Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»(далі - Банк), в якому просив стягнути на його користь грошові кошти у розмірі 280 000 грн, отриманих без достатньої правової підстави. В обґрунтування позову позивач послався на те є фінансовим поручителем відповідно до договору поруки №010/01-02/07-106/3 в забезпечення виконання перед Банком боржником за основним зобов'язанням (генеральний кредитний договір від 21 грудня 2007 року) ТОВ «Стайл-Т». 15.07.2008 року між Банком та ТОВ «Стайл-Т» було укладено додаткові договори №010/01-02/07-107/1 до кредитного договору №107 та №010/01-02/07-108/1 до кредитного договору №108. Згідно умов зазначених додаткових договорів було збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами з 14,75% до 18,00%, згоди на укладання яких позивач не надавав. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18.07.2012 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.07.2013 року, визнано договір поруки припиненим в частині забезпечення кредитних зобов'язань ТОВ «Стайл-Т», тобто по зобов'язаннях, що виникають за кредитними договорами №107 та №108, укладеним в рамках генерального кредитного договору від 21 грудня 2007 року , саме в звязку зі збільшенням відповідальность поручителя, до чого призвели зазначені зміни до кредитного договору відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України . Разом з тим, оскільки рішенням суду першої інстанції в задоволенні позову про припинення поруки йому було відмовлено, на виконання умов договору поруки позивач продовжува виконувати свої зобовязання та з січня 2012 року по липень 2012 року здійснював платежі в погашення заборгованості ТОВ «Стайл-Т» за кредитними договорами №107 та № 108 . Всього за вказаними договорами [PERSON], як поручителем, сплачено по 140000,00 грн. За кожним. Оскільки порука позивача фактично припинилася з 2008 року, вважають, що кошти ним сплачені помилково і без достатньої правової підстави , а саме на виконання зобовязання, яке на той час вже не існувало, що є підставою для задоволення позовних вимог згідно положень ст. 1212 ЦК України. В судовому засіданні представники позивача та третьої особи позов підтримали з викладених в ньому підстав, просили про його задовлення. Представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити у позові у зв'язку з необґрунтованістю вимог, оскільки позивач сплачував ці кошти вже в період , коли справа перебувала на розгляді в суді, отже знав про припинення поруки. До того ж він є заставодавцем та іпотекодавцем за цими самими кредитними договорами, отже його обовязок погашати заборгованість продовжує існувати. Також просив застосувати строк позовної давності стосовно платежів, які сплачені до травня 2012 року. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк аваль», та ТОВ «Стайл-Т», ФОП [PERSON] укладений генеральний кредитний договір, відповідно умов якого Банк надав відповідно умов укладених (в рамках генерального договору) кредитних договорів № 010/01-02/07-107, № 010/01-02/07-108 ТОВ «Стайл-Т» 15 000 000 грн. зі сплатою 14,5 % річних за користування коштами, строком до 18 грудня 2011 року - за першим договором; 3 000 000 грн. - за другим договором відповідно. На забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами у справі в той же день укладений договір поруки №010/01-02/07-106/3 (далі договір поруки), відповідно до якого позивач як поручитель бере на себе зобов'язання відповідати по борговим зобов'язанням ТОВ «Стайл-Т» та ФОП [PERSON], які виникають з умов Генерального кредитного договору, а саме: повернути кредит у сумі 19 200 000,00 грн., сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі. Між тим, 15 липня 2008 року, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»та фізичною особою-підприємцем [PERSON], ТОВ «Стайл-Т» укладені додаткові договори до кредитних договорів, що укладені в рамках генерального кредитного договору, № 010/01-02/07-107/1, № 010/01-02/07-108/1 та № 010/01-02/07-109/1 згідно яких плата за користування кредитними коштами збільшена до 18 % річних. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18.07.2012 року визнано договір поруки №010/01-02/07-106/3 припиненим в частині забезпечення кредитних зобов'язань ТОВ «Стайл-Т». З наведеного рішення суду вбачається, що позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом в липні 2011 року, а рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 07 червня 2012 року у задоволенні позову було відмовлено. За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Судом було встановлено, що не доведено про доведення інформації щодо зміни процентної ставки за кредитними договорами, укладеними між Банком та ТОВ "Стайл-Т" банком до поручителя - [PERSON] , які відбулися згідно укладених між ВАТ«Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «СТАЙЛ-Т» додаткових договорів 15 липня 2008 року. Відповідно до приписів ст. 559 ЦК України, припинення поруки відбувається на підставі та в силу приписів закону. Таке припинення не потребує звернення до суду та визнання поруки припиненою в судовому порядку. Але за наявності спору, коли кредитор не визнає або заперечує факт припинення поруки на підставі закону, поручитель вправі звернутися до суду за захистом свого оспорюваного права. З аналізу норм права, що регулює припинення поруки випливає, що особливістю припинення поруки на підставах зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не тільки не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, але і з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати. Проте, на виконання умов договору поруки позивач протягом періоду з січня 2012 року по липень 2012 року здійснював платежі в погашення заборгованості ТОВ «Стайл-Т» за кредитними договорами № 010/01-02/07-107 та № 010/01-02/07-108, а всього в загальному розмірі 280 000 грн. Таке підтверджується квитанціями №473/844-7 від 30.01.2012, №473/844-9 від 28.02.2012, №473/844-7 від 30.03.2012, №473/1105-4 від 25.04.2012, №473/844-8 від 12.06.2012, №473/844-5 від 26.06.2012, №473/1073-7 від 30.07.2012; а також№473/844-8 від 30.01.2012, №473/844-7 від 28.02.2012, №473/844-6 від 30.03.2012, №473/1105-5 від 25.04.2012, №473/844-6 від 12.06.2012, №473/844-6 від 26.06.2012, №473/1073-5 від 30.07.2012. В кожній з зазначених квитанцій чітко зазначено призначення платежу :" [PERSON] - надходження коштів в погашення кредитів сплата % по кредитному договору № 010/01-02/07-107 (або відповідно № 010/01-02/07-108 ) від 21.12.2007 року відповідно до умов договору поруки №010/01-02/07-106/3 від 21.12.2007". За такого, матеріалами справи підтверджується , що зазначені кошти позивач сплатив Банку саме як поручитель за тим договором поруки, обовязок за яким був припинений фактично з 15.08.2008 року. За такого, покладення на поручителя обов'язку відповідати за зобов'язаннями боржника з часу припинення поруки, тобто після 15 серпня 2008 року , - є неправомірними. Згідно положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Ці положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним право чином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;3) повернення виконаного однією із сторін у зобов?язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. На підставі вищенаведеного , суд доходить висновку щодо необхідності повернення позивачу грошових коштів у розмірі 280 000 грн, сплачених ним на виконання договору поруки №010/01-02/07-106/3 за кредитними зобовязаннями ТОВ "Стайл-Т" , як таких, що набуті Банком без достатньої правової підстави відповідно до п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України. При цьому суд не може взяти до уваги твердження представника відповідача про те, що обов'язок [PERSON] відповідати за зобов'язаннями ТОВ "Стайл-Т" за вищевказаними кредитними договорами зберігається також і на підставі договору застави та договору іпотеки, за якими він є майновим поручителем Товариства, оскільки таке грунтується на неправильному тлумаченні правової природи фінансової та майнової поруки . Також не приймає суд до уваги і заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності за платежами в період з 30 січня 2012 року по 25 квітня 2012 року. Суд не погоджується з твердженням відповідача, що звернувшись до суду в липні 2011 року з позовом про визнання договору поруки припиненим , [PERSON] вже достовірно знав про припинення поруки і, відповідно, про порушення своїх прав , а саме безпідставне отримання банком коштів , дізнавався в день сплати кожного платежу банку на виконання умов договру поруки в 2012 році. Проте, як встановлене судом і про таке підтвердив представник відповідача, між сторонами існував спір , кредитор заперечував факт припинення поруки на підставі закону, за такого поручитель скористався своїм правом і звернутися до суду за захистом свого оспорюваного права. Не визнане з боку Банка право позивача на припинення поруки було поновлено судом лише 18 липня 2012 року , отже з цього часу і повинен обчислюватися строк позовної давності , а позивач звернувся до суду з даним позовом до спливу загального трирічного строку , а саме до 18 липня 2015 року. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2 800 грн.

Outcome: approved