Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

26.04.2018 року позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборогованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог зазначило, що 14.12.2012 року між позивачем та відповідачем, було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між нею та банком договір. В свою чергу відповідач, зобов"язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Однак, відповідач свої зобов"язання належним чином не виконує та порушила умови кредитного договору та правила користування платіжною карткою. Відповідач не надала своєчасно позивачу - банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, чим порушила умови договору. Відповідно до кредитного договору при порушенні (позичальником) відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов"язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Таким чином, станом на 31.08.2018року заборгованість відповідача перед банком становить 30845,68грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 1290,04грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 24110,61грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3500,00грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1445,03 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, яка становить 30845,68грн. та судові витрати у виді судового збору в розмірі 1762,00 грн., сплачених під час звернення з позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з"явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов та просила застосувати строки позовної давності. Суд, заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Відповідно до вимог ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють правовідносини, що випливають з договору позики. Судом встановлено, що 14.12.2012року [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відповідач погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що складає між нею та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.6). Даний договір є договором приєднання, умови якого відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних номерах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідачкою поданий відзив на позов в якому вона заперечує той факт, що позивачем їй були надані грошові кошти в розмірі 8000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік та той факт, що була ознайомлена із умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанку", які діяли на момент підписання нею заяви. Вказала, що згідно розрахунку наданого позивачем, погашення заборгованості по договору кредиту здійснено 14.12.2012 року ,тобто, у день підписання заяви -анкети про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, що ставить під сумнів сам розрахунок , оскільки в день підписання анкети- заяви вона не могла здійснювати його погашення. Дослідивши докази надані сторонами, суд не може погодитись із доводами позивача, що підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг підтверджує факт ознайомлення відповідача із умовами та правила надання банківських послуг , оскільки, надані позивачем Умови та Правила про надання банківських послуг не містять будь-яких реквізитів, а також підпису відповідача про ознайомлення з ними. Анкета -заява від 14.12.2012року не містить відомостей відносно якої платіжної банківської картки відповідач могла б приєднатися до Умов та правил надання банківських послуг, не визначена сума кредитного ліміту, номер банківської платіжної картки, строк її дії, строку дії кредитного ліміту, що свідчить про те, що сторони не дійшли згоди з істотних умов договору. В розумінні ст. 95 ЦПК України вказані письмові докази не є належними та допустимими та такими, що містить дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Посилання позивача на те, що інформація про умови та правила надання банківських послуг на офіційному сайті АТ КБ "Приватбанк" є загальнодоступною інформацією, також не доказом того, що відповідач була ознайомленою із умовами надання банківських послуг. Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України договір вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі №6-2320цс16, яка містить правовий висновок про те, що кредитний договір укладається в письмовій формі. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). У разі, якщо умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, та позивачем не додано інших доказів, які б вказували на те, що відповідач ознайомлений із вказаними Умовами, що діяли на момент підписання заяви про надання банківських послуг, піддає сумніву твердження позивача, що відповідач, підписуючи заяву позичальника, мав на увазі саме ці Умови та правила та брав на себе зобов"язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов"язання з повернення кредиту . Позивачем в підтвердження своїх позовних вимог додано до позову копію розрахунку заборгованості (а.с.5). Згідно наданого розрахунку, відповідач має заборгованість за договором №б/н від 14.12.2012 року станом на 31.03.2018 року в розмірі 30845,68 грн. Разом із відзивом на позов відповідачкою подано заяву про застосування строку позовної давності. В обгрунтування якої вказала, що згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останній платіж був здійснений 14.12.2012року, а до суду із позовом позивач звернувся 26.04.2018 року (а.с.2), тобто, більше ніж через три роки . Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем (а.с.5), останній платіж відповідачкою був здійснений 14.12.2012року, тобто з цього часу позивач знав про порушення свого права, однак з позовом до суду звернувся 26.04.2018 року (а.с. 2). Щодо збільшення строку позовної давності до 50 років, що зазначено в п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.21), суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 259 ЦПК України, договір сторін про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Враховуючи те, що умови та правила не підписані відповідачем, та не містять будь-яких доказів про ознайомлення відповідача з ними, суд приходить до висновку, що факт збільшення строку позовної давності позивачем не доведений. Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, існування заборгованості за кредитним договором та її розмір має довести сторона договору, яка видавала кредит, тобто АТ КБ «ПриватБанк». На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 30845,68 грн. за кредитним договором № б/н від 14.12.2012 року не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed