Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 13458 гривень 28 копійок за кредитним договором від 27.07.2013 року та судові витрати у розмірі 1921 гривню. Позов мотивовано тим, що відповідач [PERSON] звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг та підписала заяву від 27.07.2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначив, що на його думку відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складає між ними банківський договір про надання банківських послуг. Відповідач надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Позивач вказав, що відповідач [PERSON] порушила зобов`язання за банківським договором про надання банківських послуг і станом на 17.03.2019 року допустила заборгованість в сумі 13458 гривень 28 копійок, з яких: 5821,50 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2330,89 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3459,53 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 729,30 грн - пеня за несвоєчасність сплату боргу на суму від 100 грн; 500 грн - штраф (фіксована частина); 617,06 грн - штраф (процентна складова). 21 червня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 39). 24 вересня 2019 року представник відповідача надіслала до суду відзив на позовні заяву, в якому просила відмовити повністю в задоволенні позову (а.с. 53-58). Відзив мотивовано тим, що відповідач вважає неналежними доводи позивача про укладання кредитного договору від 27.07.2013 року, оскільки чітко не визначені умови надання кредиту, відсоткова ставка та строки його погашення. В анкеті-заяві відсутня інформація про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 27.07.2013 року. Відповідач не висловлювала бажання оформити на своє ім`я платіжну картку "Універсальна" чи іншу картку з кредитним лімітом 4000 гривень. Такі графи в анкеті-заяві відсутні. Анкета-заява не містить істотні умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", не відображає суму кредитного ліміту, процентну ставку, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, розмір та порядок нарахування неустойки, а також штрафів. Відповідач зазначила, що роздруківки витягу з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", а також витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які надані позивачем, не містять відомостей про їх редакцію станом на момент підписання, а також підпису відповідача про ознайомлення з ними. Відповідач зазначила, що відповідно до публічної інформації, опублікованої на сайті банку, Умови надання банківських послуг неодноразово змінювалися, тому, враховуючи мінливий характер зазначених документів, їх не можливо вважати складовою кредитного договору. Відповідач вказала, що в анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) та її визначеного розміру, а Умови і Правила надання банківських послуг відповідачем не погоджувалися та не підписувалися, тому відповідач вважає, що відсутні підстави для покладання обов`язку по сплаті неустойки. До відзиву представник відповідач надала заяву про застосування строку позовної давності в частині стягнення кредитної заборгованості (а.с. 59-62). 16 жовтня 2019 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив, у якому виклав заперечення з приводу аргументів відповідача щодо неналежної форми кредитного договору, ознайомлення відповідача з умовами кредитування, доказів укладення кредитного договору, встановлення та зміни кредитного ліміту, правомірності нарахування неустойки та спростування доводів відповідача щодо закінчення строків позовної давності, а також застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені (а.с. 76-83). 14 листопада 2019 року представник відповідача надіслала до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому не погодилася з обставинами, зазначеними позивачем (а.с. 105-110). 12 грудня 2019 року представником позивача направлено до суду пояснення щодо обставин укладання кредитного договору між банком та відповідачем, форми кредитного договору, доказів укладання кредитного договору, ознайомлення відповідача з умовами кредитування, встановлення та зміни кредитного ліміту, розрахунку кредитної заборгованості, нарахування неустойки та обгрунтування строків позовної давності (а.с. 128-137). 3 березня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду (а.с. 159). Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (надалі - АТ КБ "Приватбанк") і [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000 гривень шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с. 7). У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 7). До анкети-заяви позивач додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 8-23). Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 17 березня 2019 року становить 13458 гривень 28 копійок, з яких: 5821,50 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2330,89 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3459,53 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 729,30 грн - пеня за несвоєчасність сплату боргу на суму від 100 грн; 500 грн - штраф (фіксована частина); 617,06 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6). Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Матеріалами справи підтверджується умови договору приєднання розроблено АТ КБ "Приватбанк", яке долучило витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 8-23). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1 та 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Аналізуючи зміст анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг а Приватбанку від 27 липня 2013 року, суд встановив, що зазначений документ не містить розмір процентної ставки, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 7). Як вбачається з позовної заяви позивач просив стягнути заборгованість, яка складає станом на 17 березня 2019 року - 13458 гривень 28 копійок, а саме: 5821,50 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2330,89 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3459,53 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 729,30 грн - пеня за несвоєчасність сплату боргу на суму від 100 грн; 500 грн - штраф (фіксована частина); 617,06 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 2-4). Позивач обгрунтував свої вимоги, посилаючись на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 8-23). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими витягами ознайомилася і погодилася відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку. Суд дійшов висновку про те, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом виникнення кредитних правовідносин, оскільки зазначені документи повністю залежать від волевиявлення і дій однієї із сторін, а саме банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Надані позивачем витяги не спростовують зазначений висновок у даній справі. Враховуючи конструкцію договору про надання банківських послуг від 27 липня 2013 року, який укладено між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" і відповідачем [PERSON] , згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000 гривень шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації, у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "Приватбанк" в період з 27 липня 2013 року і до моменту звернення до суду із вказаним позовом. У даному випадку кредитор має можливість додати до позовної заяви витяги з Тарифів та Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин позивач зобов`язаний довести, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг були запропоновані відповідачеві на момент підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Надані позивачем витяги не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вищезазначених обставин. Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у своїх судових рішеннях неодноразово зазначала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем, не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27 липня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви. Тому, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді право банку нараховувати до заборгованості за тілом кредиту - окремо заборгованість за простроченим тілом кредиту та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин, в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойки (пені, штрафів) суд не має законних підстав для задоволення позову. Укладений між сторонами кредитний договір від 27 липня 2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної відповідачем, не містить строк повернення кредиту (користування ним). На час розгляду справи відповідачем не надані належні та допустимі докази про те, що надані позивачем грошові кошти (тіло кредиту), які фактично отримано позичальником, повернуто банку. Згідно з приписами частини 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Тому, в цій частині порушене відповідачем право банку підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 5821 гривню 50 копійок. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до приписів статті 141 ЦПК України. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, який на думку відповідача слід рахувати з 27 липня 2013 року. Як вбачається з довідки, наданої позивачем, строк дії карти, отриманої відповідачем, останній день жовтня 2018 року. Позивач звернувся до суду 30 березня 2019 року, що підтверджується датою на конверті поштового відправлення (а.с. 34). Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Отримавши 27 липня 2013 року кредитну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації, відповідач [PERSON] у будь-який строк до закінчення строку дії картки, могла зняти з карткового рахунку грошові кошти у межах встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Тому, суд погоджується з позивачем про те, що за даним укладеним кредитним договором строк позовної давності слід рахувати з моменту закінчення строку дії картки, оскільки відповідач не заявляла позов про розірвання укладеного кредитного договору.

Outcome: partial