Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

05.09.2017 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь 73 165,63 грн. матеріальної шкоди, 20 000,00 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати. В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено про те, що 06.10.2016 р. о 06-15 год. у м. Києві по пр. Л. Курбаса, 1-А, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], перед поворотом праворуч не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїздній частині та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався в попутному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів та матеріальними збитками. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.12.2016 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. В результаті ДТП належний позивачеві автомобіль було пошкоджено. Вартість завданих матеріальних збитків становить 73 165,63 грн., що підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про оплату послуг СТО. На час ДТП відповідач не мав полісу обов"язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того, позивачеві в результаті ДТП було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 20 000,00 грн. В судове засідання позивач не з'явилася, представником позивача до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності, в заяві вказав, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог чинного ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. З урахуванням вищевикладеного суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч.4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.10.2016 р. о 06-15 год. у м. Києві по пр. Л. Курбаса, 1-А, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], перед поворотом праворуч не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїздній частині та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався в попутному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.12.2016 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. (а. с. 15). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно акту виконаних робіт № 2310221214 від 06.10.2016 р. ТОВ "АТЛАНТ-М-ЛЕПСЕ" та квитанції № 117192001 від 19.10.2016 р. про оплату послуг СТО, відповідно вказаного акту позивачем було сплачено за ремонт автомобіля 73 165,63 грн. (а. с. 16-17, 18). За нормоюст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Цивільно - правова відповідальність за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки настає у особи, винної у заподіянні збитків (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, шкода заподіяна майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Відповідно п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, беручи до уваги вищевикладене, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заподіяна останній майнова шкода внаслідок пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді належного позивачу транспортного засобу у розмірі 73 165,63 грн. У спростування вищевикладеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. Відповідно до cт. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до cт. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов 'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди » - під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної ), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв"язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 вищевказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов"язковому з"ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод ( в редакції Протоколу № 11 ), рішення Європейського суду є обов'язковими для держав - учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто, в разі порушення майнових або цивільних прав "середня", "нормально" реагуюча, на протиправну, щодо неї, поведінку, людина повинна відчути страждання ( моральну шкоду ). Згідно практики Європейського суду з прав людини, завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] позивачу було завдано моральної шкоди. Однак сума, визначена позивачем в позовній заяві, є завищеною, і дотримуючись вимог розумності, справедливості та інших обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5 000,00 грн.моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 931,66 грн.

Outcome: partial