Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

У листопаді 2016 року ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідачі мешкають в квартирі [ADDRESS], є абонентами ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в м.Словянську та користуються послугами з опалення, однак не в повному обсязі оплачують вартість спожитих послуг з опалення, що порушує право позивача на отримання плати за надані послуги з теплопостачання у встановлений законодавством строк. Внаслідок несвоєчасної сплати послуг у відповідачів станом на 01.10.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 7837,33грн. за період з 01.04.2010 року по 01.10.2016 року. Між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальної послуги на підставі відкритого особового рахунку, оскільки позивач фактично надавав відповідачам послуги з теплопостачання, а відповідачі використовували дану послугу для задоволення власних потреб та не відмовлялися від неї. Багатоквартирний будинок, де мешкають відповідачі, приєднаний до централізованої мережі теплопостачання. Протягом зазначеного вище періоду скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуги позивачем від відповідачів не надходило. Окрім того, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України боржникам нараховані індекс інфляції у сумі 5972,01грн. та 3 % річних у сумі 1002,67 грн.. Отже, загальний розмір заборгованості складає: суму основного боргу + загальний розмір інфляційних нарахувань + 3 % річних = 14812,01грн. У листопаді 2015 року ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Словянськтепломережа» зверталась до Словянського міськрайонного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за теплову енергію з [PERSON]. та [PERSON]. 24 листопада 2015 року Словянський міськрайонний суд видав судовий наказ про стягнення заборгованості, який скасовано ухвалою Словянського міськрайонного суду від 14 грудня 2015 року. Просив стягнути на його користь із [PERSON] та [PERSON] солідарно 7837,33грн. основного боргу; втрати від інфляційних процесів 5972,01грн., 3% річних 1002,67грн. ; судовий збір в розмірі 1378грн. Ухвалою Словянського міськрайонного суду від 04.01.2017 року до участі у справі судом залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON]. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 25 січня 2017 року позовні вимоги задоволені частково. З [PERSON], [PERSON] на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Словянськтепломережа» стягнуто заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 5878 грн. в рівних частках з кожного, а саме по 2939 грн. з кожного; - втрати від інфляційних процесів в сумі 4479,01 грн. в рівних частках з кожного, а саме по 2239,50 грн. з кожного; -3 % річних в сумі 752,01грн. в рівних частках з кожного, а саме по 376 грн. з кожного; - витрати по сплаті судового збору в сумі 1033,50 грн. в рівних частках з кожного, а саме по 516,75 грн. з кожного. В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким врахувавши суму боргу [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1363,31грн., відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не повно зясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. За рішенням Словянського міськрайонного суду від 22 червня 2004 року ним було виплачено позивачу заборгованість в сумі 1243,01грн., а у стягненні грошових коштів в сумі 1785,50грн. відмовлено в звязку з простроченням строків позовної давності. Згідно заочного рішення Словянського міськрайонного суду від 25 червня 2008 року з нього та [PERSON] було солідарно стягнуто заборгованість в сумі 3988,07грн.та за рішенням Словянського міськрайонного суду від 12 липня 2010 року-в сумі 4574,97 грн.. Розрахунок заборгованості, який надав позивач за період з 01.04.2010 року по 01.10.2016 року невірний, сплачену ним за рішенням суду суму в 1243,01 грн. позивач не списав з нього як сплачені кошти. Таким чином позивач завищив суму боргу на 2486,02 грн.. Вказаний факт суд першої інстанції взагалі не став виясняти. Також суд першої інстанції не став зясовувати той факт, що в наданих суду розрахунках заборгованості взагалі не зараховане погашення заборгованості за рішенням суду від 25.06.2008 року, хоча згідно довідки, наданої Словянським МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 31.01.2017 року заборгованість в сумі 3988грн. з нього стягнуто в повному обсязі, проте погашення такої суми позивачем в оборотних відомостях не відображено. Позивач намагається повторно стягнути з нього уже виплачену заборгованість. Таким чином, якщо врахувати невраховані позивачем суми сплаченої ним заборгованості, а саме 5351,31грн. 3988грн., то залишається лише сума 1363,31грн., а не 7837,33грн. як зазначив позивач та внаслідок чого суд ухвалив неправильне рішення. Також виниклі правовідносини не можливо розглядати як договір кредитування, тому посилання позивача на ч.2 ст.625 ЦК України є неправильними і інфляційні нарахування та 3% річних є необґрунтованим. Крім того, судом не враховані положення ст.8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно яких накладено мораторій на нарахування пені за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги. В судове засідання з`явилися представник ОКП «Донецьктеплокомуненерго» за дорученням-Титаренко О.Л. та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали заяви про слухання справи у їх відсутність. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін. Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи частково позовні вимоги,суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі користуються послугами позивача по наданню теплоенергії, не оплачують ці послуги, а тому зобов'язані оплачувати за фактично отриману теплову енергію та сплатити борг за розрахунком, приведеним позивачем. Разом з тим, такий висновок зроблено передчасно,без всебічного та повного зясування обставин справи. Виниклі правовідносини регулюються положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Закону України «Про теплопостачання»,якими передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом першої інстанції встановлено,що квартира №117 в буд.21/83 по вул. Батюка в м. Словянську належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 07.02.1994 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05 березня 2009 року та договором розподілу спадкового майна від 05 березня 2009 року. Співвласником квартири є батько відповідачів [PERSON], який за ініціативою суду залучений до участі у справі в якості третьої особи. [PERSON] та [PERSON] проживають у спірній квартирі та користуються послугами виробничої одиниці ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Словянськтепломережа» по наданню теплопостачання, що не оспорюється сторонами. Між сторонами не укладено письмового договору про надання житлово-комунальних послуг. Хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така правова позиція викладена Верховним Судом України по справі № 6-2951цс15. За таких обставин з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність укладення договору з позивачем не позбавляє відповідача обовязку оплачувати надані йому послуги, можна погодитися. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 22 червня 2004 року задоволені позовні вимоги ОКП „Донецьктеплокомуненерго до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу за надані послуги з тепловодопостачання у сумі 1243,01грн. Рішення набрало законної сили 23.07.2004 року. На підставі цього рішення 06.09.2004 року видано виконавчі листи. Рішення фактично виконане, що підтверджується постановою державного виконавця ВДВС Словянського районного управління юстиції від 12.04.2005 року про закриття виконавчого провадження. Заочним рішенням Словянського міськрайонного суду від 25 червня 2008 року з [PERSON] та [PERSON] на користь ВО „Словянськтепломережа ОКП „Донецьктеплокомуенерго солідарно стягнуто заборгованість за надані послуги теплопостачання за період з 01.02.2004 року по 01.04.2008 року у сумі 3988, 07грн..Рішення набуло законної сили 07.07.2008 року. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 12 липня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2010 року, з [PERSON] та [PERSON] на користь ОДП "Донецьктеплокомуненерго" в інтересах ВО "Слов"янськтепломережа" стягнуто заборгованість за теплову енергію за період з 01.04.2008 року по 01.04.2010 року по 2287,48 грн. з кожного. Згідно довідки Словянського міськрайонного ВДВС від 05.12.2016 року №35326 борг в сумі 2287,48 грн. на користь ВО «Слов`янськтепломережа» по виконавчому листу №2-4207-10 від 12.10.2010 року, виданого Словянським міськрайонним судом, сплачено в повному обсязі. Ухвалою Словянського міськрайонного суду від 14.12.2015 року наказ Словянського міськрайонного суду від 24.11.2015 року про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ВО «Слов`янськтепломережа» заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 10813,31грн. , втрати від інфляційних процесів 5033,16 грн., 3% річних в сумі 747,38 грн. скасовано. Відповідно розрахунку позивача заборгованість за теплову енергію за період з 01.04.2010 року по 01.10.2016 року склала7837,33 грн.,виходячи з розрахунку нарахованих та сплачених сум з 01.01.2004 року по 01.10.2016 року та 1243,01 грн. не сплаченої за рішенням 2004 року. За розрахунками суду першої інстанції заборгованість склала 5878 грн., втрати від інфляційних процесів 4479,01 грн., 3% річних в сумі 752,01 грн.. Між тим,судом першої інстанції не прийнято до уваги ту обставину, що з відповідачів заборгованість за постачання теплоенергії стягувалася за рішеннями судів,і зокрема: Рішенням Словянського міськрайонного суду від 22 червня 2004 року,яке виконано; Заочним рішенням Словянського міськрайонного суду від 25 червня 2008 року за період з 01.02.2004 року по 01.04.2008 року; Рішенням Словянського міськрайонного суду від 12 липня 2010 року за період з 01.04.2008 року по 01.04.2010 року,яке за даними виконавчої служби виконано. З особового рахунку по квартирі [ADDRESS] вбачається, що за період з 01.04.2010 року по 01.11.2016 року нараховано до оплати за користування теплоенергією 23169,58 грн., а сплачено відповідачами за цей період 24116,11 грн.. Переплата склала 946,53 грн., що підтверджується помісячними відомостями, і зокрема: з 01.04.2010 року по 31.12.2010 року нараховано до оплати за користування теплоенергією 998,85 грн., а сплачено відповідачами за цей період 3401,15 грн.. з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року нараховано до оплати за користування теплоенергією 2842,22 грн., а сплачено відповідачами за цей період 2961 грн.. з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року нараховано до оплати за користування теплоенергією 3014,74 грн., а сплачено відповідачами за цей період 4011 грн.. з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року нараховано до оплати за користування теплоенергією 2951,37 грн., а сплачено відповідачами за цей період 1881 грн.. з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року нараховано до оплати за користування теплоенергією 3426,91 грн., а сплачено відповідачами за цей період 610 грн.. з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року нараховано до оплати за користування теплоенергією 5264,11 грн., а сплачено відповідачами за цей період 2339,26 грн.. з 01.01.2016 року по 01.11.2016 року нараховано до оплати за користування теплоенергією 4671,38 грн., а сплачено відповідачами за цей період 7913,85 грн.. Таким чином,на 01 листопада 2016 року у відповідачів існує переплата за користування теплоенергією в сумі 946,53 грн., що не було враховано судом першої інстанції. За встановлених обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за теплову енергію за період з 01.04.2010 року по 01.10.2016 року не може бути прийнятим до уваги, оскільки спростовується особовим рахунком. Розраховуючи заборгованість за період з 01.04.2010 року по 01.10.2016 року в сумі 7837,33 грн.,позивач виходив з розрахунку нарахованих та сплачених сум за період з 01.01.2004 року по 01.10.2016 року та 1243,01 грн. не сплаченої за рішенням суду від 2004 року. Між тим,суми,стягнуті за рішенням суду не можуть повторно включатися в суму заборгованості за інший період. Розрахунок починаючи з 01.01.2004 року також є неправильним, оскільки за період до 01.04.2010 року всі суми заборгованості були стягнуті з відповідачів за рішеннями суду. Доводи представника позивача про те, що при оплаті комунальних послуг в більшому розмірі, суми, що перевищують необхідний місячний платіж підприємством зараховуються в рахунок погашення фактичної заборгованості взагалі і в тому числі кошти йшли на погашення заборгованості за рішеннями суду, не можуть бути прийнятими до уваги,оскільки борг стягнутий за рішенням суду оплачувався окремими платежами і не міг погашатися за рахунок чергових платежів. А самовільне зарахування підприємством поточних платежів на рахунок погашення минулої заборгованості, в тому числі і заборгованості,яка не була стягнута за рішенням суду у звязку із пропуском строку для її погашення, не ґрунтується на вимогах діючого законодавства. Оскільки позивачем не надано доказів в підтвердження існуючої заборгованості за користування теплоенергією з боку відповідачів за період з 01.04.2010 року по 01.10.2016 року, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed