Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі його представника - приватного підприємства "Юридична компанія "Право Груп" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків, а саме: понесених ним витрат на правову допомогу в сумі 15 000грн., витрат у виконавчому провадженні в сумі 6694грн., витрат за вчинення нотаріальних дій у виконавчому провадженні в сумі 4296, 26грн. та у відшкодування спричиненої моральної шкоди 5 000грн. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 05 листопада 2009 року відповідач узяв в нього в борг за договором позики грошові кошти в сумі 58 368грн, але у встановлений строк 01.12.2009року борг не повернув. Позивач, який не є фахівцем в галузі права та проживає у м. Луганську, звернувся до приватного підприємства "Юридична компанія "Право Груп", як зареєстровано та знаходиться у місті Харкові, та уклав з ним 28.12.2012року договір № 21/2012 про надання юридичних послуг, зокрема, послуг по складанню позовної заяви та надання правової допомоги щодо захисту його інтересів в судових засіданнях та у виконавчому провадженні, за що вніс на рахунок приватного підприємства "Юридична компанія "Право Груп" 15 000грн. 06 серпня 2013року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 72 455,45грн. Рішення суду набрало законної сили 17.08.2013року і у відповідача виник юридичний обов"язок сплатити вказану суму, який він не виконав. Державним виконавцем ВДВС Павлоградського МРУЮ було вчинено всі заходи, спрямовані на примусове виконання рішення суду. Був накладений арешт на належну [PERSON] 1/2 частину квартири № 66 по вул.Дніпровська в буд. 422 в місті Павлограді Дніпропетровської області з подальшою передачею її для реалізації, але проведення торгів не відбулося. 07.10.2015року представник [PERSON] отримав лист з ВДВС від 30.09.2015року № 02/51731 з пропозицією [PERSON], як стягувачу, залишити за собою нереалізоване майно - 1/2 частину трикімнатної квартири № 66 по вул.Дніпровська в буд.№ 422 в м. Павлограді, за ціною, що дорівнює початковій вартості майна - 79 150грн., для чого [PERSON] повинен внести на рахунок обліку депозитних сум ВДВС Павлоградського МРУЮ різницю від початкової вартості нереалізованого майна в сумі 6 694,55грн., які [PERSON] вніс 04.11.2015 року відповідно до ч.8 ст. 62 ЗУ"Про виконавче провадження". 23.11.2015року представник [PERSON] отримав лист з ВДВС Павлоградського МРУЮ за вих. № 02/60538 від 19.11.2015року з постановою державного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 19.11.2015року та Акт про передачу майна установленого порядку та змісту, який за діючим законодавством є підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів(аукціонів), якщо вони не відбулись. Оскільки позивач зареєстрований в зоні проведення АТО і не мав можливості приїхати до м. Павлограда для реєстрації права власності на належну йому частину квартири за вищевказаною адресою, він був змушений 05.12.2015року звернутися до приватного нотаріуса м. Києва для складання довіреності на свого представника [PERSON], юриста приватного підприємства "Юридична компанія "Право Груп", якій надав право отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно та державної реєстрації його права власності на 1/2 частину вищевказаної квартири. За складання вказаної довіреності позивач сплатив нотаріусу 265грн. 17.12.2015року представник прибула до м. Павлограда, де отримала Свідоцтво, яке посвідчує, що [PERSON], зареєстрованому в [INFO], кв. Якіра, буд.12 кв.74, належить на праві власності майно, що складається з 1/ 2 частини трикімнатної квартири № 66 по вул.Дніпровська в буд.№ 422 в м. Павлограді Дніпропетровської області. Оплата приватному нотаріусу Павлоградського міського нотаріального округу за нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва склала 3792грн., збір на державну реєстрацію 85,26грн, за Витяг з державного реєстру прав 120грн., Витяг з державного реєстру обтяжень 34грн., а всього на оформлення вищевказаного нерухомого майна позивач витратив 4296, 26грн. Позивач стверджує, що неправомірними діями відповідача, які виразилися у відсутності реальних дій по погашенню заборгованості з грудня 2009року йому спричиено моральну шкоду, яка полягає в моральних та фізичних стражданнях, що потягло за собою загострення гипертонічної хвороби, йому рекомендовано спостереження у невропатолога, гастроентеролога, кардіолога. Спричинену йому моральну шкоду оцінює у 5 000грн. В судове засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за правилами ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які є у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.08.2013року у справі № 185/200/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 72 455,45грн., в тому числі борг за роспискою 58 368грн., заборгованість з урахуванням індексу інфляції 8676,02грн., три відсотки річних 5411,43грн. та судові витрати 724,55грн. Позов поданий до суду 02.01.2013року, судові засіданні по справі № 185/200/13-ц відбулись 15.02.2013року,14.03.2013року, 11.04.2016року, 16.05.2013року. 06.08.2013року у справі ухвалено заочне рішення за відсутності сторін. За заявою представника позивача від 03.09.2013року судом виданий виконавчий лист. З доданих до дійсної справи копій бухгалтерських документів ПП "Юридична компанія "Право Груп" підтверджується, що [PERSON] внесена 04.02.2013року абонплата за договором № 21/2012 від 28.12.2013року 04.02.2013року в сумі 1500грн.( а.с.6), 04.04.2013року абонплата за договором № б/н(без номеру), посвідчення та звіт про відрядження в судове засідання в м. Павлоград з м. Харкова по справі [PERSON] 11.04.2013року в сумі 3000грн.( а.с.7-10), 17.05.2013року абонплата за договором 21/2012 від 28.12.2013року в сумі 400грн.( а.с.14-15). Таким чином, вказані суми в загальному розмірі 4900грн. - це вірогідні витрати на правову допомогу при розгляді справи № 185/200/13-ц, які мають бути розподілені та стягнені судом в порядку ст. 88 ЦПК України при розгляді саме вказаної справи. Як зазначив Пленум Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці 3 пункту 2 постанови № 10 від 17.10.2014року, судові витрати( судовий збір та витрати, пов»язані з розглядом справи) не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу позову і не можуть стягуватися як збитки. Тому стягнення судових витрат по справі № 185/200/13-ц не може бути предметом окремого позову, відтак позовні вимоги стосовно вищезазначеної суми витрат 4900грн. задоволенню не підлягають. З доданих до справи копій бухгалтерських документів ПП "Юридична компанія "Право Груп" про внесення [PERSON] у жовтні 2013року 1000грн.( а.с.16), звіту про відрядження, посвідчень про відрядження до м. Павлограда з м. Харкова згідно наказів від 11.10.2013року та 03.10.2013року представника компанії для захисту інтересів клієнта [PERSON]О.( а.с.18-19) підтверджується, що з цієї суми 511,46грн. витрачено на забезпечення його інтересів у ВДВС Павлоградського МРУЮ про виконанні судового рішення від 06 серпня 2013року, доказів витрат решти від суми 1000грн. позивачем не надано. В ході примусового виконання рішення суду позивач, як стягувач, у листопаді 2015 року погодився на виконання шляхом реалізації йому майна боржника у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.8 ст. 62 ЗУ "Про виконавче провадження " у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у 15-денний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. З доданих до справи копій бухгалтерських документів ПП "Юридична компанія "Право Груп"вбачається, що [PERSON] внесено 26.11.2015року 2200грн.,а 28.12.2015року -7000грн. на оплату послуг за договором № 21/2012 від 28.12.2013року ( а.с.20-21), однак підтверджуючих документів, на які саме дії( послуги) витрачені компанією "Право Груп" вказані суми в загальному розмірі 9200грн., позивачем не надано. За квитанцією від 04.11.2015року № 732 платник [PERSON] перерахував ВДВС Павлоградського МРУЮ 6 694,55грн.,як різницю між вартістю майна та сумою, що підлягає стягненню( а.с.23), вказана касова операція здійснена в банку міста Харкова, тобто представником компанії "Право Груп", тому є вірогідність того, що проведена бухгалтером компанії "Право Груп" у грудні 2015року сума 7000грн. є саме цими витратами. Однак сума 6 694,55грн. заявлена позивачем у позовній заяві окремо, як інщі витрати, що не входять до внесеної на рахунок приватного підприємства "Юридична компанія "Право Груп" суми 15\~000грн., тому суд вважає, що витрати позивача на правову допомогу при виконанні судового рішення в сумі 7\~000грн. у грудні 2015року та 2200грн. листопаді 2015року не підтверджені належними доказами. За квитанцією від 04.11.2015року № 732 позивач [PERSON] сплатив ВДВС Павлоградського МРУЮ 6 694,55грн., як різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню, оскільки вартість придбаної ним 1/2 частини квартири склала 79 150,00грн., а сума боргу за виконавчим листом - 72 455,45грн. ( а.с.23). Також матеріалами справи підтверджено, що позивач поніс у грудні 2015року додаткові витрати у зв»язку з нотаріальним оформленням на себе вищевказаної нерухомості боржника у якості погашення боргу, а саме: 265грн.за нотаріальні послуги по видачі довіреності( а.с.24-25), 3792грн. за державну реєстрацію нерухомості( а.с.26), назбір на державну реєстрацію - 85,26грн, за Витяг з державного реєстру прав - 120грн.,за Витяг з державного реєстру обтяжень - 34грн.( а.с.37), а всього на оформлення вищевказаного нерухомого майна позивач витратив 4296, 26грн. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є, по-перше, витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а по-друге, упущена вигода. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 613 ЦК України боржник, який порушив зобов"язанні, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме:1)протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні зобов»язання; 2) наявність збитків( їх розмір); 3) причинний зв»язок між протиправною поведінкою та завданими збитками: 4) вина боржника. Суд вважає, що вказані перші три умови відносно витрат, понесених позивачем при виконанні судового рішення( відновлення порушеного права), в сумі 511,46грн. у жовтні 2013року та 4296, 26грн. у грудні 2015року доведені позивачем, оскільки підтверджені матеріалами справи, а відповідно до ст. 614 ЦК України встановлена презумпція вини боржника.Тому позовні вимоги щодо стягнення збитків підлягають частковому задоволенню, в загальній сумі 4807,72грн. Стосовно витраченої суми 6 694,55грн. на придбання 1/2 частини трикімнатної квартири № 66 по вул.Дніпровська в буд.№ 422 в м. Павлограді, суд зазначає, що вказана сума не є збитками позивача в розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки це оплата за товар, за придбане позивачем у власність нерухоме майно, яке має вищу вартість, ніж сума боргу відповідача перед позивачем. Тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання стосовно позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходив з положень ст. 1167 ЦК України. Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження спричинених йому фізичних та моральних страждань внаслідок неправомірних дій відповідача, як то: медичних документів,підтверджуючих, як саме в нього погіршився стан здоров»я, чи це погіршення відбулося у зв»язку з неправомірними діями відповідача, не довів, в чому конкретно виразилися його моральні страждання, не обґрунтував, чому вважає, що моральна шкода спричинена саме в сумі 5000грн. Враховуючи те, що позивачем не доведено факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити за необґрунтованістю. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 15% від суми сплаченого судового збору 551,20грн., що довірнює 82,68грн.

Outcome: partial