Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] (далі - «Відповідач») про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини. 01.05.2018 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір позики. За умовами договору від 01.5.2018 року Відповідач отримав у Позивача в борг грошові кошти в розмірі 20 000, 00 доларів США та зобов`язувався повернути дану суму коштів до 05.06.2018 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов Позивачем було складено розписку. В порушення взятих на себе зобов`язань Відповідач не повернув Позивачу борг у строк, обумовлений договором позики. 01.06.2018 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір позики. За умовами договору від 01.06.2018 року Відповідач отримав у Позивача в борг грошові кошти в розмірі 20 000, 00 доларів США та зобов`язувався повернути дану суму коштів до 01.07.2018 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов Позивачем було складено розписку. В порушення взятих на себе зобов`язань Відповідач не повернув Позивачу борг у строк, обумовлений договором позики. 21.06.2018 року між Позивачем та Відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. За умовами договору від 21.06.2018 року Відповідач отримав у Позивача в борг грошові кошти в розмірі 55 000, 00 доларів США та зобов`язувався повернути дану суму коштів до 10.07.2019 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов Позивачем було складено розписку. В порушення взятих на себе зобов`язань Відповідач не повернув Позивачу борг у строк, обумовлений договором позики. Оскільки Відповідач не виконує свого обов`язку за договорами і не повертає предмет позики, Позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути з Відповідача на його користь грошові кошти за договорами позики від 01.05.2018 року, від 01.06.2018 року та від 21.06.2019 року в загальному розмірі 2 688 880,00 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою суду від 13.01.2021 року було відкрито провадження у даній справі та постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.26). 04.03.2021 року у встановлений судом строк на адресу суду від Відповідача надійшов відзив на позов, в якому той зазначив, що він з Позивачем добре знайомий і коли у нього в 2018 році виникли фінансові проблеми, він звернувся до Позивача за фінансовою допомогою. При цьому він отримав від Позивача позику у загальному розмірі 75 000,00 доларів США, а не 95 000,00 доларів США, як зазначає Позивач. Твердження Позивача про те, що він не повернув борг також безпідставні. Погашення боргу відбулось шляхом передачі нерухомого майна від підприємства, де Відповідач був керівником та засновником на користь підприємства, де кінцевим бенефіціарним власником був Позивач. При підписанні договору купівлі-продажу нежитлових будівель оригінали розписок Позивач тримав у руках, а після підписання договору, вийшовши у приймальню нотаріуса, Позивач порвав їх. Протягом місяця він повернув Позивачу й залишок боргу. При цьому ніяких розписок про повний розрахунок він від нього не вимагав. Факт повного розрахунку можуть підтвердити свідки. У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі (а.с.41-44). 05.04.2021 року у судовому засіданні за участю сторін судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті (а.с. 59) 25.05.2021 року Відповідачем [PERSON] подано заяву про відвід судді. 26.05.2021 року ухвалою суду заяву [PERSON] про відвід головуючого судді Цукурова В.П. від участі у справі визнано необґрунтованою та в порядку, визначеному ст.33 ЦПК України, передано на вирішення іншому судді (а.с.64-65). 27.05.2021 року ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бебешко М.М. у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Цукурова В.П. від розгляду даної справи відмовлено (а.с.66-68). 07.07.2021 року в судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Пояснив суду, що на дату надання позик Відповідачу він працював у ТОВ «Фін-Агротрейд» на посаді комерційного директора на підставі наказу від 17.12.2017 року. Вказане підприємство займалося закупівлею зернових культур з подальшим продажем в портах України. З Відповідачем він познайомився у 2017 році коли прийшов до нього на роботу у вищевказане підприємство, де той був директором. У нього були особисті накопичення в тому числі кошти батьків, дружини. Відповідач запропонував надати йому кошти у позику для використання у бізнесі. Кошти передавалися у доларах США. Після отримання кожної частини коштів Відповідач власноруч писав розписку. Пізніше між ними стосунки погіршилися, Відповідач став ухилятися від контактів, повернути гроші відмовлявся. 07.07.2021 року в судовому засіданні Відповідач заперечував проти задоволення позову та пояснив, що він дійсно брав позику у Позивача в зазначених розмірах, про що складав дані розписки. Втім, одна із розписок на 20 000,00 доларів США є фактично продовженням іншої. По третій розписці на 55 000,00 доларів США ним борг було погашено в сумі 40000,00 доларів США. Розписок про те, що Позивач отримав у нього ці кошти у нього немає. Позов визнав частково - в сумі 10 000,00 доларів США. Пояснив, що у Позивача дійсно перебувають оригінали розписок, які були написані ним власноручно. Ту обставину, що гроші були у більшій частині повернуті Позивачу, можуть підтвердити свідки. Суд, вислухавши пояснення Позивача та Відповідача, дослідивши доказі у справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За правилом ч.ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що позикодавець - держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 01.05.2018 року, 01.06.2018 року та 21.06.2018 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договори позики. На підтвердження укладених вказаних договорів та їх умов Позивачем було надано суду оригінали відповідних розписок Відповідача (а.с. 54, 55, 56). За умовами договору від 01.05.2018 року, оформленого належною розпискою, Відповідач отримав у Позивача в борг грошові кошти в розмірі 20 000, 00 доларів США та зобов`язався повернути дану суму коштів до 05.06.2018 року. За умовами договору від 01.06.2018 року, оформленого належною розпискою, Відповідач отримав у Позивача в борг грошові кошти в розмірі 20 000, 00 доларів США та зобов`язався повернути дану суму коштів до 01.07.2018 року. За умовами договору від 21.06.2018 року, оформленого належною розпискою, Відповідач отримав у Позивача в борг грошові кошти в розмірі 55 000, 00 доларів США та зобов`язався повернути дану суму коштів до 10.07.2019 року. При цьому, в ході розгляду справи Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів виконання ним зобов`язань за укладеними з Позивачем договорами позики. Суд виходить з того, що у даній справі договори позики (розписки) - боргові документи, які укладені між сторонами у справі на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та які наявні у Позивача, свідчать про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі. Дані розписки містять розміри отриманих Відповідачем в борг грошових коштів із зобов`язанням та строками їх повернення і особистим підписом Відповідача як позичальника. Стосовно посилань Відповідача на те що факт повернення боргу можуть підтвердити свідки, суд зазначає наступне. На час пред`явлення позову оригінали розписок позичальника про отримання коштів були у позикодавця. Згідно з положеннями ст.545 ЦК України це є одним із свідчень того, що зобов`язання щодо повернення позики позичальником не виконано. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Проте рішення суду не може ґрунтуватися на показаннях свідків. Так само поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у Позивача боргових документів - розписок Відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Відповідно до положень ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оскільки показаннями свідків не може доводитися факт укладення між сторонами договору позики та виконання зобов`язання за ним, доводи Відповідача про повернення ним боргу є необґрунтованими. Такі правові висновки містяться й у постанові Верховного Суду від 04.2019 року у справі №552/4170/16-ц, постанові від 02.09.2020 року у справі №569/24347/18. Не приймаються судом доводи Відповідача про погашення боргу шляхом передачі нерухомого майна від підприємства, де Відповідач був керівником та засновником на користь підприємства, де кінцевим бенефіціарним власником був Позивач, оскільки це не убачається із приєднаного ним до відзиву на підтвердження вказаних обставин договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.02.2019 року, укладеного між ТОВ "ФІН-АГРОТРЕЙД" та ТОВ "ГРАНТРАНС" (а.с. 46-47). Відповідно до п.2.1. вказаного договору продаж відповідного нерухомого майна здійснено за 53000,00 грн. При цьому, вказаний договір не містить будь-яких посилань на те, що майно передається в рахунок погашення боргу за вищевказаними розписками. Крім того Відповідачем не надано суду і доказів удаваності даного правочину. Також суд не приймає у якості доказу повернення позики і надану у судовому засіданні Відповідачем мирову угоду, оскільки цей документ не містить інформації щодо предмету доказування у даній справі, не має дати його складання та містить лише один підпис [PERSON] , у той час, як складений від імені [PERSON] (а.с. 74). З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] коштів за договором позики є законними та обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а тому з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню кошти в сумі 2 688 880,00 грн. Стосовно заяви Позивача про стягнення з Відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Втім, у судовому засіданні Позивач не надав пояснень в обґрунтування завдання йому моральної шкоди, як не надав і жодного належного і допустимого доказу. А тому вимоги позову в цій частині не підлягають до задоволенню в зв`язку з їх недоведеністю. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню грошові кошти за договорами позики від 01.05.2018 року, 01.06.2018 року та 21.06.2018 року в розмірі 2 688 880,00 грн. У частині відшкодування моральної шкоди Позивачу слід відмовити. Оскільки Позивача звільнено від сплати судового збору за подачу позовної заяви на підставі п.п. 9, 10 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" як інваліда 2 групи та громадянина, віднесено до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, судовий збір необхідно стягнути з Відповідача на користь держави. Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч.1 ст.4 вказаного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Оскільки позовну заяву було подано Позивачем у грудні 2020 року, то застосуванню підлягає ставка прожиткового мінімуму, яка діяла на 1 січня 2020 року, тобто розмір судового збору складає: 2102,00 грн. х 5 = 10510,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial