Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

До Дарницького районного суду надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису, в якій вона просила суд: видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: - заборонити наближення на 100 м. до місця проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ) та до місця роботи [PERSON] ( [ADDRESS] ); - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у невідомому йому місці, переслідувати її та в будь-яких спосіб спілкуватися з нею; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Свої вимоги аргументувала тим, що заявник з [PERSON] познайомилась в серпні 2017 року під час туристичного походу з друзями. Після чого кілька разів зустрічалась з [PERSON] , однак зрозуміла, що вони абсолютно різні люди, мають різні погляди на життя та відносини чоловіка та жінки. Розуміючи, що не має наміру продовжувати стосунки з [PERSON] , заявник повідомила йому про це. Однак, [PERSON] відмовився від розірвання стосунків, повідомив, що в разі якщо заявник не буде з ним, то й не буде ні з ким іншим, здійснює щодо заявника психологічне насильство шляхом переслідувань та повідомлень в різних месенджерах на її особистий телефон. [PERSON] неодноразово зустрічав [PERSON] біля місця роботи та дому, намагався обняти та поцілувати, а отримавши категоричну відмову, починав ображати та погрожувати, кадав сторонні предмети у вікно її квартири. Так, 10.04.2021, коли [PERSON] виходила зі своєї квартири на вулицю в під`їзді її перестрів [PERSON] , почав чіплятися та силоміць притиснув до стіни, намагаючись поцілувати. [PERSON] чітко і голосно повідомила [PERSON] , що не хоче з ним зустрічатись та не бажає, щоб він до її торкався. На її крики з квартири вибігла подруга та втрутилась в дану ситуацію. Однак, [PERSON] своїх дій не припинив і почав ображати заявника та погрожувати. Це змусило заявника зателефонувати по спецлінії «102» та викликати поліцію. Не дочекавшись приїзду чергового наряду поліції, [PERSON] пішов у невідомому напрямку, а заявник звернулась до правоохоронних органів з офіційною заявою, що підтверджується довідкою Дарницького УП ГУНП у м.Києві від 29.04.2021. Крім того, 17.06.2021 [PERSON] з`явився за місцем роботи заявника, розшукував її, про що [PERSON] повідомила співробітниця. [PERSON] 19.06.2021 надіслала [PERSON] повідомлення, щоб він припинив втручатися в її життя, щоб більше не з`являвся у неї на роботі та не чіплявся до неї, що не хоче ніяких з ним стосунків і просила залишити її в спокої. Однак, 05.09.2021 [PERSON] надіслав заявнику повідомлення в Telegram з попередженням про свій візит і коли о 12.00 год. вона виїхала своїм автомобілем до своєї сестри, переслідував її до місця зустрічі з сестрою. Крім того, [PERSON] з різних телефонних номерів надсилає на особистий телефон заявника різноманітні повідомлення, в яких вдається до відкритих погроз, образ, приниження честі і гідності, застосовує нецензурну лайку, називає її непристойними словами, вживає лексику, неприпустиму у нормальному людському спілкуванні. Зміст конкретних фраз, лексики та характеру використання мовних засобів, які [PERSON] застосовує у надісланих мені повідомленнях, викликає у заявника побоювання за свою безпеку, завдає шкоди її психологічному здоров`ю. Так, у зв`язку з надсиланням [PERSON] повідомлень з інформуванням про приїзд до додому заявника та погрозами, вона змушена ночувати в родичів чи друзів. Заявник працює вчителем у загальноосвітній школі, багато часу проводить з дітьми, тому її емоційний стан має важливе значення для підтримки контакту з учнями, а поведінка [PERSON] , коли він зустрічає її біля школи чи приходить до приміщення навчального закладу, негативно впливає як на її емоційний стан так і на атмосферу навчального процесу. Ухвалою суду від 20.09.2021 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду. У судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. [PERSON] не заперечував проти задоволення вказаної заяви. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено такі обставини справи. Згідно із ч. 1, 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про видачу обмежувального припису. Статтею 350-2 ЦПК України визначено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". Як передбачає ч.ч. 1, 2, 3 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» Право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. При цьому п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Судом встановлено, що заявник з [PERSON] познайомилась в серпні 2017 року під час туристичного походу з друзями. Після чого кілька разів зустрічалась з [PERSON] , однак зрозуміла, що вони абсолютно різні люди, мають різні погляди на життя та відносини чоловіка та жінки. Розуміючи, що не має наміру продовжувати стосунки з [PERSON] , заявник повідомила йому про це. Звертаючись до суду із вказаною заявою, заявник обґрунтувала заявлені вимоги тим, що [PERSON] відмовився від розірвання стосунків, повідомив, що в разі якщо заявник не буде з ним, то й не буде ні з ким іншим, здійснює щодо заявника психологічне насильство шляхом переслідувань та повідомлень в різних месенджерах на її особистий телефон. [PERSON] неодноразово зустрічав [PERSON] біля місця роботи та дому, намагався обняти та поцілувати, а отримавши категоричну відмову, починав ображати та погрожувати, кадав сторонні предмети у вікно її квартири. Так, 10.04.2021, коли [PERSON] виходила зі своєї квартири на вулицю в під`їзді її перестрів [PERSON] , почав чіплятися та силоміць притиснув до стіни, намагаючись поцілувати. [PERSON] чітко і голосно повідомила [PERSON] , що не хоче з ним зустрічатись та не бажає, щоб він до її торкався. На її крики з квартири вибігла подруга та втрутилась в дану ситуацію. Однак, [PERSON] своїх дій не припинив і почав ображати заявника та погрожувати. Це змусило заявника зателефонувати по спецлінії «102» та викликати поліцію. Не дочекавшись приїзду чергового наряду поліції, [PERSON] пішов у невідомому напрямку, а заявник звернулась до правоохоронних органів з офіційною заявою, що підтверджується довідкою Дарницького УП ГУНП у м.Києві від 29.04.2021. Крім того, 17.06.2021 [PERSON] з`явився за місцем роботи заявника, розшукував її, про що [PERSON] повідомила співробітниця. [PERSON] 19.06.2021 надіслала [PERSON] повідомлення, щоб він припинив втручатися в її життя, щоб більше не з`являвся у неї на роботі та не чіплявся до неї, що не хоче ніяких з ним стосунків і просила залишити її в спокої. Однак, 05.09.2021 [PERSON] надіслав заявнику повідомлення в Telegram з попередженням про свій візит і коли о 12..00 год. вона виїхала своїм автомобілем до своєї сестри, переслідував її до місця зустрічі з сестрою. Крім того, [PERSON] з різних телефонних номерів надсилає на особистий телефон заявника різноманітні повідомлення, в яких вдається до відкритих погроз, образ, приниження честі і гідності, застосовує нецензурну лайку, називає її непристойними словами, вживає лексику, неприпустиму у нормальному людському спілкуванні. Зміст конкретних фраз, лексики та характеру використання мовних засобів, які [PERSON] застосовує у надісланих мені повідомленнях, викликає у заявника побоювання за свою безпеку, завдає шкоди її психологічному здоров`ю. Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Згідно із ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає, що вимоги про видачу обмежувального припису [PERSON] щодо [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами, а тому подана заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved