Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся в суд в інтересах [PERSON] з вищезазначеним позовом. Позов мотивував тим, що відповідачка примусово виселяє позивачку та її брата з житлового будинку за адресою с.Нижні Ворота, вул.Верховинська, 103, хоча право власності на 2/3 частини даного нерухомого майна вона втратила згідно рішення Свалявського районного суду від 17.05.1999 року, згідно якого [PERSON] в порядку спадкування обов"язків померлого батька [PERSON] компенсувала [PERSON] вартість належних їй 2/3 частин спірного будинку. Просить суд припинити право власності [PERSON] на 2/3 частини будинку №103 по вул.Верховинській в с.Нижні Ворота Воловецького району. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, наполягали на його задоволенні з підстав наведених у позовній заяві. Відповідачка та її представники [PERSON], [PERSON] проти задоволення позову заперечили та зазначили, що рішення Свалявського районного суду від 17.05.1999 року не містить вказівок на припинення права власності [PERSON] на 2/3 частини житлового будинку чи відмову від такого права. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до Свідоцтва про право власності на спадщину №882 від 27.08.1996 року [PERSON] є власником 2/3 частини житлового будинку в с.Н.Ворота, вул. Верховинська, 103 Воловецького району Закарпатської області (а.с.7). Власником 1/3 частини даного будинку був брат [PERSON] - [PERSON] (а.с.8), який являвся батьком позивачки [PERSON] Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24.04.2013 року припинено право власності [PERSON] на частку у спільному майні - 1/3 частину будинку №103 по вул. Верховинській в с. Нижні Ворота Воловецького району та визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину будинку №103 по вул. Верховинській в с. Нижні Ворота Воловецького району Вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/3 частини будинку №103 по вул. Верховинській в с.Нижні Ворота Воловецького району в сумі 18 967 грн. (а.с.9-10). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, житловий будинок №103 по вул. Верховинській в с. Н.Ворота Воловецького району в цілому належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] Як вбачається з рішення Воловецького районного суду №300/79/14-ц від 15.10.2015 року, що набрало законної сили, [PERSON] та [PERSON] визнано такими, що втратили право на користування житловим будинком по вул.Верховинській №103 в с.Нижні Ворота; усунуто перешкоди [PERSON] у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном житловим будинком шляхом виселення даних осіб з житлового будинку №103 по вул.Верховинській в с.Нижні Ворота Воловецького району (а.с.21-22). Відповідно до ст. 42 Конституції України, положень Цивільного Кодексу України (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції» вбачається, що зазначеними статтями закріплено принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положенням ч.1 ст. 365 ЦК України передбачено право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї. Позивачка [PERSON] обгрунтовує свій позов тим, що право власності на 2/3 частини спірного житлового будинку відповідачка [PERSON] втратила згідно рішення Свалявського районного суду від 17.05.1999 року, згідно якого [PERSON] в порядку спадкування обов"язків за померлим батьком [PERSON], компенсувала [PERSON] вартість належних їй 2/3 частин спірного будинку, сплативши їй 4882 гривні (а.с.15). Проте, з рішення Свалявського районного суду від 17.05.1999 року в справі №2-202/1999 вбачається, що судом вирішено: стягнути з [PERSON] вартість 2/3 частин житлового будинку №103 по вул.Верховинській в с.Нижні Ворота у сумі 4882 гривень на користь [PERSON] (а.с.183). При цьому, суд керувався положенням статті 53 Закону України "Про власність" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно якої власник жилого будинку має право на компенсацію, пов'язану із зниженням цінності будинку, викликаним діяльністю підприємств, організацій, у тому числі такою, що призвела до зниження рівня шумової та екологічної захищеності території. Необхідність такої компенсації виникла через неможливість розділити будинок чи виселити [PERSON] з нього. Таким чином, рішення Свалявського районного суду від 17.05.1999 року не містить вказівок на припинення права власності чи, як зазначає позивачка, на відмову від права власності [PERSON] на 2/3 частини житлового будинку. Стосовно твердження позивача про те, що вона як спадкоємець першої черги [PERSON] отриманий у спадок від померлого батька обов"язок компенсувати вартість 2/3 частини житлового будинку виконала у повному обсязі, перерахувавши на користь [PERSON] поштовим переказом 4882 гривень, у зв"язку з чим має право на звернення до суду про припинення права власності як спадкоємець, не відповідає фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. Згідно з ст.1218 ЦК України до складу спдщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] визнаний померлим 05.06.2013 року рішенням суду (а.с.11), в результаті чого позивачка є спадкоємцем прав та обов"язків [PERSON], які йому належали станом на цю дату. Однак, станом на 05.06.2013 року право власності [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку №103 по вул.Верховинській в с.Нижні Ворота було припинено на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24.04.2013 року (а.с.76-77). Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, посилання позивача на необхідність припинення права власності [PERSON] на 2/3 частини житлового будинку не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, у зв"язку з чим позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed