Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся в суд із позовом, яким просить визнати незаконним наказ про його звільнення №162-к від 15.08.2014 року; поновити його на роботі з 15.08.2014 року, на посаді начальника ПСО; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Позов мотивував тим, що заяву про звільнення написав під тиском директора філії КХП №1 [PERSON]., наміру звільнятись не мав , а тому за відсутності його добровільного волевиявлення таке звільнення не може вважатись законним. Щодо вимог моральної шкоди вказав, що з часу звільнення він став безробітнім зі своєю дружиною, інших доходів сімейного бюджету у них не має , на його утриманні неповнолітня донька , сплата кредитів, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя , а тому вважає, що відповідач має сплатити за спричинену йому шкоду 5 000 грн. Відповідач -Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо- зернова корпорація України " від імені якого діє філія Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо- зернова корпорація України " "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1", який замінений за клопотанням позивача згідно ухвали суду від 11.11.2014 року ( а.с. 78), його представник в суді позовні вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити повністю, вважає, що звільнення позивача було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства та не порушило його прав. Зазначала, що позивач звільнився з філії за згодою сторін, заяву написав власноручно , так як не мав бажання працювати з новим директором, що підтверджується листами від 14.08.2014 року, 21.08.2014 року , які були написані і висунуті вимоги-ультиматум працівниками філії, в тому числі і позивачем . 15.08.2014 року позивач ознайомився із наказом про звільнення, отримав трудову книжку та розрахункові, тому відповідач не може нести відповідальність за те, що позивач часом передумав та має бажання поновитись на роботі для стягнення на свою користь грошових коштів ( а.с. 63-64, 105-106). Свідок [PERSON], в суді пояснювала, що вона працювала також на філії головним економістом та 15.08.2014 року була незаконно звільнена. 43 працівники філії підписали звернення від 14.08.2014 року Міністру аграрної політики, голові держадміністрації, голові правління ПАТ "Державна продовольчо- зернова корпорація України " , в тому числі і позивач, щодо сприяння в ситуації, яка склалась у них на підприємстві, в зв»язку з призначенням нового директора [PERSON]. та просили повернути їм старого керівника [PERSON] Саме після цього листа, 15.08.2014 року [PERSON]. почав викликати до себе в кабінет працівників, в тому числі і [PERSON] , та як наслідок таких розмов, були написані заяви працівників на звільнення. Наміру звільнятись у позивача не було. Свідок [PERSON], який працював також на філії на посаді майстра та був головою цехової профспілкової організації філії , та який в подальшому звільнений з підприємства за прогули, в судовому засіданні пояснював, що масові звільнення почались внаслідок звернення працівників філії з листом на Міністерство аграрної політики , безпосередньо до голови правління ПАТ "Державна продовольчо- зернова корпорація України " та голови адміністрації з приводу призначення нового директора. 15.08.2014 року [PERSON]. викликав до себе в кабінет позивача та змусив його написати заяву на звільнення . Саме до нього, як до голови цехової профспілкової організації філії звертався позивач з метою відреагувати на складену ситуацію, та ним особисто направлялись листи щодо порушення адміністрацією філії чинного законодавства , внаслідок звільнення працівників, зокрема звертався до відділення Національної служби посередництва і примирення в Кіровоградській області, обласної Кіровоградської Держадміністрації, прокуратури Кіровоградської області . Вказує на те, що зі слів позивача, йому відомо, що наміру звільнятись останній не мав, був тиск . Свідок [PERSON], в суді пояснила, що вона доводиться дружиною позивачу та працювала на філії інженером з вентиляції та діловодом, також була незаконно звільнена з роботи 15.08.2014 року. Саме в цей день, [PERSON]. близько 16 години викликав до себе в кабінет позивача , та на підвищеному тоні розмовляв з її чоловіком . Вона була в цей час в приймальні директора, двері були відкриті. Намірів ні у чоловіка, ні у неї звільнятись не було, так як вони збирались у відпустку , їх влаштовувала робота, та заробітна плата. Як писав позивач заяву на звільнення вона не бачила, проте побачила зразу ж наказ про його звільнення. Свідок [PERSON] пояснював, що він працював на філії сторожем ПСО, під керівництвом позивача, та був звільнений 15.08.2014 року за прогули. Він стверджує про те, що йому відомо що звільнення позивача проходило під тиском нового директора. Свідок [PERSON] , яка допитана за клопотанням відповідача, в суді пояснювала , що працює на підприємстві інженером з підготовки кадрів, та до неї 15.08.2014 року з»явився до кабінету позивач і подав заяву про звільнення за угодою сторін, при цьому нічого не роз»яснив, та вона нічого і не питала , лише надрукувала наказ, з яким його ознайомила Дата з якої мав бажання звільнитись позивач за згодою , у заяві була не вказана. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи , суд приходить до висновку про задоволення вимог , з наступного. Встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з філією Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо- зернова корпорація України " "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1" з 06.09.2013 року, працюючи на посаді заступника начальника пожежно-сторожової охорони , з іспитовим строком 1 місяць, а з 17.07.2014 року був переведений на посаду начальника ПСО філії . Наказом №162 -к від 15.08.2014 року його було звільнено із займаної посади за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) ( а.с. 67-68). Згідно п.3.1 Положення про філію ПАТ "Державна продовольчо- зернова корпорація України " "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1" , філія не має статусу юридичної особи , здійснює свою діяльність від імені Товариства і в межах повноважень. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, філія ПАТ "Державна продовольчо- зернова корпорація України " "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1" - повне найменування юридичної особи та скорочене у разі його наявності, Публічне акціонерне товариство «"Державна продовольчо- зернова корпорація України " ( а.с. 75). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін. З роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП). Таким чином, якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] власноручно написав заяву про звільнення його з посади за згодою сторін. Встановлено, що заява написана 15.08.2014 року, та без зазначення дати звільнення, яку сторони трудових відносин мали б узгодити. Звільнення за угодою сторін не є звільненням за ініціативою працівника, угода розуміє під собою волевиявлення обох сторін, а тому будь-який тиск з боку сторони на іншу сторону при укладанні такої угоди може бути підставою для визнання звільнення незаконним. Доказами, наданими сторонами, підтверджується, що при звільненні позивача було відсутнє його волевиявлення на припинення трудового договору. Так, як вбачається з пояснень позивача та долучених до справи документів, 14.08.2014 року працівники філії ПАТ «ДПЗКУ» Кіровоградський КХП №1 «, в тому числі і позивач, звернулись до Міністра аграрної політики Швайка І.О., Голови обласної державної адміністрації в Кіровоградській області Петик О.В., Голови правління ПАТ» "Державна продовольчо- зернова корпорація України " Вовчука П.В., щодо сприяння в ситуації, яка відбулась на їх підприємстві, зокрема із змінною директора філії [PERSON] на [PERSON]., який без не зрозумілих причин звільнив близько 30 чоловік пожежно- сторожевої охорони та відсутністю чіткого плану робіт ( а.с. 16). Вже 15.08.2014 року , директор філії , почав викликати до себе в кабінет працівників, зокрема позивача, та наслідком розмови з керівником, під його психологічним тиском, [PERSON] була написана заява на звільнення за згодою сторін, без зазначення дати. 21.08.2014 року працівники, яких звільнено, в тому числі і [PERSON], звернулись до прокурора Кіровоградської області щодо сприяння в ситуації на підприємстві, яка відбулась, в тому числі і на неправомірні дії [PERSON]. 15.08.2014 року , коли почалася нова хвиля тиску та «хамського « поводження до працівників , які підписали вказаного вище листа, та в результаті чого були звільнені в.о. начальника [PERSON], інженер з вентиляції [PERSON], начальник ПСО [PERSON], охоронець [PERSON] , головний економіст [PERSON] Працівники скаржаться на погрози фізичної розправи (додаються їх заяви) ( а.с. 18). Крім того, після звільнення позивач звертався до голови цехової профспілкової організації філії [PERSON], який направляв особисто колективні звернення у вищевказані інстанції, та на його адресу надходили відповіді , в яких зазначалось про наявність трудового конфлікту при звільненні осіб, та рекомендації звільненим працівникам звернутись за захистом своїх прав до суду ( а.с. 23-24). Враховуючи, що при звільненні [PERSON] з роботи за п.1 ст.36 КЗпП фактично згоди сторін не досягнуто, та волевиявлення особи було на звільнення відсутнє, суд приходить до висновку про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення №162-к від 15.08.2014 року [PERSON] за п.1 ст.36 КЗпП України, поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При розрахунку розміру стягнення суд виходить із довідки наданої відповідачем про середньоденну заробітну плату позивача в сумі - 118,39 грн. (а.с.14, 111 ). Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.08.2014 року по 11.12.2014 року ( серпень- 9 днів, вересень-22 дні, жовтень -23 дні, листопад- 20 днів, грудень- 9 днів, всього- 83 робочих днів) становить - 9826, 37 грн., що підлягає стягненню на користь позивача. Позивач також просив стягнути на відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням його трудових прав, 5 000 грн. Право на відшкодування моральної шкоди передбачено ст.237-1 КЗпП України. Суд вважає, що ці позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Позивач був незаконно звільнений, його трудові права було порушено, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, з урахуванням цих обставин, а також, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне розмір відшкодування моральної шкоди визначити в сумі 1000 грн. Судові витрати слід вирішити згідно вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial