Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 04.01.2008 року між Відкритим акціонерним товариством „Універсал Банк", правонаступником якого, згідно Статуту, є Публічне акціонерне товариство „Універсал Банк", та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № СL 12353, на підставі якого позичальнику було надано кредит в сумі 20 000, 00 доларів США, строком до 10.12.2014 року, зі сплатою 24,00 % річних, а в разі прострочення платежу - 72 % річних. За умовами кредитного договору позивачем видано кредитні кошти відповідачу у вказаній сумі. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язувався сплачувати кредит, відсотки, нараховані за обслуговування кредиту, згідно графіка погашення заборгованості (Додаток 1, Додаток 2), однак, позичальник умови договору не виконав, загальна сума заборгованості відповідача перед банком з нарахуванням процентів, становить на 20.09.2012 року 127 732 грн. 86 коп.. В забезпечення виконання зобов»язань по кредитному договору, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки від 04.01.2008 року. Відповідно до умов вказаного договору поруки поручитель зобов»язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобов»язань по кредитному договору. Оскільки боржник не виконав свої зобов»язання за договором, то позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 127 732 грн. 86 коп., та судові витрати по справі в сумі 1 277 грн. 33 коп.. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк», третя особа: [PERSON] про визнання договору поруки недійсним, в якому просила суд визнати таким, що припинив свою дію, починаючи з 15.07.2008 року договір поруки, укладений 04.01.2008 року між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк». 12.02.2013 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості було відмовлено, а також було відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», третя особа: [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. ПАТ «Універсал Банк» на вказане рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2013 року було подано апеляційну скаргу, яка ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10.06.2013 року відхилена, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 12.02.2013 року залишено без змін. ПАТ «Універсал Банк» на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 10.06.2013 року було подано апеляційну скаргу, яка ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року задоволена частково; рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 10.06.2013 року в частині відмови в позові ПАТ «Універсал Банк» скасовано та справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В відкритому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, однак, в подальшому збільшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 323,63 доларів США, що за офіційним курсом встановленим НБУ, станом на 20.10.2014 року становить 185 508 грн. 25 коп. та судові витрати в розмірі 1 855 грн. 08 коп.. В подальшому, в відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримав частково та просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 047,03 доларів США, що еквівалентно 156 023 грн. 48 коп.. В відкрите судове засідання з»явився відповідач [PERSON] та його представник, згідно договору про надання правової допомоги. Відповідач [PERSON] в відкрите судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду свого представника, згідно договору про надання правової допомоги. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів в відкритому судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-41/2011, суд приходить до висновків, які мотивує наступним чином. Так, судом встановлено, що 04.01.2008 року між Відкритим акціонерним товариством „Універсал Банк", правонаступником якого з усіма правами та обов"язками являється Публічне акціонерне товариство „Універсал Банк", та відповідачем було укладено кредитний договір № СL 12353, на підставі якого позичальнику було надано кредит в сумі 20 000, 00 доларів США, строком до 10.12.2014 року, зі сплатою 24,00 % річних, а в разі прострочення платежу - 72,00% річних. За умовами кредитного договору позивачем видано кредитні кошти відповідачу у вказаній сумі, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язувався сплачувати кредит, відсотки, нараховані за обслуговування кредиту, згідно графіка погашення заборгованості (Додаток 1, Додаток 2), однак, позичальник умови договору не виконав, в зв»язку з чим, як зазначив позивач виникла заборгованість за вказаним кредитним договором. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитор зобов'язувався надати позичальнику кредитні кошти у сумі та на умовах, визначених у цьому договорі, Додатку 1 та Додатку 2, а позичальник зобов'язувався погасити кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених договором, Додатком 1 та Додатком 2. Відповідно до п. 2.2 кредитного договору проценти нараховуються на щомісячній основі на суму несплаченого щоденного залишку кредиту. Відповідно до п. 2.4 кредитного договору за користування кредитом понад встановлений строк (прострочення терміну сплати щомісячного платежу) встановлюється підвищена процентна ставка, що вказана в додатку 1 до договору. Підвищена процентна ставка за користування кредитом не застосовується, (а застосовується процентна ставка у розмірі 0,0001% річних), якщо погашення простроченої суми основного боргу позичальника відбулося протягом перших трьох календарних днів з дати виникнення такого прострочення. При цьому, якщо третій день цього строку припадає на вихідний або святковий день, останнім днем такого строку застосування процентної ставки у розмірі 0,0001 % річних визначається останній робочий день, що передує такому вихідному або святковому дню. Якщо оплата простроченої суми основного боргу позичальника не була здійснена протягом перших трьох календарних днів з дати прострочення сплати суми основного боргу, то на прострочену суму основного боргу позичальника нараховується підвищена процентна ставка, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення. Відповідно до п. 5.1 цього договору погашення основної суми кредиту та сплата процентів здійснюються у формі щомісячних ануїтетних платежів у строки та сумах, встановлені для сплати таких ануїтетних платежів. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору сума щомісячних платежів, що включає погашення основної суми кредиту та нарахованих процентів, зазначена у Додатку 1 до цього договору. Графік щомісячних платежів визначено у Додатку 2 до цього договору. Згідно Додатку 1 основна сума кредиту - 20 000,00 доларів США; процентна ставка (станом на день укладення договору - 24 % річних; підвищена процентна ставка(в разі прострочення платежу) - 72 % річних; кількість щомісячних платежів - 84; сума щомісячного платежу - 489,92 доларів США, дата сплати щомісячного платежу - останній робочий день, що передує вказаній даті - кожне 10-е число місяця; дата сплати останнього платежу - 10.12.2014 року, сума останнього платежу - 489,56 доларів США. Відповідно до п. 5.3 кредитного договору позичальник зобов"язувався щомісячно в дату сплати щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, шляхом зарахування включно до такої дати відповідної суми коштів на поточний рахунок позичальника, вказаний у п.3.1 даного договору. Відповідно до п. 6.6 кредитного договору кредитор має право вимагати від позичальника достроково погасити кредит до настання остаточного строку/терміну погашення, а позичальник зобов"язувався на письмову вимогу кредитора достроково погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, нараховану неустойку та інші платежі й нарахування за цим договором (якщо мають місце), що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора, але не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання такої вимоги кредитора в одному з наступних випадків: п.п. 6.6.1 затримка сплати частини кредиту та/або процентів за його користування принаймні за один календарний місяць; п.п. 6.6.2 сума поточної заборгованості позичальника перевищує суму непогашеного кредиту більш ніж на 10 %; п.п. 6.6.3 несплата позичальником більш ніж одного щомісячного платежу, що перевищує 5 % суми кредиту; п.п. 6.6.4 іншого істотного порушення умов цього договору (наприклад, прострочення сплати коштів на користь кредитору за цим договором). Відповідно до п. 7.2.1 кредитного договору позичальник повністю та своєчасно виконує усі свої зобов"язання за цим договором. Відповідно до п. 9.1. кредитного договору кредитор може призупинити надання кредиту та/або достроково витребувати погашення суми кредиту за цим договором у разі - прострочення позичальником сплати щомісячного платежу та/або його частини та/або сплати інших грошових зобов'язань за цим договором строком 90 календарних днів і більше. Відповідно до п. 12.5 кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного виконання зобов»язань позичальника за цим договором. Позичальник зобов'язувався повернути в повному обсязі одержаний кредит та сплатити проценти, та інші платежі, нараховані за обслуговування кредиту. 04.01.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до п. 1 договору поруки поручитель зобов»язувалася перед кредитором відповідати за виконання всіх грошових зобов»язань [PERSON], що випливають з кредитного договору, укладеного між кредитором та боржником, за яким останній зобов»язаний до 10.12.2014 року повернути кредит у розмірі 20 000,00 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 24,00 % річних, комісію, штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. Згідно з п. 3 вищевказаного договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до п. 5 договору поруки поручитель відповідає по зобов»язаннях боржника в повному обсязі, а саме за повернення кредиту, сплату процентів, за користування ним, комісії, сплату неустойки, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору. Відповідно до п. 6 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов»язань за кредитним договором кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми грошових коштів та рахунків, на які поручитель зобов»язаний перерахувати вказані кошти. Відповідно до п. 12 договору поруки, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником чи поручителем. В суді також було встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав умови кредитного договору щодо своєчасного повернення основного кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Наведене підтверджується розрахунком кредиторської заборгованості, який проведено позивачем, випискою по рахунку боржника. Позивач просить суд стягнути суму заборгованості за кредитним договором з відповідачів солідарно. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов"язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оскільки відповідач має заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, суд вважає, що кредитне зобов'язання він виконує не належним чином. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником. Згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників /солідарних боржників/ кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу /регрес/ до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідач [PERSON] та його представник, проти позову заперечували в повному обсязі, мотивуючи тим, що позовні вимоги є недоведеними, так як позивач в односторонньому порядку підвищив процентну ставку по кредиту. Відповідач [PERSON], також, надав заяву про застосування спеціальної позовної давності до позовних вимог щодо стягнення неустойки, обгрунтовуючи її тим, що стягнення неустойки можливе лише за період з 08.10.2011 по 08.10.1012 року, а не з 19.06.2009 року, як зазначено у позові. В суді також було встановлено, що відповідач не виконав умови договору щодо своєчасної сплати коштів на погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. В зв»язку з цим, 27.01.2010 року ПАТ «Універсал Банк» звертався до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2010 року [PERSON] було залучено в якості співвідповідача за основним позовом. За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.10.2011 року по справі № 2-41 2011 року позов було задоволено, та стягнуто з відповідачів солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 168 432 грн.75 коп.. Вказане рішення суду набрало законної сили 28.02.2012 року, відповідно до ухвали апеляційного суду Київської області. Наведене стверджується матеріалами цивільної справи № 2-41 2011 року. Як вбачається з матеріалів вказаної справи, сума заборгованості за кредитним договором, яку було стягнуто з відповідачів на користь банку за період з 04.01.2008 року по 10.06.2009 рік складала: 22 111, 58 дол. США (еквівалент в національній валюті становить - 168 432 грн.75 коп.), а саме: заборгованість по сумі кредиту -17 963, 07 дол. США ( еквівалент - 136 831 грн. 89 коп.), прострочена заборгованість по сумі кредиту - 699, 48 дол. США ( еквівалент - 5 328 грн. 22 коп.), відсотки - 3 278,28 дол. США ( еквівалент - 24 971 грн. 97 коп.), підвищені проценти - 170, 75 ( еквівалент - 1 300 грн. 67 коп). При розрахунку заборгованості позивач зазначив, що процентна ставка, згідно договору за період з 04.01.2008 року по 10.06.2009 рік становить 24 % річних. Вищевказане рішення суду було виконано повністю, що підтверджується копіями виконавчих листів Білоцерківського міськрайонного суду від 30.03.2012 року по справі № 2-41/2011 щодо боржників [PERSON] та [PERSON] на суму 168 432, 75 грн., копією постанови про відкриття виконавчого провадження № 32593705 від 15.05.2012 року, копією постанови про відкриття виконавчого провадження № 3259881 від 15.05.2012 року, копією постанови про закінчення виконавчого провадження за № 32593705 від 27.06.2012 року та копіями квитанцій № к13/І/51 від 18.05.2012 року, № к13/І/52 від 18.05.2012 року, № к13/І/53 від 18.05.2012 року, № к13/В/25 від 11.06.2012 року, що знаходяться в матеріалах справи. Таким чином, позивач має право лише на стягнення заборгованості по сплаті відсотків та підвищеним відсоткам. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 статті 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором по даній справі за період з 19.06.2009 року по 20.09.2012 року - розрахунок 1 відповідач має заборгованість - 15 980, 59 дол. США, яка складається з наступного: 9 126, 55 дол. США - заборгованість по процентам; 6 854, 04 дол. США - заборгованість по підвищеним процентам, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку: загальна сума заборгованості - 127 732, 86 грн., яка складається з наступного: 72 948, 51 грн. - заборгованість по процентам; 54 784, 34 грн. - заборгованість по підвищеним процентам. При розрахунку заборгованості позивач зазначив, що відсоткова ставка, згідно договору становить 24 % річних, а починаючи з 15.07.2008 року відсоткова ставка становить 30 % річних. В судовому засіданні 21.10.2014 року представник позивача збільшив розмір позовних вимог, у зв'язку зі зміною курсу валюти, та надав інший розрахунок за період з 04.01.2008 року по 20.10.2014 року - розрахунок 2. З даного розрахунку вбачається, що відповідач має заборгованість - 14 323, 63 дол. США, яка складається з наступного: 8 585, 70 дол. США - заборгованість по процентам, 5 737, 93 дол. США - заборгованість по підвищеним процентам, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку: загальна заборгованість - 185 508, 25 грн., яка складається з наступного: 111 195, 14 грн. - заборгованість по процентам; 74 313, 10 грн. - заборгованість по підвищеним процентам. При розрахунку заборгованості позивач зазначив, що процентна ставка, згідно договору становить 24 % річних. В судовому засіданні 14.11.2014 року представник позивача надав ще один розрахунок за період з 19.06.2009 року по 20.10.2014 року - розрахунок 3. З даного розрахунку вбачається, що відповідач має заборгованість - 12 047, 03 дол. США, яка складається з наступного: 6 354, 47 дол. США - заборгованість по процентам, 5 692, 56 дол. США - заборгованість по підвищеним процентам, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку: загальна заборгованість - 156 023, 48 грн., яка складається з наступного: 82 297, 97 грн. - заборгованість по процентам; 73 725, 51 грн. - заборгованість по підвищеним процентам. При розрахунку заборгованості позивач зазначив, що відсоткова ставка, згідно договору становить 24 % річних. Крім того, вказані докази судом не можуть бути взяті до уваги, так як відповідно до ч.2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов»язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті, однак, вказані копії документів, відповідно до вказаних норм закону суду надані не були. В відкритих судових засіданнях представник позивача кожного разу, щодо кожного з наданих розрахунків заборгованості за кредитним договором, зазначав, що розрахунок вірний та остаточний, при цьому двічі подаючи до суду нові розрахунки заборгованості за кредитним договором. Таким чином, в матеріалах справи міститься три розрахунки, якими позивач по різному обґрунтовує свої вимоги, зі змісту цих розрахунків вбачається, що і розмір вимог позивача є різним. При вирішені справи суд враховує, що в обґрунтування позовних вимог представником позивача було надано пояснення та розрахунок - 1, з яких вбачається, що відсоткова ставка, згідно договору становить 24 % річних, а починаючи з 15.07.2008 року відсоткова ставка становить 30 % річних. Ця позиція, позивача та його представника, також, підтверджується його апеляційною скаргою, поданою на рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 12.02.2013 року. В розрахунках 2 та 3, поданих представником позивача, протягом всього розрахункового періоду застосовувалась відсоткова ставка в розмірі 24 % річних, а це є зміною фактичних обставин справи. Разом з тим, згідно розрахунку, що знаходиться в цивільній справі № 2-41 2011 року за період з 04.01.2008 року по 10.06.2009 рік процентна ставка по кредиту становить 24 % річних. Це вказано в рішенні суду, яке набрало законної сили, а отже не підлягає доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. При розрахунку заборгованості по відсоткам та підвищеним відсоткам по даній справі, починаючи з 15.07.2008 року, було застосовано 30 % річних. Але, за період з 04.01.2008 року по 10.06.2009 року, рішенням суду яке набрало законної сили, було стягнуто заборгованість по сумі кредиту, по простроченій заборгованості по сумі кредиту, а також процентам та підвищеним процентам, застосовуючи ставку в розмірі 24 % річних. Таким чином, за один і той же період, а саме з 15.07.2008 року по 18.06.2009 року, позивач звертався до суду з різними позовними вимогами, при цьому просив застосувати різну процентну ставку по кредиту, однак це не можливо з огляду на ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Заперечуючи проти суми позову, відповідач [PERSON] зазначив, що ним, по можливості, погашався кредит, та надав відповідні квитанції, однак, з розрахунків наданих позивачем вбачається, що не всі кошти були зараховані, а саме: за період з 09.07.2010 року по 13.02.2012 року відповідачем було внесено 3 495, 00 дол. США, а відповідно до розрахунку-1, розрахунку -2 та розрахунку -3 наданих позивачем, зараховано по нарахованим відсоткам лише 1 805, 33 дол. США, тобто на 1 489, 65 дол. США менше. З наданої позивачем в судовому засіданні виписки по особовому рахунку [PERSON] [NUMBER] за період з 04.01.2008 року по 09.10.2014 року вбачається, що у вищевказані періоди відповідачем дійсно внесено зазначені кошти на загальну суму 3 495, 00 дол. США. Крім тих сум, що зараховані по нарахованим відсоткам, відбувалось списання, також, коштів в рахунок погашення по підвищеним відсоткам та по кредиту (основній сумі кредиту). Але жоден з наданих позивачем розрахунків не узгоджується з даною випискою по вищевказаному особовому рахунку. З матеріалів справи, також, вбачається, що відповідно до додатку № 2 - графіку щомісячних платежів - по 19 платежу, що відповідає періоду з 10.07.2009 по 09.08.2009 року, розраховано до сплати процентів у сумі 354, 61 доларів США, а згідно розрахунку-1 за цей період розраховано до сплати процентів в розмірі 461, 09 доларів США; відповідно до розрахунку-2 та розрахунку-3 за цей же період розраховано до сплати процентів в розмірі 368, 87 доларів США, а отже всі надані розрахунки суперечать умовам договору. Така ж невідповідність вбачається і в наступних періодах. Враховуючи вищевказане, суд прийшов до висновку, що неодноразово змінюючи розмір позовних вимог протягом розгляду справи, позивач проводив розрахунок не згідно процентної ставки 24 % річних, зазначеної в умовах договору, а по зміненій процентній ставці. Разом з тим представником позивача під час розгляду справи суду не надавались докази наявності підстав для зміни процентної ставки. Представник позивача в судовому засіданні не зміг пояснити підстави зміни процентних ставок. В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором в розрахунку-1 та розрахунку-3 позивач вказав, що заборгованості складаються з суми заборгованості по процентам та сум заборгованості по підвищеним процентам, та надав розрахунок з зазначенням лише сум заборгованості саме по процентам та підвищеним процентам, не відображаючи при цьому платежів власне по сумі кредиту (основній сумі кредиту) та по простроченій заборгованості по сумі кредиту, але, як вбачається з руху коштів по особовому рахунку відповідача за спірний період, позивачем здійснювалось списання і по основній сумі кредиту і по простроченій заборгованості по сумі кредиту. Як наслідок, у відповідності з п.п. 2.2. та 2.4 кредитного договору, неможливо визначити базу нарахування відсотків та підвищених відсотків, при розгляді даної справи. Таким чином, з даних матеріалів справи неможливо встановити достовірно розмір залишку заборгованості та з яких сум нараховані відсотки та підвищені відсотки. З цього приводу суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем та приходить до висновку, що позовні вимоги не підтверджені належними доказами. Крім того, судом встановлено, що до відповідача [PERSON], як до поручителя по спірному кредитному договору, позивач звернувся з вимогою 29.03.2010 року (справа № 2-41/2011). Інших доказів звернення з вимогою до поручителя ні справа № 2-41/2011 ні дана справа не містить. Представник позивача в відкритому судовому засіданні пояснив, що відсутні докази того, що даному відповідачу направлялися вимоги про погашення заборгованості за договором. Також, встановлено що, починаючи з 11.09.2008 року відповідач [PERSON] неналежним чином виконував свої зобов'язання перед позивачем. Враховуючи, що спірний договір поруки не містить строку виконання, а також те, що до поручителя у строк до 11.03.2009 року позивачем не пред'явлено вимоги про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами забезпечуваного кредитного договору визначено періодичними платежами, суд прийшов до висновку, що починаючи з даної дати спірний договір поруки припинив свою дію, а тому позовні вимоги до даного відповідача є необґрунтованими. Цей висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного суду України у справі про стягнення заборгованості за кредитом від 19.09.2014 року (справа № 6-53 цс 14). Крім того, відповідач [PERSON] та представник відповідачів просили відмовити в повному обсязі в задоволенні вказаних позовних вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] - як поручителя заборгованості за кредитним договором в силу припинення договору поруки перед банком. Судом встановлено, що до позовної заяви не додані докази того, що відповідачу направлялися вимоги про сплату заборгованості за договором, їх вихідні номери та дати направлення, а також, докази отримання відповідачем зазначених вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Крім того, в кредитному договорі зазначено про те, що договір діє до повного виконання позичальником [PERSON] своїх зобов»язань за кредитним договором. На відміну від кредитного договору, де зазначено строк його виконання, в договорі поруки не встановлено строку дії поруки. Умови договору поруки про те, що він діє до належного виконання боржником своїх зобов»язань перед банком за кредитним договором не є встановленням строку припинення дії поруки, так як протирічить нормам ЦК України. В п. 24 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов»язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов»язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. В даній постанові зазначено, що пред»явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред»явлення до нього позову. При цьому в разі пред»явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання. В листі № 10-1393/0/4-12 від 27.09.2012 року ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що згідно з частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 ЦК України у разі якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася від сплати процентів. Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом відмовити. Також, беручи до уваги аналіз норм ст. 266, ч.2 ст. 258 ЦК України, визнання представником позивача нарахування підвищенної процентної ставки на прострочені суми в порядку нарахування штрафних санкцій, та те, що до суду позивач звернувся 08.10.2012 року, суд вважає заяву відповідача [PERSON] про застосування спеціальної позовної давності до позовних вимог щодо стягнення неустойки обгрунтованою, оскільки стягнення неустойки (штрафу, пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, тобто періодом з 08.10.2011 року по 08.10.2012 року. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає. На підставі ст. 88 ЦПК України відповідачі звільняються від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed