Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк " звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача 11481 грн. 44 коп. заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 5 жовтня 2005 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н про надання останньому кредиту в розмірі 2060 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач погодився з тим, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою складає договір між банком та ним. Згідно п.9.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Банк умови договору виконав, надав відповідачеві кредит. Однак останній належним чином умови договору не виконував. Тому станом на 30 листопада 2013 року заборгованість за договором склала 11481 грн. 44 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 1925,67 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8532,84 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) -522,93 грн. Також просять стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача: ПАТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не з"явився, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.44). Відповідач [PERSON] проти позову заперечує, пояснив, що позивачем пропущений строк звернення до суду, просить застосувати позовну давність. Останній платіж за договором він зробив у лютому 2007 року, за цей час з боку позивача до нього не було ніяких претензій та вимог. Строк дії платіжної картки закінчився, а нову картку він не отримував. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526, ч.1 ст. 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Із заяви від 5 жовтня 2005 року до ЗАТ КБ "ПриватБанк" вбачається, що відповідач просив відкрити рахунок. Сума кредитного ліміту: 2060 грн. Базова процентна ставка: 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячні платежі в розмірі 7% від суми заборгованості. Відповідач ознайомився та був згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, виразив свою згоду з тим, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між ним та банком договір надання банківських послуг (а.с.14). В п.3.1 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає карти, їх вид та строк дії визначений у заяві та в пам"ятці клієнта. Датою укладення договору являється дата відкриття рахунка. Згідно п. 6.5 відповідач зобов"язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування. В п.8.6 Умов вказано, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов"язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов"язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.15-21). З статуту ПАТ КБ "ПриватБанк" видно, що він є правонаступником всіх прав та зобов"язань ЗАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.29). Згідно розрахунку ПАТ КБ "Приватбанк" станом на 30 листопада 2013 року [PERSON] мав заборгованість за кредитом в сумі 1925,67 грн., заборгованість за процентами - 8532,84 грн., судові штрафи - 1022,92 грн., загальна сума - 11481,43 грн. (а.с.6-12). Однак положеннями ст.ст.256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Будь-яких доказів про те, що сторони досягли згоди про збільшення терміну позовної давності, позивачем не надано. Згідно вимог ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року № 5, враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. З розрахунку ПАТ "ПриватБанк" вбачається, що останній платіж за договором був проведений [PERSON] 9 лютого 2007 року (а.с.8), про що пояснив в судовому засіданні і відповідач. Доказів щодо проведення погашення відповідачем кредиту в подальшому позивачем також не надано. А в п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договора, він автоматично лонгується на такий самий строк (а.с.19). В той час, у п. "е" ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено положення про те, що перед укладенням угоди про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов»язаний повідомити споживачів у письмовій формі про строк, на який кредит може бути одержаний. Крім того, в п.3.1 Умов та правил надання банківських послуг вказано, що для надання послуг банк видає клієнту карти, їх вид та строк дії визначений у заяві та в пам"ятці клієнта. Однак у заяві відповідача строк дії картки не визначений, пам"ятка позивачем теж не надана. Тобто вищевказані умови різняться між собою в частині тривалості дії договору і таких розбіжностей та суперечностей не має бути. При цьому в судовому засіданні було встановлено, що строк дії платіжної картки давно минув, а іншу картку відповідач не отримував. Доказів протилежного позивач всупереч вимогам ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України не надав. Оскільки останній платіж був зроблений відповідачем 9 лютого 2007 року, і в подальшому він будь-яких дій, які б свідчили про визнання ним свого боргу або іншого обов»язку не вчиняв, позивач, якщо навіть взяти до уваги, що термін дії договора тривав ще один рік, про порушення свого права дізнався в листопаді 2008 року, коли цей строк скінчився, тому перебіг позовної давності почався саме з цього часу. Доказів протилежного позивач теж не надав. Позивач звернувся до суду з даним позовом 16 січня 2014 року, тому суд вважає, що строк позовної давності ним був пропущений. Згідно ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак доказів на підставу своїх вимог, що банком не пропущений строк звернення до суду позивач не надав. При цьому відповідач просить застосувати позовну давність. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких підстав слід відмовити в задоволенні позову у зв"язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed