Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

25 квітня 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , представник позивача - адвокат Рогов Олександр Анатолійович, до Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно (а.с.4-8). 01 серпня 2019 року від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява (а.с. 111-115). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, що складається із житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належав чоловіку померлої (діду позивача) [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, та який після смерті [INFO] [PERSON] померла прийняла у спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час його смерті проживала разом із ним, та за життя не оформила своїх спадкових прав і померла. Позивач як єдиний спадкоємець після смерті [PERSON] звернулася до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, однак, постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно на ім"я померлої, а також відсутні документи, які підтверджують родинний зв"язок між позивачем та спадкодавцем [PERSON] . В зв`язку з чим позивач звернулася до суду та просить встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , тобто, визнати їх чоловіком та дружиною, а також визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] .. Позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, справу розглянути без її участі, про що надала відповідну заяву (а.с. 121). Представник позивача Рогов О.А . , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, справу розглянути без його участі (а.с. 122). Представник відповідача об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, рішення ухвалити на розсуд суду (а.с.103-104). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в смт. Дробишеве Лиманського району Донецької області померла [PERSON] , що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 14 грудня 2017 року, актовий запис № 1068 (а.с. 21). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 60,4 кв.м, який належав її чоловіку [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності, виданого виконавчим комітетом Дробишевської селищної ради народних депутатів 20 квітня 1983 року та зареєстрованого в КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов`янськ за реєстровим № 836 (а.с. 18-19), та який [PERSON] фактично прийняла у спадщину після смерті чоловіка. Ринкова вартість зазначеного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна № 146/18, виготовленого СОД ФОП [PERSON] , станом на 24 грудня 2018 року становить 88000,00 грн., у тому числі 66000,00 грн. - житловий будинок, та 22000,00 грн. земельна ділянка, на якій розташований будинок (а.с. 33-79). Цивільним законодавством України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності за ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем першої черги після померлої [PERSON] є її дочка [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 30 січня 1956 року, актовий запис № 7 (а.с. 17)), яка відмовилася від прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 95). Частиною 2 статті 1258 ЦК України передбачено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується наданими позивачем копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 травня 1983 року, актовий запис № 1189 (а.с. 14) та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02 червня 2012 року, актовий запис № 155 (а.с. 15). Позивач [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Так, згідно повідомлення державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Семенової І.М. від 11 травня 2019 року № 923/02-14, спадкова справа № 233/2018 після смерті [PERSON] заведена на підставі заяви про прийняття спадщини за законом від імені [PERSON] , поданої 22 травня 2018 року, та на підставі заяви про відмову від прийняття спадщини від імені [PERSON] , поданої 26 травня 2018 року; з іншими заявами про прийняття спадщини обо відмову від її прийняття ніхто не звертався (а.с. 95). Як єдиний спадкоємець позивач [PERSON] звернулася до Лиманської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Донецькій області для оформлення своїх спадкових прав, однак, постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Донецькій області Семенової І.М. від 14 грудня 2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на зазначений житловий будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на вказаний будинок на ім"я померлої [PERSON] , а також відсутні документи, що підтверджують родинний зв"язок між спадкоємицею [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] (а.с.23). Згідно п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно інформації, наданої 19 квітня 2019 року КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов"янськ, власником житлового будинку [ADDRESS] , є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20 квітня 1983 року виконавчим комітетом Дробишевської селищної ради (а.с. 31). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 22 січня 1952 року, актовий запис № 1 (а.с. 24, 116) [PERSON] доводився [PERSON] чоловіком. Однак, в зазначеному свідоцтві прізвище [PERSON] помилково зазначено російською мовою, як " [PERSON] " (а.с. 116). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 18 серпня 1950 року його прізвище зазначено російською мовою як " [PERSON] " (а.с. 16). Дошлюбне прізвище [PERSON] - " [PERSON] ", підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04 квітня 1951 року, актовий запис № 79 (а.с. 16). 02 січня 1952 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, після реєстрації якого були присвоєні прізвища: чоловіку - " [PERSON] " (російською мовою), дружині - " [PERSON] " (російською мовою), про що свідчить надана позивачем копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 22 січня 1952 року, актовий запис № 1 (а.с. 24, 116). Отже, після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище чоловіка, однак, помилково замість вірного " [PERSON] " (російською мовою) зазначено " [PERSON] " (російською мовою). Проте, у свідоцтві про народження матері позивача - [PERSON] серії [NUMBER] від 30 січня 1956 року (а.с. 17) батьками зазначені російською мовою " [PERSON] " та " [PERSON] ". У свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 14 грудня 2017 року прізвище бабусі позивача зазначено як " [PERSON] " (а.с. 21). З наведеного вбачається, що в свідоцтві про одруження серії [NUMBER] , виданого 22 січня 1952 року прізвище дружини російською мовою " [PERSON] " зазначено помилково. Крім того, на підтвердження факту родинних відносин позивачем надані фотознімки родини " [PERSON] ", на яких зображено [PERSON] , [PERSON] разом з позивачкою, її матір"ю [PERSON] та іншими члена родини (а.с. 80-82). Враховуючи всі вищенаведені факти в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як між чоловіком та дружиною. [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14 липня 2017 року (а.с. 20). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, [PERSON] фактично прийняла у спадщину житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] на праві власності, оскільки на час його смерті проживала разом із ним у зазначеному будинку, що підтверджується інформацією, наданою 16 квітня 2019 року старостою Дробишевського старостинського округу виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області Погуляй І.М. (а.с. 29), та за життя не оформила своїх спадкових прав і померла. Оскільки документ, що підтверджує право власності померлої [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , відсутній, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та користуватися, розпоряджатися будинком, що входить до спадкового майна та належить їй в порядку спадкування. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвстановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно дост. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. ч.1, 3 ст.1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1ст.1297 ЦК України). Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на спадкове майно обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки спірний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , правомірно належав бабусі позивача - [PERSON] . Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved