Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду 03 квітня 2015 року з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 25 червня 1994 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану міста Лозова, Харківської області. Від вказаного шлюбу мають доньку, [PERSON], [INFO], яка вже повнолітня. На даний час донька навчається в Дніпропетровському національному університеті залізничного транспорту академіка Лазаряна В. на платному відділенні. Навчання доньки потребує оплати, також необхідні гроші на придбання одягу доньці, навчальної літератури, посібників. А тому вимушена звернутися до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів. Позивач у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, зазначив, що відповіч є батьком їх спільної доньки, яка продовжує навчання, тому повинен надавати їй допомогу на час навчання. Адже вона саме, не має можливості сплачувати за навчання доньки. При цьому позивач вказала, що на даний час, вони з відповідачем, починаючи з 11 травня 2015 року, перебувають у розірванному шлюбі, що вказано в Рішенні Лозівського міськрайонного суду Харківської області. За час їх спільного проживання, відповідач, у добровільному порядку, надав їй матеріальну допомогу на утримання доньки, до досягнення останньою 18 років. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов позивача та пояснила, що відповідач по справі це її батько. На даний час, вони з матір"ю розлучилися. Вона залишилася бути зареєстрованою з матір"ю за адресою: [ADDRESS], хоча фактично там не проживає, а живе із своєю бабусею за іншою адресою. З 01 вересня 2014 року, вона є студентом Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту платного відділення. Термін навчання з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2017 року із заочною формою навчання. Позов позивача вона підтримує тому, що мати сама не взмозі сплачувати за її навчання. Вона ж сама, не працює, живе за кошти, які надає мати-позивач по справі та пенсію своєї бабусі. Також зазначила, що вона має задовільний стан здоров"я, ні в якого лікаря на обліку вона не перебуває, і має можливість прцювати і ні чого їй не перешкоджає. Проте, за тими оголошеннями куди вона зверталася, вона не влаштувалася на роботу, а ні офіційно, а ні так без запису у трудовій книзі. Тобто, окрім допомоги матері та бабусі, вона не має власних коштів для свого проживання і матеріального забезпечення. Надати суду докази того, що вона намагалася працевлаштуватися, вона не може, так як в неї їх не має. Відповідач у судовому засіданні зеперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що він не має можливості сплачувати аліменти доньці на навчання, оскільки отримує сам заробітну плату в 2200 горивень. Крім того, має стареньку матір, яка потребує постійної його матеріальної допомоги та підтримки як у зв"язку із віком та фізичним станом здоров"я. Донька ж в свою чергу, навчаючись на заочній формі навчання, має можливість працевлаштуватися і отримувати гроші за свою працю, про те, не бажає працювати, а живе за рахунок як матері так і старенької бабусі. Адвокат відповідача - Авер"янов О.Ю., зазначив, що він підтримує свого довірителя і також ввжає, що позов позивача не підлягає задоволенню з тих підстав, що відповідач не має можливості надавати доньці матеріальну допомогу на її навчання, а остання, навчаючись на заочній формі навчання, сама має можливості працевлаштуватися і отримувати грошові кошти за свою працю. Про тиму, що стан здоров"я має задовільний. Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З огляду на ксерокопію свідоцтва про укладення шлюбу встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 25 червня 1994 року уклали шлюб (а.с.№14). У судовому засіданні сторони повідомили, що 11 травня 2015 року набрало законної сили рішення суду, яким їх шлюб було розірвано. З огляду на ксерокопію свідоцтва про народження на [PERSON], [INFO] вбачається, що в графі «Батько» вказано - [PERSON], а в графі «Мати» - [PERSON] (а.с.№ 15). Із довідки № 000686 від 31 березня 2015 року вбачається, що [PERSON] з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2017 року навчається в Дніпропетровському національному університеті залізничного транспорту платного відділення з заочною формою навчання (а.с.№17). Згідно до Договору № 847271 на підготовку фахівця з вищою освітою, укладеного 05 березня 2014 року, повна вартість за весь термін навчання на час підписання договору складає 14 700,00 гривень, по семестрова оплата в розмірі 2450 гривень за семестр (а.с.№19). При вирішенні питання про заявлені вимоги, судом було з»ясовано матеріальне становище позивача та відповідача та судом встановлено, що позивач працює в ДП «УДЦ Укрспецвагон» машиністом крана (кранівник), що підтверджується довідкою від 02.04.2015 року. (а.с. 20) Відповідач також працює на ДП «УДЦ Укрспецвагон» та отримує заробітну плату 2200 грн. Відповідно до позовних вимог позивача необхідно зазначити, що частиною 3 ст. 199 Сімейного Кодексу України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Із довідки з місця проживання, судом вбачається, що донька зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.№16), тоді як фактично мешкає за іншою адресою у своєї бабусі. Ця обставина визнана сторонами, тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, не потребує доказуванню. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2015 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" встановлено, що обов"язок батьків утримувати повнолітніх доньку, сина, які продовжують навчання після досягнення віку повноліття виникає за обов"язкової сукупності юридичних фактів - досягнення віку, який перевищує 18 років, але менший за 23 роки, продовження навчання і потребує у зв"язку з цим матеріальної допомоги і наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як зазначила третя особа, вона намагається працевлаштуватися. про те, не може і доказів в пітвердження цього суду не подала, тоді як відповідно до статті 60 ЦПК України викладено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом було з"ясовано, що третя особа навчається на заочній формі навчання, при цьому ніде не працює, а живе за рахунок матері-позивача по справі та своєї старенької бабусі. Із з"ясованого судом у третьої особи, вбачається, що остання має задовільний стан здоров"я і має можливість працевлаштуватися. Єдиний час коли вона зайнята - це час здачі екзаменів. Відповідач хоча і має постійний заргобіток, про те його заробіток складає 2200 гривень, що свідчить про відсутність можливості надавати третій особі матеральну допомогу. Крім того, має матір, яка за віком та за станом здоров"я потребує його матеріальної допомоги. Враховуючи те, що у судовому засіданні, судом було роз"яснено сторонам їх права та обов"язки і наслідки вчинення або не вчинення ними відповідних процесуальних дій. У судовому засіданні, судом було з"ясовано у учасників процесу про відсутність заяв та клопотань по справі. Отже, з приводу вищевикладеного, суд знаходить за необхідне зазначити про те, що кожна сторона, на протязі розгляду даної цивільної справи, на власний розсуд, розпорядилася наданими їй законом правами та покладеними на неї за законом, обов"язками. Тому, суд розглянув дану справу відповідно до положень ст. 11 ЦПК України. А саме: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вищевикладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору. На підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільненні від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed