Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

22.01.2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, який згодом уточнив, посилаючись у своїх вимогах на те, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладений в письмовій формі договір кредиту № LGU0GK02790013, за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 12000,00 доларів США строком до 26.09.2016 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони 26.09.2006 року уклали договір іпотеки № LGU0GK02790013, за умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 78,80 кв.м, житловою площею 52,30 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Банком були виконані зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував у зв'язку з чим ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Слов'яносербського районного суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. 13.05.2013 року судом було винесено рішення, яке було змінено апеляційним судом Луганської області і звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на вищевказаний будинок. Після прийняття рішення суду ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено відповідачу вимогу про добровільне звільнення вказаного будинку протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, але відповідач вимогу банку добровільно не виконав. Позивач просить виселити [PERSON], який зареєстрований та/або проживає у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], та стягнути з відповідача судові витрати в сумі 785,40 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином - шляхом опублікування оголошення в газеті «Урядовий кур'єр». Тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із таких підстав. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладений в письмовій формі договір кредиту № LGU0GK02790013, за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 12000,00 доларів США строком до 26.09.2016 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленим кредитним договором. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони 26.09.2006 року уклали договір іпотеки № LGU0GK02790013, за умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 78,80 кв.м, житловою площею 52,30 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS], належний йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Банком були виконані зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Слов'яносербського районного суду Луганської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. 13.05.2013 року апеляційним судом Луганської області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на вищевказаний будинок. ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено відповідачу вимогу про добровільне звільнення вказаного будинку протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, але відповідач вимогу банку добровільно не виконав. Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» та статтею 109 Житлового кодексу України передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, що мешкають у ньому, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Проте, згідно зі ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти) Закону України "Про іпотеку". Як вбачається із матеріалів справи, житловий будинок, який є предметом іпотеки і на який звернуто стягнення, розташований на території проведення антитерористичної операції, а саме: [ADDRESS] Тому суд вважає за необхідне на даний час відмовити позивачу у виселенні відповідача із цього будинку. В зв'язку з відмовою у задоволенні позову підстав для стягнення з відповідача судових витрат немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed