Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Орган опіки і піклування Чернівецької районної державної адміністрації звернувся до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON] з даним позовом, посилаючись на незадовільні умови проживання та неналежний догляд за дитиною, що спричинило затримку психомоторного та статокінетичного розвитку дитини, тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] . Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 21.08.2020 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 18.09.2020 закрито підготовче провадження по даній цивільній справі, справу призначено до розгляду, задоволено клопотання сторін про виклик свідків. Представник позивача - в.о. начальника служби у справах дітей, сім`ї та молоді Чернівецької районної державної адміністрації Соляр Л.С., в судових засіданнях вимоги позовної заяви підтримала та просить їх задоволити. Зазначила, що зібрані документи і дослідженні обставини свідчать про неналежне виконання [PERSON] батьківських обов`язків. Відповідач відзиву на позов не подала, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Зазначила, що вона з своєю мамою зробили ремонт в будинку, де проживали з малолітньою дитиною, вважає умови свого проживання достатніми для забезпечення фізичного та психологічного розвитку дитини. З`ясувавши позицію представника позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, ґрунтуючись на наступних підставах. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.03.2019 року виконкомом Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області (а.с. 4). Із копії вказаного свідоцтва про народження вбачається, що батьком малолітнього [PERSON] записано [PERSON] . Згідно довідки виконавчого комітету Володіївецької сільської ради №331 від 28.03.2019 року вбачається, що відомості про батька записані за заявою матері згідно з ч.1 ст.135 СК України (а.с.6). У зв"язку з незадовільними умовами проживання, неналежним доглядом за малолітньою дитиною, за клопотанням служби у справах дітей, сім"ї та молоді Чернівецької райдержадміністрації та заявою матері малолітній [PERSON] був влаштований у КНП «Тульчинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної ради» у грудні 2019 року. Згідно листа директора КНП «Тульчинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної ради» Мазур М.О. (вих.№424 від 18.09.2020) [PERSON] , [INFO] , перебуває в установі на повному державному утриманні з 04.12.2019 року. За останні шість місяців перебування хлопчика в закладі мати [PERSON] телефонувала 4 рази, у зв"язку із карантинними заходами відвідування дітей тимчасово заборонено. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Чернівецької райдержадміністрації від 06 травня 2019 року фахівець із соціальної роботи Чернівецького РЦ СССДМ с.Володіївці [PERSON] доповіла про проведену роботу з [PERSON] , зазначивши, що мати не доглядає свою малолітню дитину, не приділяє йому уваги, на руки дитину не бере, хлопчик відстає в розвитку. При відвідуванні родини [PERSON] сімейним лікарем [PERSON] , матері було запропоновано обстежити дитину у Вінницькій обласній дитячій лікарні, однак, [PERSON] відмовилась, посилаючись на відсутність коштів. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного 15.07.2020 року комісією у складі фахівця із соціальної роботи Чернівецького РЦ СССДМ с.Володіївці Науменко Л.І., медичної сестри ФП Тисячної О.Г. , депутата Володіївецької сільської ради Кострецької В.І., при обстеженні умов проживання [PERSON] , 1975 року народження, інваліда 3 групи загального захворювання, проживаючої в [ADDRESS] , вбачається, що будинок, в якому проживає [PERSON] з сином [PERSON] , 1958 року забудови, цегляний, під шифером, житлова площа 20,5кв.м, складається з двох кімнат, пічне опалення лише в одній кімнаті, де знаходяться помиї, їжа, туалет. Ліжка, стіл, постільна білизна, вікна, двері брудні. Шпалери забиті цвяхами, дитячий одяг знаходиться в мішках, іграшок немає. Для дитини немає ніяких умов для подальшого проживання та розвитку. На подвір"ї безлад, східці до будинку не обштукатурені. Із продуктів на час відвідування були горохові та рисові крупи, макарони, олія. Вдома їжа не готується, оскільки [PERSON] ходить працювати по найму, де і харчується. За час перебування малолітньої дитини [PERSON] у закладі, його мати не створила ніяких умов для подальшого проживання дитини у сім"ї, дитині небезпечно для здоров"я перебувати у такому середовищі (а.с.5). Як вбачається з довідки-характеристики, виданої виконавчим комітетом Володіївецької сільської ради за №163 від 12.05.2020, [PERSON] , 1975 року народження, зареєстрована і проживає в [ADDRESS] , інвалід з дитинства 3 групи, закінчила Серебрійську школу-інтернат. Позбавлена батьківських прав щодо доньки [PERSON] , 1997 року народження, та сина [PERSON] , 2007 року народження. На момент видачі довідки є матір"ю одиначкою, її син [PERSON] , 2019 року народження, знаходиться в Тульчинському будинку для дитини за заявою матері. Не працює, веде нездоровий спосіб життя: курить та вживає алкоголь (а.с.7). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Чернівецької районної державної адміністрації за №01-20-1088 від 07.08.2020, вказаний орган визнав доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] . В судовому засіданні відповідач пояснила суду, що нею проведено ремонт в будинку в якому вона проживає з дитиною, відтак, дитина забезпечена всіма умовами для нормального розвитку та проживання. На запитання суду відповідала, що будинок не містить ванної кімнати та туалету, вода і газ до будинку не підведені. Воду для купання дитини нагріває чайником. Свідок [PERSON] , 1939 року народження, яка є матір"ю позивача і проживає разом з нею, суду показала, що бажає повернути дитину додому, вони зробили ремонт в будинку: підбили стелю, побілили кімнати, поміняли вікна, купили фарбу, щоб пофарбувати підлогу. Постіль і одяг дитина має. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , фахівець із соціальної роботи Чернівецького РЦ СССДМ с.Володіївці, суду показала, що здійснює супровід родини [PERSON] з 2019 року, провідувала сім"ю два рази на три місяці, при обстеженні умов проживання було виявлено невідповідність таких соціально-гігієнічним нормам, дитина недоглянута, відставала в розвитку. Постіль та одяг дитини були брудними. Також зазначила, що [PERSON] проживає в будинку старшої доньки, щодо якої вона позбавлена батьківських прав, а в будинку, який належить [PERSON] , вона не проживає і на момент повторного обстеження в жовтні 2020 року встановлено, що ремонт всередині будинку не проведено, умов для проживання дитини не створено. При повторному обстеженні умов проживання [PERSON] на момент розгляду справи, а саме, 28.10.2020, комісією у складі фахівця із соціальної роботи Чернівецького РЦ СССДМ с.Володіївці Науменко Л.І., медичної сестри ФП Тисячної О.Г. , депутата Володіївецької сільської ради [PERSON] встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , розміщений одноповерховий будинок 1968 року забудови, який складається з 2х кімнат, загальною площею 46,6кв.м., житлова 30,7 кв.м, та який належить [PERSON] , що навчається в Київській області (Немішаєвському ВП НУБВк) та є опікуном брата [PERSON] , обидва в даний час проживають в місті Буча Київської області. [PERSON] , 1975 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] , 2019 року народження, але проживає в будинку [ADDRESS] . В кімнаті, де проживає сім"я позивача, наявні два ліжка, які застелені брудною білизною, стіл заставлений брудним посудом, тумбочка під телевізор, колиска для дитини, стільці, одяг розкиданий, в кімнаті брудно. Шафа для одежі поломана і знаходиться в іншій кімнаті. Наявні крупи гороху, рису, пшона, олія, картопля, мука. Ремонт зроблений ззовні будинку, а в кімнаті пінопластова стеля підбита цвяхами, одна стіна обклеєна шпалерами, у коридорі і веранді брудно. Для проживання і розвитку дитини не створено жодних умов - відсутні дитячий посуд, іграшки, книжечки, предмети особистої гігієни дитини, шафа для одягу, дитячий одяг лежить у мішках. Аналізуючи матеріали справи, показання свідків та пояснення представника позивача та відповідача, поведінку відповідача по відношенню до своєї дитини, суд прийшов до висновку, що [PERSON] ухиляється і неналежним чином не виконує свої обов`язків з виховання та розвитку, байдуже ставиться до здоров"я, режиму харчування, розвитку та інтересів дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначено у ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Частиною 1 ст. 27 цієї Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру,милосердя,забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до принципу 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини, згідно принципу 7 Декларації, має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її (дитини) освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. З метою дотримання зазначених принципів Декларації прав дитини, суд вважає, що у даному випадку є виняткові обставини для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина. При цьому, інші положення принципу 6 Декларації прав дитини, у даному випадку, на переконання суду, порушені не будуть. У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлені судом обставини свідчать про свідоме нехтування [PERSON] своїми обов`язками щодо харчування та лікування дитини, оскільки [PERSON] , будучи матір`ю малолітнього сина [PERSON] , не переймається здоров"ям дитини, не створила жодних умов для його фізичного та духовного розвитку; не піклується, не забезпечує його необхідними продуктами харчування та речами, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не забезпечує медичного огляду, чим порушує право дитини на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку матері, відтак порушене право підлягає судовому захисту шляхом позбавлення останньої батьківських прав відносно її дитини. Ухвалюючи вказане рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. При цьому, наведені вище обставини переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання та не спроможна виконувати батьківські функції щодо своєї дитини. Проте, ухвалення цього рішення не позбавляє відповідача права, передбаченого ст.169 СК України, за певних умов звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Таким чином, дані обставини дають суду законні підстави у відповідності до положень ст.164 Сімейного кодексу України, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням того, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд в силу ст.141 ЦПК України приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь держави судових витрат, зокрема, судового збору.

Outcome: approved