Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Будівельно - монтажна фірма «Азовстальбуд» (далі - товариство) про стягнення заробітної плати, індексації, компенсації та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обгрунтування поданої позовної заяви посилався на те, що він працював у відповідача (підрозділ УМ) на посаді начальника дільниці. 20 січня 2017 року на підставі наказу він був звільнений за власним бажанням. Під час його роботи на підприємстві утворилася заборгованість по заробітній платі у розмірі 22593 гривень 96 копійок, яку відповідач не сплатив до теперішнього часу. Крім того відповідач, починаючи з вересня 2015 року перестав виплачувати індексацію, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 15654,68 гривень, компенсація за затримку заробітної плати в розмірі 996,28 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 25807,36 гривень. Просить суд стягнути вказані суми на його користь. Під час розгляду справи позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги, в яких просив суд стягнути з відповідача на його користь, заробітну плату за період з вересня 2016 року по грудень 2016 року в сумі 22593,96 гривень, індексацію заробітної плати за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року включно в сумі 15654,68 гривень, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 996,28 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 січня 2017 року по 31 липня 2017 року в сумі 48958,08 гривень . Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача, будучи належним чином неодноразово повідомлений про день та час слухання справи до суду не з'явився, тому суд відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України розглянув справу без його участі. Дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Конституцією, як основним законом України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у ст.43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 01 серпня 2001 року по 20 січня 2017 року працював в публічному акціонерному товаристві «Будівельно - монтажна фірма «Азовстальбуд» (підрозділ УМ) на посаді начальника дільниці (а.с.8 - 9). 20 січня 2017 року на підставі наказу № 85 -к звільнений з займаної посади за власним бажанням (а.с.9, 34). При звільненні позивачу відповідачем не було виплачено заробітну плату в повному обсязі. Згідно довідки ПАТ БМФ «Азовстальбуд» від 22 червня 2017 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] складає 22593,96 гривень. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею ст.115 ч.1 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Оскільки розглядом справи було встановлено, що відповідачем своєчасно не була виплачена заробітна плата позивачу, що не оспорюється самим підприємством, тому суд стягує на користь позивача заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 22593,96 гривень, внаслідок чого задовольняє позовні вимоги позивача в цій частині. Крім того, за розрахунками [PERSON] йому також залишається невиплаченою індексація заробітної плати за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року включно та компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, які є складовими заробітної плати. На підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] надано суду розрахунки заборгованості відповідачем по виплаті йому індексації заробітної плати за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року включно, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, а також середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. При вирішенні спору по суті суд приймає до уваги саме розрахунок невиплачених сум, зроблений позивачем, оскільки дані розрахунки не були спростовані відповідачем та останнім не було надано суду своїх розрахунків заборгованості по невиплаченим сумам позивачу. Згідно вимог ст.33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у ст.2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року N 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (в редакції до 24.12.2015 р.). Як зазначено у ст.2 вказаного Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, до таких доходів відноситься оплата праці (грошове забезпечення). Аналогічне визначення містить Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою КМУ від 17.03.2003 р. №1078 (в редакції до 24.12.2015 року), відповідно до п.4 якого, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Згідно п.5 вказаного Порядку, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації (в редакції до 24.12.2015 р.). Як вбачається з розрахунку [PERSON] за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року включно йому не нараховувалася та не сплачена індексація в сумі 15654 гривень 68 копійок, оскільки відповідач, починаючи з вересня 2015 року не нараховував та не сплачував позивачу [PERSON] індексацію, хоча базовий період не змінювався, підвищення заробітної плати (окладу, тарифу) не було, у зв'язку з чим у нього утворилася дана заборгованість по виплаті індексації, тому така індексація підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. З урахуванням вищевказаних норм Законів та факту несвоєчасної виплати заробітної плати позивачу суд дійшов до висновку, що відповідач повинен нести відповідальність перед позивачем щодо виплати компенсації втрати частини заробітної плати. При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним. Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок). Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Відповідно до розрахунку, який надано суду позивачем, сума компенсації втрати частини заробітної плати складає 996 гривень28 копійок виходячи з наступного: нарахована [PERSON] до виплати заробітна плата (чистий дохід), після утримання обов'язкових платежів з вересня 2015 року по квітень 2017 року в сумі 22593,96 гривень йому не була виплачена. Індекс споживчих цін це показник, який характеризує зміни загального рівня цін на товари і послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання. Отже відповідач повинен сплатити компенсацію позивачу за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 996,28 грн. Розрахунок:848,16х0,098=83,11 грн., де 848,16 - нарахована (чистий дохід), але частково не сплачена заробітна плата за вересень 2016 року; 0,098 - індекс приросту споживчих цін з вересня 2016 року по квітень 2017 року;83,11 грн. - сума компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за вересень 2016 року. 6638,25х0,068=451,40 грн., де 6638,25 - нарахована (чистий дохід) але частково не сплачена заробітна плата за жовтень 2016 року;0,068 - індекс приросту споживчих цін з жовтня 2016 року по квітень 2017 року;451,40 грн. - сума компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за жовтень 2016 року. 6638,25х0,049=325,27 грн., де 6638,25 - нарахована (чистий дохід) але частково не сплачена заробітна плата за листопад 2016 року;0,049 - індекс приросту споживчих цін з листопада 2016 року по квітень 2017 року;325,27 грн. - сума компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за листопад 2016 року. 3500,22х0,039=136,50 грн., де 3500,22 - нарахована (чистий дохід) але частково не сплачена заробітна плата за грудень 2016 року;0,039 - індекс приросту споживчих цін з грудня 2016 року по квітень 2017 року;136,50 грн. - сума компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за грудень 2016 року. З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати є обґрунтованими та підлягають задоволенню, внаслідок чого суд стягує з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 996 гривень 88 копійок. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.99 р. при визначені середньої заробітної плати слід керуватися Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р., якою затверджено порядок обчислення середньої заробітної плати. Згідно абз.3 розділу ІІ Порядку 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно абз. 1 п. 8 розділу ІІІ цього Порядку Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Судом встановлено, що [PERSON] звільнився у січні 2017 року, тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає обчисленню за період з листопада 2016 року - грудня 2016 року. Розмір поденної заробітної плати позивача, який зроблено на підставі відомостей, викладених в розрахункових листах, доданих позивачем до позову, оскільки відповідачем не надано інших відомостей, які необхідні для цього розрахунку, складає 379,52 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 1897,73+8350 (заробітна плата за листопад - грудень 2016 року ) : 216( кількість фактично відпрацьованого часу за листопад - грудень 2016 року) = 47,44 грн.(годинна заробітна плата); 47,44х 8(робочі години одного дня)=379,52 грн.(середньоденна заробітна плата) Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 48958,08 гривень: 379,52(середньоденна заробітна плата) х 129 (кількість днів затримки станом на 31 липня 2017 року: січень 2017 року - 7 робочих днів, лютий 2017 року - 20 робочих днів, березень 2017 року - 22 робочих днів, квітень 2017 року - 19 робочих днів, травень 2017 року - 20 робочих днів, червень 2017 року - 20 робочих днів, липень 2017 року - 21 робочих днів). З урахуванням вищенаведених норм права суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 48958,08 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню, внаслідок чого суд стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 січня 2017 року по 31 липня 2017 року в розмірі 48958,08 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень.

Outcome: approved