Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], треті особи без самостійних вимог: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про вселення та визначення порядку користування домоволодінням, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва на забудову садиби в сільському населеному пункті від 11 січня 1984 року та постанови Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2005 року вона являється власником 1/2 частини житлового будинку №4 по вул. Довбуша в с. Верхнє Водяне Рахівського району Закарпатської області. Друга половина будинку належала її батькові [PERSON], який помер 13 грудня 1994 року. Відповідно до рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 січня 2011 року відповідачці належить 1/15 частини спадкового майна, що належало [PERSON] Також 2/15 частини визнано за [PERSON]. Висновком експертизи №96 від 13 серпня 2015 року визначено, що розподіл житлового будинку №4 по вул. Довбуша в с. Верхнє Водяне , згідно будівельних норм, неможливий. Незважаючи на викладене, відповідачка зайняла весь будинок, надвірні споруди та присадибну ділянку й не допускає її до користування її часткою. Ніякі розмови із відповідачкою з приводу досудового врегулювання спору не дали позитивного результату. Іншого житла в с. Верхнє Водяне в неї немає.У зв"язку з чим просила визначити порядок користування житловим будинком №4 по вул. Довбуша в с. Верхнє Водяне Рахівського району, вселити її в даний будинок - с. Верхнє Водяне, вул. Довбуша, №4, стягнути з відповідачки в її користь судові витрати в сумі 9334,11, що становить 1280 гривень судового збору, 5200 гривень оплату висновку, 2504,11 гривень витрати на проїзд до суду та 350 гривень витрат на підготовку заяви. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилася. Одночасно із позовними вимогами, просила заяву розглянути в її відсутності. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з"явилася. Однак, в ході розгляду справи, будучи присутньою в судовому засіданні 4 липня 2017 року, позовні вимоги не визнала, пояснила, що доводи позивача стосовно зайняття нею в цілій частині спірний будинок та не допущення її до користування своєю часткою будинку, не відповідають дійсності. Спірний житловий будинок знаходився вкрай важкому стані на протязі декількох років. Фундамент та стіни мали тріщини, вікна будинку були прогнившими, а коли вона з чоловіком відремонтували будинок, її сестра пригадала, що вона має якусь частку у спадковому майні. Крім того, у будинку зареєстрований та проживає їх спільний брат [PERSON], який є інвалідом 1 групи та її син [PERSON]. Будинок є невеликих розмірів, і тому вселитися в нього ще декільком особам є не можливим. Крім того, [PERSON] багато років проживає за межами Закарпатської області, має власне житло в іншій області, і вона ніколи не забороняла їй проживати у спадковому будинку під час відвідин своїх родичів та знайомих в селі Верхнє Водяне Рахівського району Закарпатської області. Ніякої заборони у користуванні її часткою вона не створює. Просила відмовити у задоволенні позову. Треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явилися. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до такого висновку.\~ Судом встановлено, що позивачу [PERSON] (дів. прізвище Лета, змінено у зв"язку з одруженням із гр. [PERSON], згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІН-НО №306931 від 12.03.1980) [PERSON] на праві власності належить в 1/2 частині житловий будинок №4 по вул. Довбуша в с. Верхнє Водяне Рахівського району Закарпатської області, на підставі Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13116110 від 02.01.2007 року. Відповідач [PERSON] являється власником в 2/15 частині житлового будинку №4 по вул. Довбуша в с. Верхнє Водяне Рахівського району Закарпатської області. Таким чином спірний житловий будинок №4 по вул. Довбуша в с. Верхнє Водяне Рахівського району Закарпатської області являється спільною частковою власністю сторін [PERSON] та [PERSON]. Власник, згідно зі статтею 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у домоволодіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Так, позивач звертаючись до суду вказує на порушення її права користування спільною власністю, у зв"язку з чим просить її вселити та визначити порядок користування спірним домоволодінням. [PERSON], вимагаючи вселення її до будинку №4 по вул. Довбуша в с. Верхнє Водяне Рахівського району Закарпатської області, не надала жодного доказу про її виселення чи створення перешкод у проживанні в цьому будинку, як власнику 1/2 його частини. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленими і доведеними. Стосовно вимоги визначення порядку користування домоволодінням суд зазначає таке. Учасник часткової власності має право на надання в його володіння і користування частини спільного майна, відповідного його частці, а при неможливості цього вправі вимагати від інших учасників, що володіють і користуються майном, що доводиться на його частку, відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності вправі визначити порядок користування спільною річчю. Якщо об"єктом спільної власності є житловий будинок, установити, хто і яким приміщенням буде користуватися. Відповідно до п.14 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику по справах про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядку користування приміщення квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п.6 Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» , якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Як встановлено судом спірне домоволодіння №4 по вул. Довбуша в с. Верхнє Водяне Рахівського району Закарпатської області на підставі Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13116110 від 02.01.2007 року, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 січня 2011 року належить позивачу в 1/2 і відповідачу 2/15 частках. Реальний розподіл спірного домоволодіння (житлового будинку і присадибної земельної ділянки) неможливий, тобто не підлягає розділу в натурі, згідно висновку №96 судової будівельно-технічної експертизи від 13 серпня 2015 року, проведеної в ході розгляду цивільної справи №305/1951/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування житловим будинком та присадибною земельною ділянкою та усунення перешкод в їх користування, який через неявку позивача залишений без розгляду. Враховуючи неможливість реального поділу спірного домоволодіння, вважається, що у цьому разі можливим є лише визначення порядку користування. Сторони, як співвласники, добровільно не встановили і не погодили між собою порядок володіння та користування майном. Можливі варіанти визначення порядку користування спільним житловим будинком позивачем [PERSON] жодним чином не наведено, призначення експертизи з цього приводу не заявляла. Таким чином, оскільки варіанти порядку користування домоволодінням, розташованим по вул. Довбуша,4 в с. Верхнє Водяне Рахівського району Закарпатської області, не запропоновано, а між співвласниками не було досягнуто домовленості, щодо порядку володіння і користування зазначеним домоволодінням, в частині встановлення порядку володіння та користування ним також слід відмовити.

Outcome: dismissed