Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилається на те, що 06 грудня 2011 року розірвано шлюб між нею та відповідачем по справі - [PERSON]. Від шлюбу мають трьох дітей: доньку, [PERSON], [INFO], сина, [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу малолітні діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Працевлаштуватися не має можливості, оскільки найменший син [PERSON] є дитиною-інвалідом і потребує постійного нагляду. Відповідач певний час надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, але з часом розмір допомоги зменшувався. Останні п»ять місяців він не приймає участі в матеріальному утриманні дітей, хоча фізично здоровий та інших утриманців не має. Місце свого фактичного перебування та працевлаштування не повідомляє. Спілкуються лише по телефону. Інформації про свої паспортні дані та ідентифікаційний номер не надає. Звернулася до суду за захистом прав дітей. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, мотивуючи тим, що шлюб між нею та відповідачем розірвано. Прийняла рішення звернутися в суд з позовом про стягнення аліментів, оскільки діти перебувають на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, не надає коштів на продукти харчування, солодощі, одяг, хоча має таку можливість з огляду на те, що має заробіток. Вона змушена самостійно утримувати дітей на кошти, які отримує від держави, проте самостійно не спроможна надати дітям належне харчування, одяг та створити умови для їх розвитку. Просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідач позов визнав, зазначивши, що кошти на утримання дітей надає по мірі можливості. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Обов"язок утримувати дітей є рівною мірою обов"язком як матері, так і батька, причому обов"язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, згідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER], позивачка і відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.5), свідоцтва Серії[NUMBER] неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.6) та неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.7). Останній є дитиною-інвалідом (а.с.9). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER], шлюб між сторонами розірвано (а.с.8). З довідки Ксаверівської сільської ради Городищенського району про склад сім»ї від 11.08.2014 року за №129, слід вбачати, що неповнолітні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають біля позивачки та відповідача, проте останній за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає. Діти перебувають на утриманні позивачки (а.с.10). Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, і бере до уваги обставини у відношенні неповнолітніх дітей про стан здоров»я, їх дитячий вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно та у відношенні відповідача, а саме, що він не працює, на обліку у центрі зайнятості населення не перебуває, не має інших утриманців, фізично здоровий, і приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, як такого, що має можливість сплачувати аліменти. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. До витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на правову допомогу. Частиною 1 ст.84 ЦПК України встановлено, що витрати пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В матеріалах справи є договір про надання юридичної допомоги укладений 07 серпня 2014 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] і квитанція до прибуткового касового ордера від 12.08.2014 року про сплату грошових коштів за договором про надання юридичної допомоги на суму 250 грн. Статтями 12,56 ЦПК України встановлено, особа , яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями в галузі права в порядку встановленому законом. Правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Однак, матеріалами справи не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами та обставина, що ФОП [PERSON] є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Перераховані підстави невідповідності нормам матеріального права доказів про понесені витрати на правову допомогу заперечують можливість задоволення вимоги позивачки про відшкодування на її користь цих витрат. З огляду на викладене, суд, дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу в розмірі 250 грн.. Позов підтверджується: копією паспорта [PERSON], копією свідоцтва про народження [PERSON], копією свідоцтва про народження [PERSON], копією свідоцтва про народження [PERSON], копією свідоцтва про розірвання шлюбу, копією пенсійного посвідчення [PERSON], довідкою Ксаверівської сільської ради Городищенського району про склад сім»ї від 11.08.2014 року за №129. На підставі вищенаведеного, та

Outcome: partial