Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

17.12.2019 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.11.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] зобов`язання перед банком не виконав, внаслідок чого станом на 30.10.2019 року виникла заборгованість в сумі 79541,58 грн, в тому числі: 203,66 грн - заборгованість за тілом кредиту, 74375,34 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 936,79 грн - заборгованість за пенею, штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 3775,79 грн. Просить стягнути з відповідача дану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати в розмірі 1921 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення рішення при заочному розгляді справи. 21.02.2020 відповідач через канелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає частково. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до заяви від 26.11.2007 року [PERSON] погодився з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 11). Крім того, відповідачем підписана довідка про умови кредитування за даним договором (а.с.12). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із п.2. Статуту акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" вбачається, що банк є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", яке було правонаступником всіх прав та обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк "ПриватБанк" (а.с. 24 на звороті). Із розрахунку заборгованості за договором б/н від 26.11.2007 року вбачається, що заборгованість відповідача по кредиту станом на 30.10.2019 року становить 79541,58 грн, в тому числі: 203,66 грн - заборгованість за тілом кредиту, 74375,34 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 936,79 грн - заборгованість за пенею, штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 3775,79 грн (а.с. 6-10). Як вбачається із доданої позивачем довідки, термін дії останньої кредитної картки, наданої [PERSON] , - по вересень 2015 року (а.с. 45). Позивачем надано суду виписку по рахунку відповідача за період з 26.11.2007 по 11.03.2020 року та розрахунок заборгованості, з яких вбачається, що [PERSON] нараховувались відсотки за кредитом після спливу терміну дії кредитної картки. Так, починаючи з 30.09.2015 року по 30.10.2019 року [PERSON] було нараховано 72782,88 грн відсотків (а.с. 9, 10). Приписи абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У матеріалах справи відсутні відомості щодо погодження сторонами нового строку кредитування або видачу [PERSON] іншої (нової) кредитної картки. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (терміну кредитної картки). Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду № 444/9519/12 від 28.03.2018 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] відсотків в сумі 72782,88 грн, нарахованих після спливу терміну дії кредитної картки, слід відмовити. Згідно з п.п. 6.5, 8.6 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором; при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Статтями 526, 527, 530 ЦК України, передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Аналізуючи матеріали справи, суд прийшов до висновку, що відповідач порушив умови укладеного із позивачем договору, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, тому її разом із перерахованими процентами за користування кредитом, та штрафом (процентна складова) слід стягнути з [PERSON] . Однак, суд не може погодитися з одночасним застосуванням позивачем цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, з наступних підстав. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені та штрафу у разі прострочення виконання зобов`язання. Із змісту позовної заяви вбачається що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на прострочення відповідачем виконання зобов`язання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те ж порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити, позаяк встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач просить стягнути з відповідача штраф. Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, а також від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17. З огляду на вищевикладене, на думку суду, не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача пені за прострочене зобов`язання в розмірі 936,79 грн. Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості позивач також просить стягнути з відповідача штраф (фіксована частина). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача фіксованого штрафу в розмірі 250 грн. не відповідає визначеному законом змісту цього поняття та його правовій природі як грошової суми, що обчислюється відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а тому підстав для його стягнення немає, оскільки встановлення розміру штрафу як неустойки у фіксованій твердій грошовій сумі законом не передбачено. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача слід стягнути заборгованість в сумі 1885,93 грн. З даної суми: 203,66 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1592,46 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, штраф (процентна складова) - 89,81 грн., який обчислюється з наступного: 203,66+1592,46=1796,12 грн - заборгованість за кредитом, 1796,12*5% = 89,91 грн. Враховуючи, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором б/н від 26.11.2007 року, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом на загальну суму 1885,93 грн. Оскільки позов задоволено частково, тому судові витрати на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 45,53 грн.

Outcome: partial