Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач - представник ПАТ ВіЕс Банк [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивує тим, що 15 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Електрон Банк (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство ВіЕс Банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір № KF 51533, на підставі якого Банк надав останньому грошові кошти в сумі 70 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 14.08.2023 року під 13,5% річних. Одночасно з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним Кредитним договором між Банком та [PERSON], [PERSON] - 29 серпня 2008 року укладено Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4612, згідно якого Відповідачі надали в заставу Позивачу (Іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: домоволодіння до складу якого входять житловий будинок загальною площею 254,1 м.кв., житловою площею 122,4 м.кв., що на плані значиться - літерою А, вбиральня - літера Б, споруди № 1,4, колодязь - літера Н, бруківка - літера І, що знаходиться за адресою: Мукачівський район, смт.Чинадієво, вул.Миру, буд.7/8, який належить [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 листопада 2003 року. Так, відповідач [PERSON] своїх договірних зобов'язань не виконує, у зв'язку з чим заборгував Банку кошти в сумі 62 504,72 доларів США що складає 1 541 431,59 гривень. 12 листопада 2015 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області винесено рішення по цивільній справі за позовом ПАТ ВіЕс Банк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором № KF 51533 у розмірі 1 066 789, 15 грн., з яких : 987 487,59 грн. - заборгованість по кредиту; 78 456, 19 грн. - заборгованість по відсотках; 845,38 грн. - пеня., а також стягнуто з [PERSON] 3 654,00 грн. - судові витрати. Однак, станом на 21 січня 2016 року рішення суду не виконано, а повідомлення вимогу про добровільне звільнення предмету іпотеки відповідачами [PERSON] та [PERSON] залишено без уваги. На підставі вищенаведеного позивач звертається до суду з вищевказаним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів з домоволодіння, що знаходиться за адресою: смт.Чинадієво, вул. Миру, буд.7/8, Мукачівського району, а також стягнення з відповідачів сплачений позивачем судовий збір. Позивач - представник ПАТ ВіЕс Банк [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задоволити. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про час і місце розгляду справи в порядку статті 74 Цивільно - процесуального кодексу України, причину неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. -2- Дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №303/5131/15-ц та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 60 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 1 статті 11 Цивільно - процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 3-4 статті 10 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що 15 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Електрон Банк та [PERSON] був укладений Кредитний договір № KF 51533, згідно якого Банк зобов'язується надати останньому грошові кошти в сумі 70 000, 00 доларів США, а Позичальник в свою чергу зобов'язується повернути Банку основну суму кредиту частинами відповідно до графіку платежів за кредитом та сплатити проценти за користування даним кредитом в розмірі 13,5%, передбачених кредитним договором. Кінцевий строк погашення кредиту не пізніше 14 серпня 2023 року (а.с.7-11). 29 серпня 2008 року, з метою виконання основного зобов'язання, між Вікдритим акціонерним товариством Електрон Банк та [PERSON] та [PERSON] був укладений Іпотечний Договір, відповідно до якого остання як Іпотекодавець передала в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно: домоволодіння до складу якого входить житловий будинок загальною площею 254,1 м.кв., житловою площею 122,4 м.кв., що на плані значиться літерою А, вбиральна літера Б, споруди літери №1,4, колодязь літери Н, бруківка літери І, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, смт. Чинадієво, вул. Миру, 7/8 (а.с.12-14). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12 листопада 2015 року, цивільний позов ПАТ ВіЕс Банк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та вирішено: «Стягнути з [PERSON] ([INFO], смт. Чинадієво, Мукачівського району, вул. Мира, буд. 8, код [NUMBER]) на користь публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» (79000, м. Львів, вул. Грабовського, 11, МФО 325213, код ЄДРПОУ 19358632,) суму 49 466,56 доларів США (сорок девять тисяч чотириста шістдесят шість доларів США 56 центів), що в гривневому еквіваленті станом на 06.08.2015 року становить 1 066 789,15 грн., (в.т.ч. 45789,38 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 987 487,59 грн. - заборгованість по кредиту, 3637,98 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 78 456,19 грн. - відсотки, 39,20 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 845,38 грн. - пеня) заборгованості за кредитним договором від 15 серпня 2008 року № KF 51533, а також суму 3 654,00 грн. (три тисячі шістсот пятдесят чотири гривні 00 коп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору» (а.с.6). 04 грудня 2015 року на адресу [PERSON] та [PERSON], ПАТ ВіЕс Банк були направлені повідомлення-вимоги про погашення заборгованості по договору кредиту №KF51533 від 15 серпня 2008 року (а.с.17,18). 13 липня 2015 року на адресу [PERSON] та [PERSON], ПАТ ВіЕс Банк були направлені Вимоги про звільнення протягом 30 днів з моменту отримання даної вимоги та іншими мешканцями житлового приміщення, розташованого за адресою: смт.Чинадієво, вул. Миру, 7/8, Мукачівського району, які отримані [PERSON] особисто 31 липня 2015 року (а.с.19, 20). Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Згідно статтей 526, 527 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок. У свою чергу частиною 1 статті 598 та статті 599 цього Кодексу встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. -3- У відповідності до статтей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 33 Закону України Про іпотеку передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, що також закпріпелно і в Постанові Верховного Суду України № 6-73 цс 13 від 04 вересня 2013 року. Частиною 3 статті 33 Закону України Про іпотеку, передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (застереженням в іпотечному договорі). Таким чином, цивільним законодавством України та умовами договору обумовлено, що вибір у даному випадку одного із кількох можливих способів захисту цивільного права залежить від волевиявлення Іпотекодержателя. Згідно статті 39 Закону України Про іпотеку, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті Іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги Іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації; одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою Іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. 03 червня 2014 року прийнятий Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набув чинності 07 червня 2014 року. Даний закон розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались між сторонами даного спору. Згідно пункту 1 частини 1 Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови: що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Встановлений зазначеним законом мораторій на стягнення нерухомого майна, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року. Судом знайдено підставність до часткового задоволення позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки позивачем ПАТ ВіЕс Банк доведено, а відповідачами [PERSON] та [PERSON] не спростовано, факт не виконання ними умов Кредитного договору № KF 51533 від 15 серпня 2008 року, про що свідчить рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 листопада 2015 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ ВіЕс Банк заборгованість по вищевказаному договору кредиту в розмірі 1 066 789,15 грн. і наявність даного рішення не звільняє його як боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора (позивача) права на отримання суми шляхом звернення стягнення на передане [PERSON] та [PERSON] в іпотеку нерухоме майно: домовлодіння, що знаходиться за адресою: смт.Чинадієво, вул. Миру, 7/8, Мукачівського району, Закарпатської області. -4- З урахуванням наведенного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають до задоволення, однак до правовідносин сторін, необхідно застосувати норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та в порядку ст.217 ЦПК України, виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити на період дії Закону України №1304-V11 "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Розглядаючи позовну вимогу ПАТ «ВіЕс Банк» про виселення відповідачів, суд виходить з наступного. Так, за змістом частин 1 та 2 статті 39 Закону Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 статті 40 Закону України Про іпотеку передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 Житлового кодексу УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Так, відповідно до частини 3 статті 109 цього Кодексу - громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком випадків, зазначених у відповідному житловому законодавстві. Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини 2 статті 40 Закону України Про іпотеку. З урахуванням частини 2 статті 39 Закону відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки (правова позиція Верховного Суду України висловлена у постанові від 09.09.2015 року в справі № 6-455цс15). За змістом частини 2 статті 40 Закону України Про іпотеку та частин 2 статті 109 Житлового кодексу УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини 2 статті 109 Житлового кодексу УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частин 2 статті 39 Закону України Про іпотеку застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 Житлового кодексу УРСР. Отже, за змістом зазначених вище норм особам, які виселяються із жилого приміщення - предмета іпотеки у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України висловленою у постановах від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), від 07 жовтня 2015 року (справа № 6-1468цс15), від 30 вересня 2015 року (справа № 6-1892цс15), від 11 листопада 2015 року (справа № 6-1630цс15), від 01 липня 2015 року (справа № 6-875цс15). Як вбачається з матеріалів цивільної справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Чинадіївської селищної ради Мукачівського району на підставі Рішення №197 від 28 листопада 2003 року, є власниками будинку №7/8, який розташований по вул.Миру в смт.Чинадієво, Мукачівського району, та який є предметом іпотеки, і є такий, який придбаний не за рахунок коштів, наданих в кредит, а тому суд приходить до висновку, що підстави для виселення відповідачів з вищевказаного будинку без надання їм іншого постійного житла - відсутні, а тому в задоволенні позовної вимоги в цій частині необхідно відмовити. -5- Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ ВіЕс Банк підлягають до часткового задоволення. Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: dismissed