Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач, в інтересах якого за довіреністю діє представник [PERSON], звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 12.10.2010 року, яка станом на 07.05.2018 року становить 36261,47 грн. та складається з наступного: 6181,95 грн. - заборгованість за кредитом; 23275,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4600,77 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: а саме 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1702,93 грн. - штраф (процентна складова) та судового збору, вказавши на таке. 12.10.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого, відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір. Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг: п. 2.1.1.5.5 - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; п. 2.1.1.5.6 - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку; п.2.1.1.7.6 - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 умов та правил надання банківських послуг. Однак, відповідач порушив зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого він змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. 21.09.2018 року до суду надійшли заперечення відповідача [PERSON] на пред'явлений до нього позов, у якому зазначає, що він з позовними вимогами не згодний, оскільки позивач пропустив строк позовної давності, а також заперечує, що він користувався карткою після закінчення строку її дії, а інша заборгованість, вказана в позові, не доведена доказами, розрахунки, надані позивачем, суперечливі та незрозумілі. Просив застосувати до даного позову позовну давність та відмовити у його задоволенні. 25.10.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідь на заперечення, в яких просив задовольнити заявлені позовні вимоги банку, оскільки обставини, на які посилається відповідач у своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Представник позивача у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином шляхом направлення повістки за місцем реєстрації, а також за місцем фактичного проживання, зазначеним у своїх запереченнях, але до суду повернулися конверти із позначкою «за закінченням терміну зберігання». З урахуванням наведених обставин та на підставі ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Так, дійсно 12.10.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого, відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8,9). Однак, [PERSON] зобовязання за кредитним договором не виконував, що і призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 07.05.2017 року становить 36261,47 грн. та складається з наступного: 6181,95 грн. - заборгованість за кредитом; 23275,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4600,77 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: а саме 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1702,93 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( частина перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ст.267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно наданої позивачем довідки № 30.1.0.0/2-20180708/207 від 25.10.2018 року, визначений строк дії картки, виданої [PERSON], - до останнього дня 01.2014 року. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній платіж [PERSON] здійснив 26.07.2011 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом 10.07.2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. У запереченнях на заяву про застосування строків позовної давності позивач зазначає, що банк при зверненні до суду із даним позовом дотримався строку позовної давності, оскільки строк дії випущеної картки до останнього дня 01.2014 року, а банк звернувся до суду із позовом 05.07.2018 року. Тобто банк у своїй відповіді на зеперечення зазначив строк дотримання позовної давності більше чотирьох років, що суперечить ст. 257 ЦК України. Так, строк дії карти спливає в останній день січня 2014 року, що підтверджується довідкою, наданою представником позивача. Останній платіж, здійснений відповідачем 26.07.2011 року. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності звернення з позовом до суду. Одночасно, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500 гривень (фіксована частина), штрафу в розмірі 1702,93 гривень (процентна складова) та пені в розмірі 4600,77 гривень, не підлягають задоволенню, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою врегульовано, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно Розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», в переліку міст, де проводиться антитерористична операція, зазначене с. Мелекіне Мангушського району Донецької області. Так, враховуючи, що відповідач зареєстрований та постійно проживає в с. Мелекіне Мангушського району Донецької області, нарахування штрафів на суму заборгованості за кредитним договором від 12.10.2010 року, укладеним з [PERSON], є неправомірним. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем. На підставі ч.1 ст.61 Конституції України, ч.2 ст.651, ст.1048, ч.2 ст.1050, ст.1054 ЦК України,

Outcome: dismissed