Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 89 448,80 грн., що складаються із: 85000,00 грн. - сума позики; 2879,78 грн. - проценти від суми позики за період з 14.02.2020 року по 01.07.2020 року; 634,02 грн. - 3 % річних за період з 02.04.2020 року по 01.07.2020 року; 935,00 грн. - інфляційні нарахування; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] всі понесені нею судові витрати (судовий збір, витрати на правову допомогу, тощо). Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 13 лютого 2020 року [PERSON] було видано [PERSON] розписку, якою було зафіксовано те, що відповідач отримав від позивача 85000, 00грн., які зобов"язався повернути у строк до 01.04.2020 року. Станом на даний час відповідач так і не повернув зазначену суму грошових коштів у зв"язку із чим за ним рахується заборгованість в розмірі 85000,00 грн. Окрім того, відповідач почав ухилятися від спілкування та припинив реагувати на звернення позивача до нього щодо необхідності повернення вищевказаної суми грошових коштів.\~ Вказує, що за порушення зобов"язання, окрім основного боргу, відповідач має сплатити проценти від суми позики, 3 % річних та інфляційні нарахування. Ухвалою суду від 15 липня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 04 вересня 2020 року з повідомленням (викликом) сторін. Надано сторонам строк для подання відзиву та заперечень. В судове засідання представник позивача подала клопотання, в якому просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Просить врахувати те, що відповідачем жодних дій по мирному врегулюванню спору не вирішувалося. Представник відповідача в судове засідання подав клопотання (вх.№62386/20 від 21.12.2020), в якому просив розгляд справи відкласти на іншу дату та час. Проте, суд визнає причину неявки представника відповідача неповажною, зважаючи на те, що справа в провадженні суду перебуває з липня 2020 року більше ніж п"ять місяців, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторони відповідача. Окрім того, аналогічне клопотання про відкладення представником відповідача було подано 01.12.2020 за вх.№57975/20, що свідчить про затягування розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що 13 лютого 2020 року згідно розписки, відповідач від позивача отримав позику в розмірі 85000 грн., які зобов"язався повернути до 01 квітня 2020 року. У визначені строки борг [PERSON] не повернув. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов"язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов"язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов"язку не встановлений або визначений моментом пред"явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Згідно розрахунку наведеного позивачем, за договором позики від 13 лютого 2020 року підлягає стягненню з відповідача грошові кошти в розмірі 89 448,80 грн., що складаються із: 85000,00 грн. - сума позики; 2879,78 грн. - проценти від суми позики за період з 14.02.2020 року по 01.07.2020 року; 634,02 грн. - 3 % річних за період з 02.04.2020 року по 01.07.2020 року; 935,00 грн. - інфляційні нарахування. Щодо вимоги про відшкодування судових витрат та витрати на правову допомогу, то суд зазначає наступне. Згідно з п. 1 ч. 3, ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, повноваження представника позивача [PERSON] - адвоката Лавренчук Т.В. підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги від 01.07.2020, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 14.10.2012, Договором про надання правової допомоги від 29.06.2020 укладеного між АБ "Микола Бляшин" та [PERSON] , Додатком до Договору про надання правової допомоги від 29.06.2020, в якому погоджений розмір гонорару становить 6000 грн., Меморіальним ордером №ПНМ20243 від 11.09.2020 на суму 6000 грн. з призначенням платежу: гонорар за юридичну допомогу згідно з розрахунком №01/20-ВНМ від 03.07.2020 без ПДВ від [PERSON] , рахунком №01/20-ВНМ від 03.07.2020 на суму 6000 грн.. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 894,49 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved