Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Аркада», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.03.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Аркада» укладено договір про іпотечний кредит № 57254, відповідно до умов якого предметом договору є майнові права на квартиру, будівництво якої не завершено. Вважає, що на момент укладення спірного іпотечного договору майнові права на об'єкти незавершеного будівництва не могли бути предметом іпотеки, оскільки статтею 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) зазначено вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором. Водночас майнові права на приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва були віднесені до предмета іпотеки лише згідно Закону України від 25.12.2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до Закону України «Про іпотеку». Враховуючи вищевикладене, звернувся до суду з позовом та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував у зв'язку з необґрунтованістю та безпідставністю заявлених позовних вимог. Також просив відмовити у задоволенні позову, у зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. Третя особа в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином. Направили на адресу суду заяву з проханням розглянути справу без її участі. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18.03.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Аркада» укладено договір про іпотечний кредит № 57254 (а.с.7-11). Відповідно до п. 2.1 договору банк надає позичальнику кредитні кошти в сумі 428 753 грн. 76 коп. для участі у Фонді фінансування будівництва з метою інвестування в житлове будівництво згідно Договору про участь у фонді фінансування будівництва № 57254 від 04.03.2008 року до 01.04.2022р. Пунктом 3.1. договору сторони визначили, що забезпеченням повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами є майнові права на квартиру, будівництво якої не завершено, та сама квартира, що буде збудована, щодо яких встановлена іпотека відповідно до іпотечного договору. 18.03.2008 року між тими ж сторонами укладено іпотечний договір № 57254 (а.с.12-17), предметом якого є майнові права на квартиру, будівництво якої не завершено, та сама квартира, що буде збудована. Майнові права на квартиру належать іпотекодавцю згідно договору про уступку майнових прав № 57254 від 18.03.2008 року, укладеного між іпотекодавцем та Акціонерним комерційним банком «Аркада». Іпотекодавець набуде право власності на квартиру з моменту її державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що на момент укладення спірного договору майнові права на об`єкти незавершеного будівництва не могли бути предметом іпотеки, що є підставою для визнання договору недійсним. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Закон України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном. Іпотекодавцем за іпотечним договором, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, може бути забудовник особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва. Іпотечний борг виникає з цивільно-правових відносин між сторонами договору про іпотечний борг за умови дотримання встановлених Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" вимог. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі Закону України "Про іпотеку". Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що у під час укладення спірного договору майнові права на приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 267 ЦПК України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Як убачається з матеріалів справи, представником відповідача Дудко О.В. подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Про порушення своїх прав та законних інтересів позивачу було відомо з дати укладення іпотечного договору тобто з 18.03.2008 року. Позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження поважності пропуску ним строку позовної давності. Загальна позовна давність у даних спірних правовідносинах сплила 18.03.2011 року, [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору іпотеки недійсним лише 12.09.2014 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсними іпотечного договору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed