Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду і просить, з врахуванням збільшених позовних вимог, визнати недійсними договори дарування ? часток житлового будинку по [ADDRESS] від 25 липня 1994 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської нотаріальної контори [PERSON], та від 24 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] Просить розділити в натурі між ним та відповідачем житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS], виділивши йому приміщення в будинку : № 2-1 (веранда) - пл. 18,70 кв.м.; № 2-2 (житлова) - пл. 10,10 кв.м.; № 2-3 (житлова) - пл.9,10 кв.м.; № 2-4 (кухня) - пл.10,10 кв.м.; № 2-1 (веранда) - пл..6,20 кв.м.; та господарські будівлі та споруди : навіс „а-2", сарай „Б1"; погріб з шийкою „Д"; сарай „Е"; вбиральню „Є", та визнати на них право власності; судові витрати просить покласти на відповідача. Посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 1980 року є власником ? частини житлового будинку по [ADDRESS]. На час відкриття спадщини власником ? частин вищезазначеного будинку була його мати - [PERSON]. На той час будинок складався з п"яти житлових кімнат, кухні та коридору. В період із 1982 по 1984 роки ним за власні кошти були побудовані сарай під літ „Б-1", погріб з шийкою „Д". Згідно договору про порядок користування жилим будинком між учасниками спільної часткової власності від 06 серпня 1986 року, посвідченим державним нотаріусом, між ним та матір"ю [PERSON] був встановлений порядок користування будинком : в його користування перейшли дві кімнати : № 6 площею 8,5 кв.м. і № 7 площею 10,10 кв.м.; в користування матері - № 1 площею 11,60 кв.м., № 2 площею 7 кв.м., № 3 площею 18,50 кв.м., № 4 площею 9,40 кв.м., № 5 площею 9,50 кв.м. Старі сарай, вбиральня, погріб та огорожа залишилися в спільному користуванні. Рішенням виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради народних депутатів від 19 січня 1988 року № 12-32 йому було надано дозвіл добудувати до належної йому частини будинку житлову кімнату, кухню і приміщення для ванни. Ним за власні кошти були добудовані ці приміщення, які на даний час відповідно до технічного паспорту від 06 вересня 2013 року є приміщеннями за номерами 2-1, 2-4, 2-І. Крім того, ним був облаштований окремий вихід під літ."а-1" та споруджений навіс під літ."а-2". В 1989 році належна йому частина будинку була підключена до газопостачання та був встановлений газовий котел. 25 липня 1994 року мати подарувала належні їй ? частини будинку [PERSON], який , в свою чергу, подарував свою частину будинку відповідачу по справі. При цьому подаровані були приміщення, які є його власністю, а саме: веранда (а1) , тамбур (а11). Після того, як відповідач [PERSON] стала співвласником будинку, між ними постійно виникають конфлікти з приводу користування господарськими будівлями. Рішенням виконкому Переяслав-Хмельницької міської ради № 389-10 від 30 липня 2013 року йому був наданий дозвіл на розподіл одноквартирного будинку в двоквартирний з присвоєнням окремих адрес. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, просять задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] та відповідач [PERSON] позов визнали частково, не заперечують проти виділу позивачу та визнання за ним права власності на визначені ним в позовній заяві приміщення будинку та погріб з шийкою літ. Д, сарай літ. Е, вбиральню літ. Є. Проти визнання за позивачем права власності на сарай літ. Б1 заперечують, оскільки ним спільно з [PERSON] користувалися і [PERSON], і [PERSON], і [PERSON] Проти визнання недійсним договорів дарування заперечують. Судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 1980 року, виданого державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори, спадкоємцями майна, що складається з ? частини житлового будинку та відповідної частини сараю по [ADDRESS], після смерті [PERSON] в рівних частках були його дружина, [PERSON], та син, [PERSON]. Із реєстраційного посвідчення, виданого 25 листопада 1980 року Переяслав-Хмельницьким МБТІ, вбачається, що позивач [PERSON] є власником ? частини житлового будинку по [ADDRESS]. Згідно копій технічних паспортів від 07 вересня 1989 року та 02 лютого 1994 року власниками житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON]. Будинок складався з 5 житлових кімнат, кухні та коридору. До складу будинковолодіння входили господарські будівлі та споруди : сарай 1984 року побудови; погріб, 1984 року побудови; вбиральня, 1977 року побудови; дві веранди, 1961 та 1989 року побудови. Договором про порядок користування житловим будинком між учасниками спільної часткової власності від 06 серпня 1986 року, посвідченим державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори, встановлений порядок користування спірним будинком: - в користування позивача [PERSON] перейшли дві кімнати : № 6 площею 11,60 кв.м.; № 7 площею 10,10 кв.м.; - в користування [PERSON] перейшли кімнати : № 1 площею 11,60 кв.м.; № 2 площею 7 кв.м.; № 3 площею 18,50 кв.м.; № 4 площею 9,40 кв.м.; № 5 площею 9,50 кв.м. В спільному користуванні залишилися сарай, вбиральня, погріб та огорожа. Даний порядок користування було затверджено і мировою угодою в Переяслав-Хмельницькому міському суді 29.11.1988 року. Рішенням Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської Ради народних депутатів № 12-32 від 19 січня 1988 року [PERSON] було надано дозвіл на добудову до належної йому частини будинку житлової кімнати, кухні, приміщення для котла і ванни. Після отримання відповідного дозволу позивачем за власні кошти були добудовані приміщення, які в технічному паспорті від 06 вересня 2013 року відображені під №№ 2-1, 2-4, 2-1. Крім того, ним був облаштований окремий вихід під літ. „а1". Це підтверджується копією типового договору від 29 березня 1988 року № 102, копіями товарних чеків, накладних, квитанцій на ім"я позивача [PERSON], які підтверджують факт придбання ним будівельних матеріалів. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що допомагали позивачу [PERSON] проводити зазначені ним добудови до будинку та будувати сарай. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] [PERSON] визнали та підтвердили, що дані добудови позивач будував сам, ні [PERSON], ні [PERSON], ні [PERSON] ніколи не користувалися цими приміщеннями та не претендували на них. Однак зазначили, що сарай літ.Б1 було збудовано позивачем [PERSON] зі згоди матері [PERSON] на місці старого сараю, що перебував у їхньому спільному користуванні та знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у спільному користуванні власників будинку.Також зазначили, що фактично сараєм спільно користувалися разом із позивачем і [PERSON], і [PERSON], а на зараз і [PERSON] Факт побудови спірного сараю на місці старого, що перебував у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON], розташування сараю на земельній ділянці, що залишена в спільному користуванні власників будинку,фактичне спільне використання сараю підтвердили і сам позивач [PERSON], і його представники. Мировою угодою, затвердженою ухвалою Переяслав-Хмельницького міського народного суду від 20 листопада 1990 року, була поділена земельна ділянка, що розташована біля будинку [ADDRESS]. Згідно з умовами даної мирової угоди [PERSON] виділяє [PERSON] 100 кв.м. земельної ділянки. Іншою площею земельної ділянки користується [PERSON], Двір, площею 176 кв.м., залишається в спільному користуванні сторін. Згідно виписки з рішення Переяслав-Хмельницького міського народного суду від 09 лютого 1990 року [PERSON] було зобов'язано не чинити перепонів [PERSON] в користуванні сараєм. 25 липня 1994 року [PERSON] подарувала належні їй ? частини будинку по [ADDRESS] [PERSON], що підтверджується копією договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори [PERSON] Об"єктом договору дарування були ? частини будинку, житловою площею 56.60 кв.м., з відповідно частиною веранди, веранди, тамбура, сараю, погребу, вбиральні, огорожі. Згідно договору дарування ? часток житлового будинку, посвідченого 04 вересня 2013 року приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарував відповідачці [PERSON] належні йому на праві приватної власності ? частини будинку по [ADDRESS]. Відповідно до даного договору [PERSON] було подаровано ? частини будинку загальною площею 104,00 кв.м., житловою площею 56,60 кв.м., та відповідна частка надвірних будівель та споруд: а- веранда, а1 - веранда, а11 - тамбур, Б - сарай, Г - погріб, В - вбиральня, 1 - огорожа, 2 - огорожа. Присутня на одному із судових засідань відповідач [PERSON] зазначила, що купила даний будинок у [PERSON] за відповідну суму, однак нотаріально було укладено договір дарування, оскільки це значно здешевлює витрати сторін договору. Як вже зазначалося, позивач вказує, що приміщення будинку а1 - веранда, а11 - тамбур він будував сам відповідно до наданого дозволу, як добудову до своєї ? частини будинку. Його мати [PERSON] не приймала в цьому участі, не користувалася цими приміщеннями та не претендувала на них. Дану обставину визнали та підтвердили і відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] Свідок [PERSON], державний нотаріус, який посвідчував договір дарування між [PERSON] та [PERSON] від 25.07.1994, показав суду, що при посвідченні договорів нотаріус не виїздить на місцевість та не оглядає приміщення, що є предметом договорів. Всі дані бере із відповідних довідок, наданих сторонами договору, зокрема і довідки БТІ. І якщо сторони по даній справі визнають, що предметом оспорюваного договору дарування були певні приміщення, що належать одній із сторін, можливо визнати її право на ці приміщення, а не визнавати договір недійсним. Рішенням Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 389-10 від 30 липня 2013 року було надано дозвіл [PERSON] на виділення ? частини будинковолодіння по [ADDRESS] в окрему квартиру та про присвоєння їй окремої поштової адреси : [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 4 ст. 357 цього Кодексу, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову, без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 361 цього Кодексу, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 2 ст. 363 ЦК України, частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до ст. 334 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 717 цього Кодексу, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.3 ст. 215 цього Кодексу, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що включенням в договір дарування від 25.07.1994 р. (укладений між [PERSON] та [PERSON]) ? часток веранди і тамбура та в договір дарування від 24.09.2013 року (укладений між [PERSON] та [PERSON]) ? часток веранди (а1) , тамбура (а11) як відчужуваних об'єктів порушило право позивача [PERSON] на володіння та розпорядження належним йому майном, а тому договори дарування в частині відчуження ? частин даних об'єктів слід визнати недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ст. 366 ЦК України, якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники,спір вирішується судом. Відповідно до ст. 367 цього Кодексу, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Уразі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Позивач просить виділити йому та визнати за ним право власності на наступні приміщення в будинку: № 2-1 (веранда) - пл. 18,70 кв.м.; № 2-2 (житлова) - пл. 10,10 кв.м.; № 2-3 (житлова) - пл.9,10 кв.м.; № 2-4 (кухня) - пл.10,10 кв.м.; № 2-1 (веранда) - пл..6,20 кв.м.; та господарські будівлі та споруди : навіс „а-2", сарай „Б1"; погріб з шийкою „Д"; сарай „Е"; вбиральню „Є" В технічних паспортах на будинковолодіння за 1989 р., 1994 р., 2013 р. ( на планах земельної ділянки та планах побудови) [ADDRESS] дані об'єкти позначені наступним чином: № 2-1 (веранда), площею 18,70 кв.м. та № 2-4 (кухня), площею 10,10 кв.м., разом позначені літ. а1; № 2-2 (житлова), площею 10,10 кв.м.; № 2-3 (житлова), площею 9,10 кв.м.; № 2-І (веранда, позначена літ. а11), площею 6,20 кв.м.; та господарські будівлі та споруди: літній навіс літ. а2, сарай Б1, погріб з шийкою літ. Д, сарай літ. Е, вбиральня літ. Є. З технічного паспорту на даний будинок станом на 07.09.1989 р. ( а.с. 12-15) вбачається, що за одним із співвласником ([PERSON].) рахується приміщення будинку 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 та 1-5, а за іншим ([PERSON]) - 2-1, 2-2 та 2-3. З технічного паспорту на будинок станом на 02.02.1994 ( а.с. 9.11) вбачається, за одним із співвласником ([PERSON].) рахується приміщення будинку 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 та 1-5, а за іншим ([PERSON]) - 2-1, 2-2, 2-3, 2-4 та 2-І. Дані технічні паспорти не місять відповідного штампу із зазначенням, що будь-яке приміщення даного будинковолодіння чи добудова є побудованою самовільно, що передбачалося на підставі діючого на той час законодавства.. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] [PERSON] не заперечують проти цього (крім виділення позивачу та визнання за ним права власності за сараєм Б). Зазначають, що такий порядок користування приміщеннями будинку та господарськими будівлями вже існує довгі роки (ще за життя [PERSON].), підтверджено договором про порядок користування житловим будинком між учасниками спільної часткової власності від 06 серпня 1986 року, мировою угодою в Переяслав-Хмельницькому міському суді 29.11.1988 року, дозволом позивачу на добудови та закріплено в технічному паспорті на будинковолодіння [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] ніколи не користувався та не претендував, а відповідач [PERSON] не претендує на них. За таких обставин,суд вважає, що позовні вимоги в частині виділу позивачу як належну йому 1/4 частку у праві спільної часткової власності на будинковолодіння та визнання права власності на приміщення будинку № 2-1 (веранда), площею 18,70 кв.м. та № 2-4 (кухня), площею 10,10 кв.м., разом позначені літ. а1; № 2-2 (житлова), площею 10,10 кв.м.; № 2-3 (житлова), площею 9,10 кв.м.; № 2-І (веранда, позначена літ. а11), площею 6,20 кв.м.; та господарські будівлі та споруди: літній навіс літ. а2, погріб з шийкою літ. Д, сарай літ. Е, вбиральня літ. Є базуються на вимогах чинного законодавства та підлягають до задоволення. Щодо виділення позивачу та визнання за ним права власності на сарай літ. Б1, суд вважає, що дана вимога не підлягає до задоволення, оскільки як було встановлено судом, даний сарай розташований на земельній ділянці, що залишена в спільному користуванні сторін по справі, побудований за згодою [PERSON] на місці старого сараю, що був виділений [PERSON] та [PERSON] в спільне користування, рішенням суду [PERSON] було зобов'язано не чинити перешкод в користуванні [PERSON] даним сараєм, фактично сарай використовується спільно [PERSON] та [PERSON] та використовувався спільно в минулому з [PERSON] та [PERSON] Тому сарай літ. Б1 слід залишити в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 215, 217, 357, 367 ЦК України,

Outcome: partial