеляційного суду Дніпропетровській області від 05.12.2013р., залишено без змін рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2013р. (в певній частині), яким в порядку поділу спільної сумісної власності позивачки та відповідача, за останнім визнано право власності на частину доходів ТОВ «Укрхімтрейдинггруп» за 2012р., яка пропорційна його внеску до статутного капіталу. Відповідно до даних звіту про фінансові результати за 2012р. дохід товариства склав 6 547 000 грн. У звязку з чим, позивачка вважає, що визнання за нею права власності на квартиру № 84 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1 є достатнім засобом захисту її цивільних прав та інтересів. Також [PERSON] зазначала, що з моменту народження вона доглядала за їх спільною з відповідачем донькою [PERSON] до досягнення нею 6-річного віку (до середини 2011р.), у звязку з чим позивачка просила суд врахувати інтереси малолітньої доньки і факт неподільності квартири в натурі. Крім того, позивачка просила суд звернути увагу на те, що за час її перебування в шлюбі з відповідачем, останнім було придбано у власність і інше майно, що є їх спільною сумісною власністю, однак його перелік та підтверджуючі документи у позивачки відсутні та їх отримання для неї є неможливим. Відповідно до вищевикладеного, позивачка просила суд припинити право власності відповідача на частку у спільній власності на спірну квартиру з огляду на її неподільність та відсутність істотної шкоди інтересам останнього. 08.06.2015р. [PERSON] подав до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зустрічну позовну заяву, в якій просив суд прийняти даний зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом та в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ним право власності на 29/100 частин квартири № 84 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1 та в цілому на легковий автомобіль марка BMW, модель Х5, 2008р. випуску, державний номер [NUMBER] (а.с. № 213 215 т.№ 1). В обґрунтування вимог за зустрічним позовом [PERSON] посилався на те, що дійсно з 24.09.2004р. він перебуває у шлюбі з [PERSON], зареєстрованим ВРАЦС Красногвардійського РУЮ м. Дніпропетровська, актовий запис № 505. Від цього шлюбу у сторін є діти [PERSON], 01.07.2005р. народження та [PERSON], 23.01.2015р. народження (а.с. № 24, 144 т. № 1). З жовтня 2003р. позивач та відповідачка за зустрічним позовом проживали однією сімєю в будинку № 189 по вул. Комсомольській в сел. Кіровському Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що на той момент належав [PERSON] на праві приватної власності. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.12.2013р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, винесеним за результатами розгляду апеляційної скарги ПАТ «Укрсиббанк», встановлено, що 08.04.2004р. [PERSON] набув права власності на квартиру № 84 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд.35б, корп. 1. Ним також було залишено без змін рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2013р., в частині визнання за ним права власності на частку доходів ТОВ «Укрхімтрейдинггруп» за 2012р., пропорційно його внеску до статутного капіталу останнього, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до даних звіту про фінансові результати за 2012р. дохід товариства склав 6 547 000 грн. Крім того, [PERSON] визнав, що за період проживання у шлюбі з позивачкою за первісним позовом вартість спірної квартири, не в останню чергу завдяки її фінансовій та особистої трудової участі, зросла з 981 155грн. 95коп., як вказано в договорі № 17-2-4 спільної діяльності з будівництва житлового комплексу «Башта», що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, укладеного 12.09.2003р. між ТОВ «Перспектива Інвестмент» та [PERSON] до 4 123 200 грн., про що зазначено у звіті про оцінку майна від 07.08.2014р. Крім вищевказаної квартири, за час перебування в шлюбі з позивачкою за первісним позовом, а саме в липні 2008р., [PERSON] було також придбано легковий автомобіль марка BMW X5 2008р. випуску, державний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія АЕС № 236919, виданим 18.07.2008р. Дніпропетровським ВРЕР-1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області. За даними звіту про оцінку майна від 16.03.2015р. вартість даного транспортного засобу складає 789 366 грн. З огляду на вищезазначене, [PERSON] частково погоджувався з основним позовом, а саме, в частині віднесення спірної квартири до обєктів права спільної сумісної власності подружжя, з подальшим розподілом і відступленням від засад рівності часток подружжя. В першій частині оскільки квартира істотно збільшилася у своїй вартості внаслідок її трудових та грошових затрат. В іншому бо вона є матірю його малолітніх дітей. Експертна вартість квартири 4 123 200 грн. За принципом рівності сторонам має належати по 50/100 частин останньої 4 123 200грн. / 2 = 2 061 600 грн. кожна. Виходячи з експертної вартості автомобіля в 789 366 грн., вартості частки позивача за зустрічним позовом в доходах ТОВ «Укрхімтрейдинггруп» в сумі 982 050 грн. (розмір внеску останнього до статутного капіталу 15%), частина [PERSON] в останніх має складати 789 366 грн. / 2 + 982\~050 грн. / 2 = 394 683 грн. + 491 025 грн. = 885 708 грн. Відтак, позивач за зустрічним позовом вважає справедливою його долю в квартирі в розмірі 2 061 600 грн. 885 708 грн. = 1 175 892 грн., що складає 29/100 частин останньої та визнання права власності в цілому на легковий автомобіль марки BMW X5 2008 р. випуску, державний номер [NUMBER]. Позивачка [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові. В судовому засіданні, що відбулося 26.04.2016р. була допитана судом в якості свідка (а.с. № 202-206 т. № 2). Повідомила про обставини спільного проживання з [PERSON] до реєстрації шлюбу, на підтвердження чого надала фотокартки датовані 2003-2004рр., що підтверджують їх спільне проживання в цей період в сел. Кіровське, відпочинок закордоном. Повідомила, що власноруч поралась по господарству. Надала докази легального перебування на території України на той час копію паспорту з відміткою про перетин кордону, диплом спеціаліста ДС № 022726 від 12.11.2003 р., звернула увагу суду на наявні в матеріалах справи докази особистої участі в істотному збільшенні вартості спірної квартири, такі як договір підряду від 01.08.2004р., акти приймання-передачі виконаних ремонтно-будівельних робіт і узгодження договірної ціни на виконані роботи і поставлені матеріали від 25.10.2004р.,18.01.2005р., 12.04.2005р.,24.07.2005р., 10.10.2005р., 30.11.2005р., квитанції до прибуткових касових ордерів № 28 від 10.09.2004р.,27.10.2004р.,21.01.2005р.,№ 34 від 14.04.2005р.,№ 50 від 27.06.2005р.,№ 10 від 12.10.2005р., № 53 від 30.11.2005р., технічний паспорт станом на 18.09.2008р. та інші роки, договір іпотеки від 30.09.2008р. Представник позивачки за первісним позовом - [PERSON] (довіреність від 04.08.2015р. а.с. № 99 т. № 2) в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові та згідно доказів, наявних в матеріалах справи. Проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував. Відповідач [PERSON] був допитаний судом як свідок в судовому засіданні, що відбулося 26.04.2016р. (а.с. № 202-206 т. № 2). Визнав позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення факту проживання з нею однією сімєю до реєстрації шлюбу, її фінансовій та особистій трудовій участі в істотному збільшенні вартості спірної квартири, віднесенні останньої до спільної сумісної власності подружжя з подальшим розподілом та відступом від засад рівності часток подружжя, оскільки вона є матірю двох його неповнолітніх дітей. Просив визнати право власності на 29/100 частини квартири та автомобіль марки BMW X5 в цілому з підстав, викладених в позовній заяві та згідно доказів, наявних в матеріалах справи. Представник відповідача за первісним позовом - [PERSON] (договір від 18.03.2015р. а.с. № 125-126 т.№ 2) проти задоволення позовних вимог за первісним позовом частково заперечував (не визнав п.5 позовних вимог, який стосується визнання за [PERSON] в цілому права власності на [ADDRESS]). Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та згідно доказів, наявних в матеріалах справи. Представник ПАТ «[PERSON] Дніпро» - [PERSON] (довіреність від 15.10.2015р. а.с. № 102 т. № 2) в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог за первісним позовом заперечував у звязку із наступним. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2011р. по справі № 2-5980/11 було стягнуто солідарно заборгованість з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Дніпро» як поручителів у розмірі 2 721 463 грн.54коп. Дане рішення ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області залишено без змін та на даний час перебуває на виконанні ДВС. Крім того, банк звертав увагу суду на те, що на даний час державним виконавцем здійснюються підготовчі дії щодо продажу квартири №84, за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1, як єдине майно [PERSON], з метою виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2011р. по справі №2-5980/11. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.12.2013р. (пр. №22-ц/774/12258/13) встановлено (абз. 23), що квартира №84, за адресою м.Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1 придбана [PERSON] до реєстрації шлюбу з [PERSON], тому спірна квартира не є тим майном, що набуте подружжям за час шлюбу, квартира може вважатись їх спільною сумісною власністю, тому поділу між подружжям з правових підстав не підлягає. Проаналізувавши підстави з яких було відмовлено у позові, позивачка знову звернулася до суду з позовом, надавши документи, які нібито підтверджують виконання поліпшення стану квартири саме за кошти [PERSON] [PERSON] звертав увагу суду на те, що такі документи [PERSON] не були надані суду у 2013р., а у 2015р. надаються суду. Позивачка у даному позові зазначає, що здійснювала ремонт в оспорюваній квартирі виключно за свої кошти, але також зазначила, що [PERSON] працевлаштував її на власному підприємстві. Тобто, сам відповідач (чоловік) сплачував їй заробітну плату. Згідно частини 2 статті 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. З наведеного положення випливає, ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. На думку представника банку, не доведено, що поліпшення житлових умов відбувалося саме за її кошти, оскільки позивачка сама зазначала, що з кінця 2003р. по даний час проживає однією сімєю з [PERSON]П, отже, [PERSON] не надано жодних доказів, що саме за її грошові кошти було здійснено ремонт (збільшення цінності квартири). Також позивачка в якості доводів посилається на те, що [PERSON] за час перебування у шлюбі з [PERSON] придбав у власність і інше майно, що є спільною сумісною власністю, однак документи відсутні та їх отримання є неможливим з огляду на те, що вони зареєстровані на імя [PERSON] Також банк звертав увагу суду на те, що і оспорювана квартира зареєстрована на [PERSON] і саме на неї позивачка хоче визнати право власності, оскільки, на дану квартиру накладено арешт з метою виконання вищезазначеного рішення суду про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ПАТ «[PERSON] Дніпро». Відповідно до частини 3 статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Задоволення ж позовних вимог [PERSON] зробить неможливим виконання рішення суду на користь ПАТ «[PERSON] Дніпро» і ці дії свідчать про недобросовісність позивачки з метою ухилення її чоловіком [PERSON] від виконання рішення суду щодо погашення заборгованості перед ПАТ «[PERSON] Дніпро». Отже, представник банку вважав, що даний позов є схемою зміни власника квартири №84, за адресою м.Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1, який поданий зі зловживання правом, з метою уникнення грошової відповідальності з боку [PERSON] перед ПАТ «[PERSON] Дніпро» оскільки це єдине майно, яке зареєстровано за [PERSON] у звязку з чим органом державної виконавчої служби на нього накладено арешт (а.с. № 95 96 т.№ 1). Проти задоволення вимог за зустрічною позовною заявою представник ПАТ «[PERSON] Дніпро» не заперечував, оскільки дані вимоги не стосуються безпосередньо інтересів банку. Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулися, а також не скористалися правом надання заперечень проти позовів (первісного та зустрічного). Ухвалами суду (винесені без виходу до нарадчої кімнати) від 16.11.2015р. та 06.04.2016р. ухвалено про розгляд справи за відсутності пяти не з,явившихся 3-тіх осіб (а.с. № 108, 165 т. № 2). Ухвалою суду (винесена без виходу до нарадчої кімнати) від 16.02.2016р. ухвалено про залучення в якості правонаступника 3-ї особи ПАТ „УкрсибБанк ТОВ ФК „Довіра та гарантія (а.с. № 136 т. № 2). Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], допитавши позивачку та відповідача в якості свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази\~у\~ сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про те, що основні позовні вимоги слід задовольнити частково, а зустрічні повністю з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Так, предметом розгляду даної цивільної справи є визнання певного майна, зокрема спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя та розподіл цього майна між сторонами. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З 24.09.2004р. [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON], який зареєстровано ВРАЦС Красногвардійського РУЮ м. Дніпропетровська, актовий запис № 505 (а.с. № 23 т.№ 1). Від цього шлюбу подружжя має дітей: [PERSON], 01.07.2005р.н. та [PERSON], 23.01.2015р.н., що підтверджується доказами (а.с. № 24, 144 т.№ 1). До реєстрації шлюбу, а саме з жовтня 2003р. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю в будинку № 189 по вул. Комсомольській в сел. Кіровському Дніпропетровського району Дніпропетровської області, належний на той момент відповідачу згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 27.08.2002р., посвідченого приватним нотаріусом ДРНО [PERSON] Л та зареєстрованого в реєстрі за № 2839. Відповідно до п. 1 договору купівлі-продажу жилого будинку, укладеного 27.08.2002р. та посвідченого приватним нотаріусом ДРНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2239, [PERSON] (продавець) продала, а [PERSON] (покупець) купив належний продавцеві на праві приватної власності жилий буд. № 189, що знаходиться по вулиці Комсомольська в сел. Кіровське Дніпропетровського р-ну Дніпропетровської обл.,на земельній ділянці площею 1500кв.м.(а.с. № 18 т. 1). На підтвердження фактів, викладених в позові [PERSON], за клопотанням останньої в судовому засіданні були допитані свідки - [PERSON], [PERSON], які підтвердили факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2003 р. та ведення ними спільного господарства. Свідок [PERSON] (товариш відповідача) повідомив суду, що є другом відповідача за первісним позовом [PERSON] Знайомий з [PERSON] з жовтня 2003р. коли вони спільно відпочивали. Він також повідомив суд що ремонт у квартирі кв. 84 корп. 1 буд. 35б по вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську Костянтин та [PERSON] робили разом (а.с. № 202-206 т. № 2). Свідок [PERSON] (сестра відповідача) повідомила суду, що дійсно познайомилась з позивачкою [PERSON] наприкінці 2003р. Вона також підтвердила той факт, що [PERSON] піклувалась про [PERSON], його батьків та його сина [PERSON] від першого шлюбу. Вела сімейний побут, приймала участь у придбанні побутової техніки у жилий будинок № 189, що знаходиться по вулиці Комсомольська в сел. Кіровське Дніпропетровського р-ну Дніпропетровської обл., здійснювала його спільний ремонт. Повідомила й про те, що [PERSON] на час знайомства із братом працювала у Києві, мало свій дохід (а.с. № 202-206 т. № 2). Крім того, зазначені факти були підтверджені також безпосередньо [PERSON] та [PERSON], які були також допитані в якості свідків (після попередження про кримінальну відповідальність та приведення до присяги) (а.с. № 202-206 т. № 2). Судом також було оглянуто та долучено до матеріалів справи фотокартки датовані 2003-2004р.р., надані [PERSON], [PERSON], які свідчать про спільне проживання в цей період в сел. Кіровське і відпочинок закордоном [PERSON] та [PERSON], а також копію паспорту громадянина [PERSON] з відміткою про перетин кордону України у 2003 році, диплом спеціаліста ДС № 022726 від 12.11.2003р. (а.с. № 209-218, 219 т. № 2). Окрім вищезазначених доказів, суд поза увагою не залишає наданий суду ідентифікаційний номер на імя „[PERSON]В. у 2002 році саме в Україні, де позивачка працювала, а не [PERSON], громадянкою якої вона є (а.с. № 59 т. № 1). Потім вона змінила прізвище на „Будник (у звязку з помилкою в одній букві) та отримала новий ідентифікаційний номер у 2008 році (а.с. № 211 т. № 1). У спірний період часу, [PERSON] отримала освіту за спеціальністю „менеджер бізнесу у Міжрегіональній академії управління персоналом (диплом від 12.11.2003р.), працювала в України за контрактом від 20.01.2004р. (а.с. № 183, 183 т. № 2). 12.09.2003р. між ТОВ «Перспектива Інвестмент» та [PERSON] було укладено договір № 17-2-4 спільної діяльності з будівництва житлового комплексу «Башта», розташованого по адресу м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, 35б (а.с. № 29 34 т.№ 1). Як вбачається зі змісту договору № 17-2-4 спільної діяльності з будівництва житлового комплексу «Башта», що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, 35б, укладеного 12.09.2003р. між ТОВ «Перспектива Інвестмент» та [PERSON], 30.01.2004р. останнім було отримано спірну квартиру як майнову долю в спільному майні вартістю 981 155грн.95коп. (а.с. № 35 т.№ 1). Фактично, на 30.01.2004р. в квартирі була лише цементна стяжка підлоги, скління житлових кімнат стрічкового типу, вхідні двері, загальна система водовідведення (каналізаційні стояки) та система опалення і кондиціонування. Також, до квартири були підведені системи водопроводу та електропостачання 08.04.2004р. [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на кв. 84 корп. 1 буд. 35б по вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську (а.с. № 25 т.№ 1). Протягом 2004р. травня 2006р. переважно [PERSON] було здійснено придбання та монтаж підлоги (ламінату), міжкімнатних дверей, гіпсокартонних стінових плит, сантехніки та дизайнерських меблів, ремонтно-оздоблювальні роботи в житлових кімнатах, коридорах, прихожій, на кухні - їдальні, постирочній та в санвузлах. Це підтверджено належними доказами: договором підряду від 01.08.2004р., актами приймання-передачі виконаних ремонтно-будівельних робіт і узгодження договірної ціни на виконані роботи і поставлені матеріали від 25.10.2004р., 18.01.2005р., 12.04.2005р., 24.07.2005р., 10.10.2005р., 30.11.2005р., квитанціями до прибуткових касових ордерів № 28 від 10.09.2004р., 27.10.2004р., 21.01.2005р., № 34 від 14.04.2005р., № 50 від 27.06.2005р., № 10 від 12.10.2005р., № 53 від 30.11.2005р., наявними у справі копіями технічного паспорту станом на 18.09.2008р. та минулі роки (для порівняльного аналізу), договором іпотеки від 30.09.2008р. (а.с. № 27-28, 36-37, 45-55 т.№ 1, а.с. № 9-11, 28-31, 52 т. № 2). Згідно звіту про оцінку майна спірної квартири, здійсненої фізичною особою підприємцем [PERSON] станом на 07.08.2014р. вартість квартири становила вже 4\~123 200грн. (а.с. № 241 т.№ 1). В липні 2008р. [PERSON] було придбано легковий автомобіль марки BMW X5 2008р. випуску, чорного кольору державний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія АЕС № 236919, виданим 18.07.2008р. Дніпропетровським ВРЕР-1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с. № 232 зв. ст. т. № 1 ). За даними звіту про оцінку майна від 16.03.2015р. субєкту оціночної діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON], вартість даного транспортного засобу складає 789 366 грн. (а.с. № 217 241 т.№ 1). З 2009р. [PERSON] є учасником ТОВ «Укрхімтрейдинггруп» із внеском до статутного капіталу в розмірі 9 450грн., що становить 15% від статутного капіталу товариства. Згідно звіту про фінансові результати за 2012р., дохід ТОВ «Укрхімтрейдинггруп» склав 8 000\~000грн., з яких доля відповідача згідно із пропорційністю внеску до статутного капіталу складає 1 200\~000грн.. 27.05.2013р. рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 201/5747/13-ц було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя було визнано право власності [PERSON] на квартиру № 84 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1 та в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнано право власності [PERSON] на частину доходів ТОВ «Укрхімтрейдинггруп» за 2012р., яка пропорційна його внеску до статутного капіталу та визначається згідно із чинним законодавством (а.с № 19 20 т. № 1). 05.12.2013р. рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області було задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Укрсиббанк» та скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2013р. в частині визнання за [PERSON] в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право власності на квартиру № 84 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35б, корп. 1 з ухваленням нового, яким було відмовлено [PERSON] в задоволенні цих позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції було залишено без змін (а.с. № 21 22 т.№ 1). Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ЦК УРСР 1963р., Законом України «Про власність», Кодексом про шлюб та сімю України, які діяли на час виникнення правовідносин, а також ЦК України та СК України (які набрали силу з 01.01.2004р.). Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частиною першою «Прикінцеві положення Сімейного кодексу України» цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01.01.2004р. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і\~Кодексом про шлюб та сім'ю України. Згідно ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998р. № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності. Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із ч.1 ст.17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою статті 112 ЦК УРСР (1963р.) визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. № 29 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону Про власність, статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постановах від 18.03.2013р. № 6-66цс13 та від 25.12.2013р. № 6-135цс13, які є обовязковим для суду по даній справі в силу приписів ст. 367 ЦПК України. Постановою ВСУ від 11.03.2015р. у справі № 6-211цс14 та Постановою ВСУ від 25.12.2013р. у справі № 6-135цс13 висловлені правові позиції про те, що під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Як передбачено ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У відповідності із п. 22 Постанови N 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Абз. абз. 4 - 6 п. 30 вищезазначеної Постанови ВСУ від 21.12.2007р. № 11 вказують, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Проте, стороною позивачки за первісним позовом при розгляді справи були підтверджені факти, які є первинними при вирішенні питання розподілу майна чоловіка та жінки, які не перебували між собою в зареєстрованому шлюбі. Згідно з п. 23 постанови вищезазначеної Постанови ВСУ від 21.12.2007р. № 11 майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта. Вартість майна яке визначено у звіту про оцінку майна спірної квартири, здійсненої фізичною особою підприємцем [PERSON] станом на 07.08.2014р. погоджена між подружжям тому не потребує додаткового визначення судом під час розгляду справи. (а.с. № 241 т.№ 1). Разом з тим, суд погоджується з доводами позивачки про істотне збільшення у вартості квартири відповідача за час шлюбу, а саме, в період з 2004р. по травень 2006р., які обґрунтовані належними доказами: договором підряду від 01.08.2004р., актами приймання-передачі виконаних ремонтно-будівельних робіт і узгодження договірної ціни на виконані роботи і поставлені матеріали від 25.10.2004р., 18.01.2005р., 12.04.2005р., 24.07.2005р., 10.10.2005р., 30.11.2005р., квитанціями до прибуткових касових ордерів № 28 від 10.09.2004р., 27.10.2004р., 21.01.2005р., № 34 від 14.04.2005р., № 50 від 27.06.2005р., № 10 від 12.10.2005р., № 53 від 30.11.2005р. (виданими на імя [PERSON]В.), наявними у справі копіями технічного паспорту станом на 18.09.2008р. та минулі роки (для порівняльного аналізу), договором іпотеки від 30.09.2008р. (а.с. № 27-28, 36-37, 45-55 т.№ 1, а.с. № 9-11, 28-31, 52 т. № 2). Відповідно до ст. 234 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Матеріали справи не містять доказів, що даний договір визнано недійсним або що він є таким в силу приписів закону. До тверджень банку, що [PERSON] не довела, що саме за її кошти здійснювався ремонт, суд відноситься критично, оскільки це спростовується наявними в матеріалах справи документами. Відтак, суд знаходить такими, що підлягають задоволенню вимоги [PERSON] в частині визнання факту її проживання з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2003р. по 31.12.2003р. та з 01.01.2004р. по 24.09.2004р., припинення права власності [PERSON] в цілому на спірну квартиру, скасування державної реєстрації права власності на неї за ним в цілому, визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру, визнання права власності в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за [PERSON] на 71/100 частки квартири № 84 корп. № 1 будинку № 35б по вул. Дзержинського м. Дніпропетровська (в цій частині задовольнивши частково її вимоги). З урахуванням тих обставин, що суд дійшов висновку про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] про виключення квартири із акту опису та арешту, скасування арештів на квартиру , накладених постановами Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження № 36531213 і арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданими 11.02.2013р. та постановами Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження № 40534712 і арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданими 12.11.2013р., постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження №22572501 виданою 15.11.2010р., а також накладені Самарським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження № 28203821 (а.с. № 194-195 т. № 1, а.с. № 79-80, 242-246 т. № 2). При цьому приймається до уваги, що іпотека цієї квартири припинилася згідно з рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.02.2013р. (в реєстрі цієї інформації немає, оскільки існували обмеження ДВС - а.с. № 38-39, 194-195 т. № 1). Квартира № 84 корп. № 1 будинку № 35б по вул. Дзержинського м. Дніпропетровська на торги не виставлялася, оскільки в ній були зареєстровані неповнолітні діти (а.с. № 136, 24, 144 т. № 1). Зустрічний позов суд вважає за можливе задовольнити в повному обсязі, оскільки [PERSON] придбав автомобіль в період шлюбу, в той час як [PERSON] не ставить питання про його поділ як обєкта спільної сумісної власності подружжя. Він визнає факт грошових затрат [PERSON], що мали наслідком істотне збільшення вартості спірної квартири. Це дає суду підстави визнати її спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає розподілу. При визначенні розміру частки [PERSON] суд, з огляду на приписи ч. 3 ст. 61 ЦПК України, враховує належність йому права на частку доходів ТОВ «Укрхімтрейдинггруп» за 2012р., пропорційну його внеску до статутного капіталу останнього згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2013р. у цивільній справі № 201/5747/13-ц. Враховуючи що його внесок становить 15% від статутного капіталу товариства, а згідно звіту про фінансові результати за 2012р., дохід ТОВ «Укрхімтрейдинггруп» склав 6 547\~000 грн., суд визнав, що грошовий еквівалент доходу [PERSON] становить 982 050\~000 грн. Експертна вартість квартири 4 123 200 грн., автомобіля - 789 366 грн. За принципом рівності сторонам має належати по 50/100 частин квартири 4 123 200грн. / 2 = 2 061 600 грн. кожна. Виходячи з експертної вартості автомобіля, вартості частки позивача за зустрічним позовом в доходах ТОВ «Укрхімтрейдинггруп» в сумі 982 050 грн. (розмір внеску останнього до статутного капіталу 15%), доля [PERSON] в останніх має складати 789 366 грн. / 2 + 982\~050 грн. / 2 = 394 683 грн. + 491 025 грн. = 885 708 грн. Відтак, суд вважає обєктивним визначити його долю в квартирі в розмірі 2 061 600 грн. 885 708 грн. = 1 175 892 грн., що складає 29/100 частин останньої та визнати право власності в цілому на легковий автомобіль марки BMW X5 2008р. випуску, державний номер [NUMBER]. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи що основний позов задоволено частково, а зустрічний у повному обсязі, то суд вважає за можливе розподілити судові витрати по справі наступним чином. З огляду на те, що даним рішенням задоволено вимоги позивачки про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу та всі вимоги немайнового характеру, то з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у загальному розмірі 1339грн.80коп. (243грн.60коп. х 5 = 1218грн. + 121грн.80коп. = 1339грн.80коп. (а.с. № 2-7 т. № 1)). Щодо судового збору за вимогами майнового характеру, то з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 2594грн.34коп., виходячи з часткового задоволення позовних вимог (3654грн. судовий збір, сплачений при подачі позову за 100% визнання права власності х на 71% (частина, на яку за позивачкою визнано право власності)/100%). У стягненні іншої частини сплаченого при подачі позову судового збору слід відмовити, у звязку з відмовою в задоволені частини позовних вимог. Крім того, позивачкою було сплачено судовий збір за подачу заяви про забезпечення доказів в розмірі 121грн.80коп., та враховуючи, що дана заява задоволена частково ( з чотирьох вимог задоволено дві), то з відповідача на користь позивачки також підлягає стягненню 60грн.90коп. (а.с. № 67 т. № 1). З огляду на те, що заява позивачки про вжиття заходів забезпечення позову, яка надійшла до суду 04.02.2015р. (а.с. № 93 т. № 1) повернута, то питання повернення судового збору, сплаченого за її подачу (а.с. № 63 т. № 1) відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» буде вирішено після надходження відповідної заяви. Сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 121грн.80коп. за подачу 19.03.2015р. заяви про вжиття заходів забезпечення позову (а.с. № 142 т. № 1) відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягає, оскільки в задоволені даної заяви відмовлено (а.с. № 145 т № 1). Таким чином, загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 3995грн. 04коп. (1339грн.80коп.+2594грн.34коп.+60грн.90коп.). Що стосується розподілу судового збору за зустрічними позовними вимогами, то враховуючи, що вимоги задоволено в повному обсязі, то з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 3654грн. ( а.с. № 212 т.№ 1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial