Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 17.12. 2012 року між ТОВ "Кредитні ініціативи" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" укладений договір відступлення прав вимоги за кредитним договором, в тому числі за кредитним договором № 32/09 від 04.03.2008 року. Також 04.03.2008 року, між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк", який змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" та фізичною особою [PERSON], укладений кредитний договір № 32/09, за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 200 000 гривень. Зобов'язання, визначені кредитним договором, позивач перед відповідачем виконав у повному обсязі та надав грошові кошти. На забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором, 04.03.2008 року між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк", який змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк", та фізичною особою [PERSON] укладений договір поруки № 28/09, за яким поручитель поручився за виконання зобовязань боржником [PERSON] В порушення умов кредитного договору відповідачка [PERSON] не виконала свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів, у звязку із чим станом на 23.01.2015 року виникла заборгованість у загальному розмірі 83970,27 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом 78511,83 гривень, заборгованості по відсотках 4000,72 гривень, пені 1457,72 гривень. Оскільки в добровільному порядку відповідач [PERSON] суму заборгованості не сплатила, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом порушених прав. Просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" заборгованість за кредитним договором № 32/09 від 04.03. 2008 року у розмірі 83 970,27 гривень. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому зазначила, що 04.04 2008 року між нею та ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк", Жовтневим відділенням у м. Маріуполі Донецької області була укладена кредитна угода на загальну суму 200 000 гривень, а так само договір про внесення змін № 9/09 від 27.02. 2009 року, де сума кредитної лінії встановлена 115 000 гривень. В період часу з 2008 року по 2013 рік [PERSON] виконувала взяті на себе зобовязання та вчасно вносила періодичні платежі. Також зазначила, що 17.12.2012 року ЗАТ "АКПІБ" відступив прав вимоги ТОВ "Кредитні ініціативи", а вона не була проінформована про факт переуступки її кредитної заборгованості. Крім того вважає, що така уступка права вимоги може суперечити положенням ст. 203 ЦК України. Просила суд визнати правочин з передачі її кредитної заборгованості ЗАТ "АКПІБ" до ТОВ "Кредитні ініціативи" нікчемним, стягнувши на її користь судові витрати понесені нею при зверненні до суду. В подальшому відповідачка [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та зазначила, що договір відступлення прав вимоги, укладений між АКБ "АКПІБ" та ТОВ "Кредитні ініціативи", є факторинговою операцією, в той самий час як на момент його укладення діяло Розпорядження Нацкомфінпослуг № 231 від 03.04.2009 року про заборону факторингових операцій відносно фізичних осіб. Крім того зазначила, що на момент переуступки ТОВ "Кредитні ініціативи" не отримали банківську ліцензію, а тому відповідно до положення ст. 215 ЦК України можна вважати угоду про передачу кредитної заборгованості нікчемною. Представник позивача за основним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні основний позов підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, в обґрунтування заперечень проти основного позову зазначив, що дію Розпорядження Нацкомфінпослуг № 231 від 03.04. 2009 року на момент укладення договору відступлення прав вимоги було призупинено, оскільки таке розпорядження є підзаконним нормативним актом. Щодо нарахування пені у розмір 1457,72 гривень то зазначив, що нарахування здійснено в період часу з 23.01.2014 року по 23.01.2015 року, тобто в межах строку позовної давності, як то передбачено діючим законодавством. Стосовно зустрічних позовних вимог зазначив, що посилання відповідача [PERSON] про необізнаність укладення договору відступлення прав вимоги є безпідставними, оскільки після укладення цього договору, а саме 17.12.2012 року [PERSON] проводила виплати за кредитним договором на розрахункові рахунки ТОВ "Кредитні ініціативи", тобто визнала позивача кредитором та здійснювала йому повернення кредитних коштів. Також зазначив, що відповідно до умов кредитного договору [PERSON] під підпис була ознайомлена про всі умови кредитування, про можливість зміни кредитору. Крім того зазначив, що ТОВ "Кредитні ініціативи" є фінансовою установою із відповідним свідоцтвом. Просив основний позов задовольнити, в задоволенні зустрічного відмовити, надавши заяву про проведення розгляду справи за його відсутності. Відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, у задоволенні основного позову просила відмовити, а зустрічний позов просила задовольнити. Відповідач за основним позовом [PERSON] в судове засідання надав заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, у задоволенні основного позову просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] за основним позовом та представник позивача за зустрічним позовом [PERSON], який діє на підставі довіреності, просив в судовому засіданні у задоволенні основного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. В обґрунтування посилався на те, що банком не було належним чином повідомлено відповідача [PERSON] про зміну кредитора, що є порушенням вимог ст. 516 ЦК України. Також, в супереч положення ст. 60 ЦПК України представником позивача за основним позовом не надано належних доказів про повідомлення [PERSON] під підпис про передачу боргу, а тому не зрозуміло, на чому базується розрахунок заборгованості та з якої дати він взагалі обчислюється. Також, заперечуючи проти посилання представника позивача за основним позовом на Правові позиції Верховного Суду України, зауважив, що положення Цивільного кодексу України є пріоритетними. Крім того, ТОВ "Кредитні ініціативи" не мають права здійснювати діяльність без отримання відповідної банківської ліцензії. На момент укладення договору відступлення прав вимоги діяло Розпорядження Нацкомфінпослуг № 231 від 03.04.2009 року. Просив в задоволенні основного позову відмовити у повному обсязі, задовольнити зустрічний позов та визнати правочин від 17.12.2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні Ініціативи", нікчемним. В подальшому надав заяву про проведення розгляду справи за його відсутністю. Відповідач за зустрічним позовом ПАТ "Промінвестбанк" в судове засідання не зявився, не направив свого представника, із будь-якими заявами на адресу суду не звертався, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судових повісток. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 цього Кодексу. Судом встановлено, що за кредитним договором № 32/09 від 04.03.2008 року, який був укладений між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" (який в подальшому змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк") та [PERSON], остання отримала кредит у розмірі 200 000 гривень, з процентною ставкою за користування кредитом 16 % річних та кінцевою датою повернення кредиту - не пізніше 03.03. 2018 року. (т.№ 1, а.с. 5-7) За договором про внесення змін № 9/09 від 27.02.2009 року до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № -32/09 від 04.03.2008 року, укладеним між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" (який в подальшому змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк") та [PERSON], встановлено максимальний розмір заборгованості за кредитом, який не може перевищувати 115 000,00 гривень. (т.№ 1, а.с.9) В судовому засідання сторонами у справі не заперечувалось укладення кредитного договору та отримання грошових коштів відповідно до умов кредитного договору. 04 березня 2008 року між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк", який змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" та [PERSON] укладений договір поруки № 28/09, за яким поручитель зобовязався відповідати в повному обсязі перед кредитором за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, та у випадку невиконання своїх зобовязань бере на себе зобовязання погасити заборгованість в розмірі наданого кредиту, нараховані за користування кредитом проценти на момент погашення вказаної заборгованості, неустойки (штрафу, пені), а також інші боргові зобовязання, що випливають з кредитного договору. (т. № 1, а.с.19) Згідно договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" відступило право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитні Ініціативи" та витягу з Реєстру позичальників до Договору відступлення прав вимоги від 17.12. 2012 року, кредитний договір № 32/09 від 04.03. 2008 року укладений із [PERSON] був відступлений. (т. № 1, а.с. 29-39,40) В судовому засідання судом та сторонами був оглянутий в оригіналі нотаріально засвідчений договір відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року, укладений в м. Києві між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні Ініціативи", повний реєстр всіх позичальників, та встановлено, що на 13 аркуші є відповідний запис про передачу кредитного договору № 32/09 від 04.03. 2008 року за кредитом, де позичальником є [PERSON] Вимогою про дострокове повернення кредиту за № Р1В1/К1 від 27.01.2015 року ТОВ "Кредитні Ініціативи" повідомили відповідачів [PERSON] та [PERSON] про необхідність сплати заборгованість за кредитним договором. (т. № 1, а.с.42) Як встановлено судом, відповідач [PERSON] належним чином та у встановлені договором строки не виконала умови договору, у зв'язку з чим станом на 23.01.2015 року утворилась заборгованість за кредитом в загальній\~\~сумі 83970,27 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом 78511,83 гривень, заборгованості по відсотках 4000,72 гривень, пені 1457,72 гривень. (т. № 1, а.с.41) Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 614 ЦК України\~особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. За таких підстав, коли встановлено, що з вини відповідача зобов'язання перед позивачем не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання щодо погашення кредиту та відсотків, суд дійшов висновку, що позивач набув право вимагати від відповідача повернення кредиту в повному обсязі. Відповідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 2\~ст. 615 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч.1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи те, що відповідачка покладені на себе зобов'язання за договором кредиту не виконала,\~\~суд вважає вимоги позивача за основим позовом обґрунтованими і основний позов задовольняє в межах сум, що визначені в розрахунку заборгованості, стягуючи її на користь позивача за основним позовом. Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] суд зазначає наступне. Як встановлено судом, згідно договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" відступив право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитні Ініціативи", що підтверджено витягом з Реєстру позичальників до Договору відступлення прав вимоги від 17.11. 2012 року, кредитний договір № 32/09 від 04.03. 2008 року укладений із [PERSON] був відступлений. (т. № 1, а.с. 29-39) Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Повідомлення про відступлення прав вимог від 20.12.2012 року за № 0089741 було надіслано відповідачу [PERSON], за адресою: м. Маріуполь, вул. Калініна, 32, разом із повідомленням реквізитів оплати за кредитним договором, рекомендованим листом, що підтверджено списком № 039150910125 згрупованих рекомендованих відправлень від 31.12. 2012 року. (т.№1, а.с.238,239,240) З копій квитанцій від 31.05. 2013 року, від 25.06. 2013 року, від 23.07. 2013 року, від 22.08. 2014 року, від 05.08. 2014 року, від 02.07. 2014 року, 21.07. 2015 року, від 25.06. 2015 року наданих представником відповідача за основним позовом та представником позивача за зустрічним позовом, судом встановлено, що [PERSON] виконувала взяті на себе зобовязання по сплаті кредитного договору та вносила грошові кошти за реквізитами ТОВ "Кредитні ініціативи" після укладення договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року. (т.№2, а.с. 64-66) Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВСУ № 6-979цс/15 від 23.09. 2015 року, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. За таких обставин, суд приходить до висновку про обізнаність відповідача за основним позовом [PERSON] про передачу прав вимоги до ТОВ "Кредитні ініціативи", вона визнала його своїм кредитором, що підтверджується частковим виконанням нею відповідно до умов кредитного договору своїх зобовязань з січня 2013 року. Разом із тим, на ухвалу суду щодо подання доказів представником відповідача за основним позовом були надані квитанції щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, які були сплачені за реквізитами ТОВ "Кредитні ініціативи", при цьому боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором старому кредитору, а в подальшому припиналася оплата і новому кредитору, унаслідок чого в останньої утворилася заборгованість. Посилання відповідача [PERSON] та її представника за основним позовом - позивача та її представника за зустрічним про те, що ТОВ "Кредитні ініціативи не є фінансовою установою та не мають відповідного свідоцтва, що дає підстави припустити, що договір відступлення прав вимоги є нікчемним, є безпідставними та спростовуються наступними доказами. Відповідно до свідоцтва про держану реєстрацію юридичної особи серія А01 № 543642, свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 15.09.2011 року, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні Ініціативи" є фінансовою установою та має право здійснювати без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства: фінансовий лізинг; надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів; надання поручительства; надання гарантій, факторинг. (т.№2, а.с. 46-47,48-49) Зі скрин-листа вбачається, що інформація щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні Ініціативи" розміщена на сайті "Комплексна інформаційна система Держфінпослуг. (т.№2, а.с.19) Представник відповідача за основним позовом та представника позивача за зустрічним [PERSON] посилався на дію Розпорядження Нацкомфінпослуг № 231 від 03.04.2009 року, згідно якого до фінансових послуг факторингу віднесено - набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. Тобто, в порушення вказаних вимог, суд не перевіряє наявність у фактора прав на придбання права відступної вимоги до фізичної особи не субєкта господарювання, дійшовши передчасного висновку про наявність у ТОВ "Кредитні Ініціативи" правових підстав для набуття прав кредитора. Такі доводи суд вважає безпідставними з огляду на наступне. Статтею 512 Цивільного кодексу України\~визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі-продажу, оскільки\~ст. 656 Цивільного кодексу України\~передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором відступлення від 04 лютого 2015 року визначено, що він укладений у відповідності до ст.ст.512-519 ЦК України\~глави 47 ЦК України\~та містить ознаки купівлі-продажу права вимоги, а не факторингу. Водночас, відносини факторингу регулюються нормами\~глави 73 ЦК України. Норми цивільного права не встановлюють суб'єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов'язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством. Що стосується факторингу, то відповідно до\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у нормі згаданої статті\~ЦК України\~визначено як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов'язання під фінансування. За наведеним визначенням договору факторингу цей договір спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 липня 2007 року у справі №26/347-06-6531. Виходячи з наведеного, можна зробити висновок, що укладений між сторонами договір про відступлення права вимоги не є договором факторингу, оскільки за вказаним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, тому відсутні підстави вважати, що метою укладення договору відступлення права вимоги є отримання прибутку. Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо інше не суперечить договору та не заборонено законом. Крім того, відповідно до п.3 ч.1\~ст.49 Закону України "Про банки і банківську діяльність"\~як кредитні у цій статті розглядаються операції, зазначені в пункті 3 частини третьої ст.47 Закону, а також придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг). В цій нормі Закону факторинг класифікується як кредитна операція, що підтверджує суть факторингу - фінансування під відстрочення права вимоги, надання коштів в розпорядження за плату. Таким чином, між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса: вони базуються на заміні кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги). Важливою відмінністю цих двох договорів є те, що при відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов'язання боржника і більше взаємовідносин не має, а ні з боржником, а ні з новим кредитором щодо перерахування коштів первісному кредитору, тож по суті відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов'язань. А в договорі факторингу фактор може отримувати кошти і від клієнта, і від боржника, вони розраховуються із фактором, це передбачено\~ст.1084 ЦК України, та він взагалі є трьохстороннім Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ "Кредитні ініціативи", як фінансова установа, мала право здійснювати фінансові операції, а тому на момент укладення договору відступлення прав вимоги від 17.12. 2012 року у позивача за основним позовом були правові підстави для набуття прав кредитора за вищезгаданим кредитним договором. Зазначені вище обставини належним чином доводять, що предметом укладеного між ПАТ "АКПІБ" та ТОВ "Кредитні Ініціативи" договору є саме відступлення права вимоги (цесії), а не договір факторингу, що в свою чергу свідчить про безпідставність доводів представника відповідача за основним позовом. Щодо зустрічних позовних вимог в частині визнання правочину нікчемним, то суду зазначє наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З п. п. 7,8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"\~правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З огляду на зазначені вимоги\~закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки оспорюваний договір вчинений відповідно до вимог діючого законодавства, позивачем за зустрічним позовом не надано жодного доказу того, що договір відступлення прав вимоги укладений між юридичними особами порушує її права або інтереси, а крім того є договіром факторингу, що дає підстави для застосування Розпорядження Нацкомфінпослуг № 231 від 03.04. 2009 року про заборону факторингових операцій відносно фізичних осіб. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням основного позову суд стягує з відповідачів [PERSON]\~та [PERSON]\~на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір\~в розмірі 839 гривень 71 копійок, тобто з кожного по 419,85 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved