Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який мотивувала тим, що [INFO] року помер її батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті він не зробив. До кола спадкоємців першої черги за законом увійшли вона та дочка померлого - [PERSON]. Позивач скористалася своїм правом на спадкування так як фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, інша спадкоємиця спадщини не прийняла. До складу спадкового майна увійшла ? частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок - А, загальною площею 46,8 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., веранда - а, сарай - Б, погріб - п/Б, сарай - Г, убиральня - Д, огорожа - №1, хвіртка - №2, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Проте, реалізувати свої спадкові права на зазначену частку в об'єкті нерухомості позивач не в змозі, так як відомості про вказаний об'єкт нерухомості в реєстрі прав власності відсутні, тому, нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії. Вказане стало підставою для звернення позивача з позовом до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач не з'явилася, до канцелярії суду подала заява про розгляд справи у її відсутність та повідомила суд, що заявлені вимоги підтримує просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, в заяві, яку адресував суду зазначив, що заявлені вимоги визнає, розгляд справи просив проводити у відсутність представника. Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України у разі визнання відповідачем в попередньому судовому засіданні позову, суд вправі ухвалити судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Враховуючи те, що особи, які беруть участь у справі скористались наданими їм ст.158 ч.2 ЦПК України правами, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд не вбачає підстав для відкладеня розгляду справи, а тому, проводить його в даному судовому засідані на підставі зібраних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши істотні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають значення для справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.02.1995 року (а.с. 5). Після його смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті він не зробив. Згідно матеріалів Спадкової справи № 177/2013, своїм правом на спадкування скористалася позивач так як фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Турбівської селищної ради від 29.07.2013 року № 1625. Факт сімейних відносин позивача із спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 29). Дочка померлого [PERSON] спадщину не прийняла, інші спадкоємці відсутні. Відтак, позивач є єдиною спадкоємицею на майно померлого. Державний нотаріус Липовецької державної нотаріальної контори Кицюк О.П., відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця, оскільки відомості про вказаний об'єкт нерухомості в реєстрі прав власності відсутні, що підтверджується постановою нотаріуса від 28.03.2015 року (а.с.14). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". З матеріалів справи слідує, що власником на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], значиться [PERSON] (а.с. 8-10). Зі змісту ст. 524 ЦК УРСР слідує, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ст. 529 ЦК УРСР). Згідно ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, вважається таким, що відмовився від спадщини (ст. 553 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"). Як встановлено судом, позивач належить до спадкоємців першої черги, спадщину прийняла, інша спадкоємиця спадщину не прийняла. Належність спадкової маси спадкодавцю доведена належними та допустимими доказами. За таких обставин суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а тому, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який увійшов до складу спадкового майна. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. При зверненні з позовом до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 272,31 грн. (а.с. 1). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 272,31 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved