Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «ПІВДГЗК»), який в подальшому уточнив. Просить стягнути невиплачену на день звільнення грошову суму одноразової допомоги в розмірі 4942 грн 14 коп., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб; середній заробіток за час затримки виплати одноразової допомоги за період з 14 березня 2007 року по 31 грудня 2008 року в розмірі 74791 грн 96 коп. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб; моральну шкоду в розмірі 5000 грн, спричинену невиплатою одноразової допомоги при звільненні, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що з 01.09.1962 року по 30.08.1965 року, з 25.06.1968 року по 24.08.1974 року та з 16.02.1999 року по 13.03.2007 року він працював на підприємстві відповідача. Був звільнений 13.03.2007 року за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. У лютому 2016 року він дізнався, що йому при звільненні відповідач зобовязаний був виплатити вихідну допомогу на підставі п. 6.1. [PERSON] угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки в розмірі двомісячної середньої заробітної плати. Відповідно до зазначеного пункту [PERSON] угоди відповідач зобов»язаний був виплатити позивачу при його звільненні у зв»язку з виходом на пенсію одноразову допомогу двомісячної середньої заробітної плати у зв»язку з роботою на одному і тому ж підприємстві більше 15 років, а саме: 17 років 2 місяці. Колективним договором підприємства на 2006-2007 роки передбачена виплата матеріальної допомоги у розмірі місячного тарифу (окладу) при безперервному стажі роботи після 10 років. Вважає, що умови колективного договору погіршують становище працівників в порівнянні з умовами [PERSON] угоди, оскільки головною умовою для отримання одноразової допомоги на підставі п. 6.18. колективного договору є наявність безперервного трудового стажу не менше 10 років. Виконання положень [PERSON] угоди є обовязковим для підприємств гірничо-металургійного комплексу, в тому числі і для відповідача. Норми і положення галузевої угоди є обовязковими для застосування як мінімальні гарантії при укладенні колективних договорів. Від імені ВАТ «ПівдГЗК» [PERSON] угоду підписав повноважний представник групи підприємств, виробляючих металопродукцію, - [PERSON] ради директорів Української Асоціації виробників феросплавів та іншої електрометалургійної продукції [PERSON]. Середньомісячна заробітна плата позивача перед звільненням становила 2471,07 грн. Тому розмір вихідної допомоги, яку повинно було виплатити підприємство відповідача, становить 4942,14 грн (2471,07 грн х 2 = 4942,14 грн). Крім того, у звязку з тим, що підприємством при звільненні не виплачено позивачу одноразову вихідну допомогу при звільненні просить стягнути з підприємства також середній заробіток за час затримки за період з 14.03.2007 року по 31.12.2008 року у розмірі 74791,96 грн (середньоденна заробітна плата 164,74 грн х 454 дні затримки розрахунку). Крім того, у звязку з тривалою невиплатою належної позивачу при звільненні одноразової допомоги він має право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінює у 5000 грн. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що він більше 15 років чесно і сумлінно пропрацював на підприємстві відповідача, не допускав порушення трудової дисципліни, трудового законодавства. А відповідач порушив обовязки, встановлені [PERSON] угодою. Позивач працював у шкідливих умовах праці, невиплачені кошти він міг використати для свого лікування, на відпочинок, посилене харчування тощо. Вважає, що зазначена сума у розмірі 5000 грн частково може компенсувати перенесені ним страждання та переживання. Позивач у судовому засіданні 03.11.2016 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені у позові. Суду пояснив, що при звільненні йому не виплатили одноразову вихідну допомогу при виході на пенсію ні на підставі [PERSON] угоди, ні на підставі умов колективного договору. У лютому 2016 року дізнався про порушене право. 02.03.2016 року він звернувся до відповідача з заявою про виплату одноразової допомоги. Відповідач повідомив, що він немає права на матеріальну допомогу згідно з п. 6.18. колективного договору, оскільки право на матеріальну допомогу виникає після 10 років безперервного стажу. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що коли він дізнався, що йому при звільненні не виплатили належну йому вихідну допомогу, він переніс моральні страждання, погано спав. Він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії. На ці кошти він міг витратити на лікування. Просить вимоги задовольнити. У подальшому у судові засідання не зявлявся. Судом ухвалено про закінчення розгляду справи без участі позивача. Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в уточненому позові. Суду пояснив, що положення [PERSON] угоди поширюється на відповідача, а тому відповідач при звільненні позивача мав виплатити йому одноразову вихідну допомогу. Просить уточнений позов задовольнити. У судове засідання 16.06.2017 року представник позивача не зявився. Судом ухвалено про закінчення розгляду справи без його участі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, надала заперечення на позов. Суду пояснила, що Пунктом 6.18. Колективного договору між правлінням ВАТ «ПівдГЗК» та Первинною організацією Профкому трудящих металургійної та гірничо-видобувної промисловості ВАТ «ПівдГЗК» передбачено, що підприємство сплачує одноразову матеріальну допомогу працівникам при виході на пенсію з урахуванням безперервного стажу роботи на підприємстві 10-15 року місячний тариф (оклад). Безперервний стаж роботи [PERSON] складає лише 8 років, тому позивач не мав права на вихідну допомогу, передбачену п. 6.18. колективного договору. Крім того, на ПАТ «ПІВДГЗК» не розповсюджується положення [PERSON] угоди, оскільки відповідач не є підписантом даної угоди. Те, що на підприємстві дотримувалися деяких положень [PERSON] угоди, не свідчить про підписання ПАТ «ПІВДГЗК» [PERSON] угоди. Відповідно до ст. 9 Закону України «про колективні договори і угоди» положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обовязковими для всіх субєктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Приєднання підприємства до обовязків Федерації за [PERSON] угодою здійснюється через механізм членства відповідно до статутних документів. ПАТ «ПІВДГЗК» чи уповноважений ним орган не підписували [PERSON] угоду, відповідач не входить до складу жодної з організації, що підписали угоду зі сторони власників. З огляду на те, що обовязковість положень [PERSON] угоди розповсюджується лише на роботодавців, які її підписали, у відповідача були відсутні підстави для виплати позивачу одноразової вихідної допомоги при звільненні на підставі п. 6.1. [PERSON] угоди. На той час діяла Генеральна угода, укладена між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими обєднаннями організацій роботодавців і підприємців та всеукраїнськими профспілками і профобєднаннями на 2004-2005 роки. Одним із підписантом Генеральної угоди є [PERSON] Центрального комітету Професійної спілки трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України. Генеральна угода носить рекомендаційний характер. Наступна Генеральна угода була укладена 15.04.2008 року. Зазначила, що розпорядником інформації щодо складу повноважних представників сторін, що підписали [PERSON] угоду, є [PERSON] соціальної політики України, а не Центральний комітет профспілки, як стверджує позивач та представник позивача. У наданих на запит відповідача [PERSON] соціальної політики України документах відсутнє посилання на належність ПАТ «ПІВДГЗК» до групи підприємств чи асоціацій, що підписали [PERSON] угоду, а тому твердження позивача та представника позивача про поширення її на ПАТ «ПІВДГЗК» є помилковим і не відповідає дійсності. Звертає увагу, що від імені відповідача [PERSON] угоду не міг підписати повноважний представник Української асоціації виробників феросплавів [PERSON], оскільки ПАТ «ПІВДГЗК» не входить до складу зазначеної асоціації. Також зазначила, що відповідач не підписував [PERSON] угоду не лише у 2007 році, а і - в подальшому у 2011 році. Щодо протоколу узгодження окремих положень [PERSON] угоди, яку нібито підписав [PERSON] серед іншого і від імені відповідача пояснила, що підприємство не доручало [PERSON] ради директорів «УкрФА» підписувати від їх імені протокол узгодження, доручення на участь у переговорах та укладення [PERSON] угоди не надавало. Крім того, позивачем не обґрунтовано завдання моральної шкоди та її розмір. У задоволенні уточненого позову просить відмовити. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини. 01.09.1962 року [PERSON] зарахований учнем електрослюсаря з ремонту електровозів в залізничному цеху на підприємстві відповідача по 3 розряду; 01.07.1963 року присвоєно 4 розряд електрослюсаря з ремонту електровозів залізничного цеху; 01.05.1964 року присвоєно 5 розряд електрослюсаря з ремонту електровозів залізничного цеху; 24.04.1965 року переведений помічником машиніста електровозу 5 розряду залізничного цеху; 30.08.1965 року звільнений у звязку з призовом до [PERSON]; з 07.09.1965 року по 26.05.1968 року служба в [PERSON]; 25.06.1968 року прийнятий помічником машиніста електровозу 5 розряду залізничного цеху підприємства відповідача; 24.08.1974 року звільнений за ст. 38 КЗпП УРСР; 16.02.1999 року прийнятий в рудоуправління підприємства відповідача помічником машиніста екскаватора по 4 розряду; 13.03.2007 року звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до довідки № 43 від 19.05.2016 року встановлено, що загальний стаж роботи позивача на підприємстві відповідача складає 17 років 2 місяці 25 днів (а. с. 7-8, 32). Встановлено, що безперервний стаж роботи позивача перед виходом на пенсію за період з 16.02.1999 року по 13.03.2007 року 8 років 27 днів. 19.04.2004 року укладено Генеральну угоду між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими обєднаннями організацій роботодавців і підприємців та всеукраїнськими профспілками і профобєднаннями на 2004-2005 роки. Положення угоди діють безпосередньо, поширюються на підприємства, організації та установи всіх форм власності, є обовязковими як мінімальні гарантії для застосування при укладенні галузевих і регіональних угод, колективних договорів. Угода набирає чинності з дня підписання і діє до укладення нової або перегляд цієї угоди. Одним із підписантів від сторони профспілок був Голова ЦК Професійної спілки трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України [PERSON] (а. с. 62-81). Відповідно до п. 1.1. Колективного договору, укладеного між Правлінням Відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» та профспілковим комітетом ВАТ «ПівдГЗК» на 2006-2007 роки, колективний договір укладений у відповідності з Законом України «Про колективні договори і угоди» з урахуванням норм і положень «Генеральної, галузевої та регіональної угод». Пунктом 6.18. Колективного договору передбачено, що підприємство надає одноразову матеріальну допомогу працівникам при виході на пенсію з урахуванням безперервного стажу роботи на підприємстві: -10 15 років місячний тариф (оклад); -15 20 років два місячних тарифи (оклади); -20 30 років три місячних тарифи (оклади); -30 40 років чотири місячні тарифи (оклади); -Більше 40 років пять місячних тарифів (окладів) (а. с. 33-34). Відповідно до розрахункових листів за січень 2007 року позивачу нарахована заробітна плата у розмірі 2452,30 грн, за лютий 2007 року у розмірі 2489,84 грн (а. с. 13). Середньомісячна заробітна плата [PERSON] за два останні місяці перед звільненням за період з січня 2007 року по лютий 2007 року, розрахована відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 становить 2471,07 грн, середньоденна 164,74 грн (а. с. 152, 178). 31.01.2007 року підписано протокол узгодження окремих положень [PERSON] угоди між підприємствам, виробниками металургійної продукції (ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», ВАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат», ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», ВАТ «СУХА БАЛКА») зі сторони власників та Центральним комітетом профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України зі сторони профспілки. Протокол від сторони власників підписав по довіреності від підприємств, виробників металургійної продукції, [PERSON] ради директорів Української Асоціації виробників феросплавів та іншої електрометалургійної продукції [PERSON] (а. с. 187). 27.02.2007 року за реєстровим номером 12 в [PERSON] праці та соціальної політики України зареєстровано [PERSON] угоду гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 року (далі [PERSON] угода). Угоду підписали: Від сторони власників: -Міністр промислової політики України [PERSON]; -[PERSON] Фонду державного майна України [PERSON]; -[PERSON] Всеукраїнського обєднання обласних організацій роботодавців підприємств металургійного комплексу «Федерація металургів України» В. Харахулах; -Генеральний директор ТОВ «Метінвест Холдинг» [PERSON]; -Повноважний представник групи підприємств, що виробляють металопродукцію [PERSON] ради директорів «УкрФА» [PERSON]; -Генеральний директор асоціації «Укрвогнетрив» [PERSON]; -Генеральний директор обєднання «Укрметиз» [PERSON]; -Генеральний директор обєднання «Укркольормет» [PERSON]; -Генеральний директор асоціації «Укркокс» [PERSON]; -Генеральний директор обєднання «Укртрубопром» [PERSON]. Від сторони ПМГУ: [PERSON] Центрального комітету [PERSON]. Відповідно до п. 1.4. [PERSON] угоди - угода діє безпосередньо і поширюється на всіх працівників, які уклали трудові договори з підприємствами гірничо-металургійного комплексу України, незалежно від форм власності і господарювання, а також у частині, обумовленій окремими пунктами, - на осіб, що потребують особливої соціальної підтримки згідно з п. 6.14. Пунктом 1.7. [PERSON] угоди передбачено, що норми і положення угоди є обовязковими для застосування як мінімальні гарантії при укладанні колективних договорів на підприємствах, що знаходяться в сфері дії сторін, які її підписали. Відповідно до п. 1.13. Угода набирає чинності з 01.01.2007 року і діє до укладення нової угоди або перегляду цієї угоди в цілому або окремих її положень. Пунктом 6.1. [PERSON] угоди передбачено виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: При стажі роботи від 7,5 до 15 років середньомісячної заробітної плати; Від 15 до 20 років двомісячної заробітної плати; Від 20 і більше років тримісячної середньої заробітної плати (а. с. 9-10, 161, 163, 188-190). 02.03.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату належних йому на день звільнення грошових коштів одноразової допомоги (а. с. 11). Відповідач листом від 05.04.2016 року повідомив позивача, що він при звільненні не мав права на матеріальну допомогу, оскільки відповідно до п. 6.18. колективного договору право на матеріальну допомогу у розмірі місячного тарифу (окладу) при виході на пенсію виникає у працівника за умови 10 років безперервного трудового стажу на підприємстві (а. с. 12). Відповідно до листа [PERSON] Центрального комітету профспілки від 20.07.2016 року, наданого на ухвалу суду від 06.07.2016 року, зазначають, що [PERSON] угода поширюється на ВАТ «ПівдГЗК». Це підтверджується п. 1.1 колективного договору ВАТ «ПівдГЗК» на 2006-2007 роки, якими сторони визнають поширення дії [PERSON] угоди на ВАТ «ПівдГЗК». Від імені ВАТ «ПівдГЗК» [PERSON] угоду підписав повноважний представник групи підприємств, виробляючих металопродукцію, - [PERSON] ради директорів Української Асоціації виробників феросплавів та іншої електрометалургійної продукції [PERSON]. Крім цього, ВАТ «ПівдГЗК» брав участь у конкурсі на кращій колективний договір серед підприємств гірничо-металургійного комплексу України у 2007 році, умови якого визначені Постановою Президії ЦК ПМГУ № П-19-8 від 28.01.2008 року. Пунктом 2 розділу ІІ цієї Постанови визначено, що участь у конкурсі не можуть приймати підприємства, які не визнають діючої [PERSON] угоди. Для участі у конкурсі відповідач надав всі необхідні документи, завірені печатками і підписами [PERSON] правління ВАТ «ПівдГЗК» [PERSON] та голови профспілкового комітету ВАТ «ПівдГЗК» [PERSON], якими підтверджено визнання і виконання норм [PERSON] угоди (а. с. 56). Відповідно до довідки заступника Генерального директора з правових питань ПАТ «ПІВДГЗК» від 28.10.2016 року відповідач у 2007 році не входив до складу ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ». Також відсутня інформація щодо входження підприємства до складу іншої компанії та/або групи компаній (а. с. 93). Відповідно до довідки заступника Генерального директора з правових питань ПАТ «ПІВДГЗК» від 15.12.2016 року Відкрите акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат») у 2007 році не входило до складу компаній, асоціацій та/або груп компаній чи обєднань, які приймали участь у підписанні [PERSON] угоди (а. с. 115). Департамент соціального страхування та партнерства Мінсоцполітики на запит ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» від 03.02.2017 року електронним листом від 21.03.2017 року надав інформацію, отриману під час повідомної реєстрації про представників сторін уповноважених на ведення колективних переговорів та підписання [PERSON] угоди (а. с. 160-164). Також надано інформацію отриману під час повідомної реєстрації про представників сторін уповноважених на ведення колективних переговорів та підписання [PERSON] угоди на 2011-2012 роки (а. с. 165-172). Відповідно до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до складу засновників (учасників) Української асоціації виробників феросплавів та іншої електрометалургійної продукції (УКРФА) ПАТ «ПІВДГЗК» не входить (а. с. 173-175). Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", який є правонаступником орендного підприємства Південний гірничо-збагачувальний комбінат, який в свою чергу є правонаступником Криворізького Південного гірничо-збагачувального комбінату. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що регулюються ст.ст. 97, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, та правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи. Угода укладається на національному, галузевому, територіальному рівнях на двосторонній або тристоронній основі: на національному рівні - генеральна угода; на галузевому рівні - галузеві (міжгалузеві) угоди; на територіальному рівні - територіальні угоди. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що сторонами колективних угод є сторони соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог. Відповідно до приписів частин 1, 5, 8 статті 4 Закону України «Про колективні договори і угоди» право на ведення переговорів і укладення колективних договорів, угод надається сторонам соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог. За наявності на національному, галузевому, територіальному рівнях кількох репрезентативних відповідно до законодавства України про соціальний діалог суб'єктів профспілкової сторони та сторони роботодавців для ведення переговорів і укладення угоди відповідного рівня вони повинні сформувати спільний представницький орган. Спільний представницький орган сторони профспілок, роботодавців може вести переговори та укладати колективні угоди відповідного рівня за дорученням його членів, які є репрезентативними відповідно до законодавства України про соціальний діалог. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Відповідно до ч.ч. 1, 11 ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. [PERSON] (міжгалузеві) і територіальні (обласні та республіканська) угоди підлягають повідомній реєстрації в установленому порядку центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, а колективні договори і територіальні угоди іншого рівня - місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про організації роботодавців, їх обєднання, права і гарантії їх діяльності» організації роботодавців, їх об'єднання відповідно до законодавства беруть участь у веденні переговорів з укладення колективних договорів і угод та у межах своїх повноважень укладають колективні договори і угоди, здійснюють контроль та забезпечують їх виконання. Відповідно \~до ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести \~ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~ \~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ \~ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України\~ \~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~ \~ Судом була роз"яснена сторонам ст.60 ЦПК України та \~надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Позивачем не доведено, що ВАТ «ПівдГЗК» брало участь у колективних переговорах по укладенню [PERSON] угоди та підписанні угоди, було членом організацій роботодавців, що брали участь у колективних переговорах та підписанні [PERSON] угоди, надавало доручення вести переговори та укладати колективні угоди будь-кому зі спільних представницьких органів роботодавців, які підписали [PERSON] угоду. Таким чином, у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт, що відповідач є підписантом [PERSON] угоди. Суд не приймає до уваги лист [PERSON] Центрального комітету профспілки від 20.07.2016 року з твердженням, що від імені ВАТ «ПівдГЗК» [PERSON] угоду підписав повноважний представник групи підприємств, виробляючих металопродукцію, - [PERSON] ради директорів Української Асоціації виробників феросплавів та іншої електрометалургійної продукції [PERSON], оскільки встановлено, що ВАТ «ПівдГЗК» (правонаступником якого є ПАТ «ПІВДГЗК») не є членом даної асоціації. При колективних переговорах та підписанні [PERSON] угоди [PERSON] діяв від імені інших підприємств, до складу яких не входив відповідач. При цьому суд бере до уваги, що при підписанні [PERSON] угоди на 2011-2012 роки [PERSON] також не діяв від імені відповідача (а. с. 170-172). Також суд враховує, що Центральний комітет профспілки не є розпорядником інформації щодо складу уповноважених представників сторін, що підписали [PERSON] угоду, оскільки галузеві угоди підлягають повідомній реєстрації [PERSON] соціальної політики України. Інших доказів на підтвердження своїх вимог позивач та представник позивача суду не надали. При цьому суд зазначає, визнання [PERSON] угоди, врахування її норм та положень у своїй діяльності, зокрема при укладенні колективних договорів, участь у конкурсах на кращій колективний договір, головною умовою якої є визнання [PERSON] угоди не свідчить про те, що відповідач входить до складу роботодавців, які підписали [PERSON] угоду. Суд не може взяти до уваги протокол узгодження окремих положень [PERSON] угоди, який від імені, серед іншого, відповідача підписав по довіреності від підприємств [PERSON] як [PERSON] ради директорів Української Асоціації виробників феросплавів та іншої електрометалургійної продукції як на підтвердження факту того, що відповідачем підписано [PERSON] угоду, оскільки позивачем не підтверджено, на підставі якої саме довіреності повноважна особа підписала протокол. Представником відповідача спростовується дане твердження, зазначається, що вони не уповноважували будь-кого вести від їх імені переговори з укладення [PERSON] угоди та підписувати зазначену угоду. Разом з цим [PERSON] угодою та законодавством передбачено, що умови [PERSON] угоди є обовязкові для сторін, що її підписали. Тому умови [PERSON] угоди не є обовязковими для відповідача, який її не підписував. При цьому суд враховує, що колективним договором на підприємстві відповідача була передбачена виплата одноразової вихідної допомоги при виході на пенсію за наявності безперервного стажу роботи на підприємстві відповідача не менше 10 років, проте на позивача дана умова колективного договору не розповсюджується, оскільки при звільнення у звязку з виходом на пенсію позивач мав недостатній безперервний стаж. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до приписів ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Таким чином, оскільки у судовому засіданні встановлено відсутність підстав для виконання відповідачем п. 6.1. [PERSON] угоди уточнені позовні вимоги про стягнення невиплаченої одноразової допомоги при звільненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та як наслідок відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed