Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

В вересні 2016 року позивач ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що між ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» та відповідачем був укладений Договір від 01.02.2016 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов"язання з надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлового будинку [ADDRESS] , а відповідач - своєчасно сплачувати зазначені послуги в строки та на умовах, передбачених Договором. Внаслідок неналежного виконання протягом тривалого часу зобов"язань за Договором у відповідача станом на 01.06.2016 року виникла заборгованість у розмірі 22689, 00 грн. З урахуванням інфляційної складової боргу та трьох відсотків річних заборгованість відповідача перед позивачем становить 34182, 93 грн. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 34182, 93 грн. та судові витрати по справі. 05.09.2016 року ухвалою суду провадження у даній справі відкрито та призначено до судового засідання. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва 17.02.2017 року в задоволенні позову ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» до [PERSON] відмовлено. Ухвалою суддів судової палати з розгляду у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 17.05.2017 року, апеляційна скарга ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» відхилена. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.02.2017 р. залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.06.2019 року касаційну скаргу ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.02.2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17.05.2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 10.07.2019 року справа була перерозподілена автоматизованою системою документообігу і передана у провадження судді Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів, яким викладено в новій редакції, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс України». Ухвалою судді від 15.07.2019 року було прийнято вищезазначену справу до провадження Деснянського районного суду м. Києва у складі головуючого судді Зотько Т.А.. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував, щодо вимог позовної заяви в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ "Ковальська-Житлосервіс" підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. За правилами частини четвертої статей 319 та 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом установлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру. (а.с. 8). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» є балансоутримувачем та обслуговуючою організацією, яка здійснює утримання та обслуговування будинку [ADDRESS] , виключно в обсягах та за кошти власників об`єктів нерухомості, що розташовані у даному будинку. 1 лютого 2016 року між ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. (а.с. 5-7) Відповідно до умов даного договору, товариство взяло на себе зобов"язання з надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлового будинку [ADDRESS] , а відповідач - своєчасно сплачувати зазначені послуги в строки та на умовах, передбачених договором. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 11 грудня 2012 року № 2216 «Про внесення змін до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради ( Київська міська державна адміністрація) від 10 квітня 2012 року № 579», що набрало законної сили з моменту опублікування 15 січня 2013 року в газеті «Хрещатик», затверджені тариф та структура тарифу в розмірі 3,95 грн. по будинку [ADDRESS] . Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказує про те, що Договір між сторонами був укладений лише 01.02.2016 року і з того часу він постійно сплачує грошові кошти за надані йому послуги, а тому нарахована до укладення Договору заборгованість є безпідставною Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. При цьому, пункт 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово комунальні послуги» встановлює, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 березня 2018 року, за наслідками розгляду цивільної справи № 401/710/15-ц . Таким чином, відсутність письмового Договору в період з 01.02.2013 до 01.02.2016 року не звільняє відповідача від обов"язку утримання майна та оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" Порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. В даному випадку, відсутність претензій, щодо надання житлово-комунальних послуг позивачем, підтверджує дотримання позивачем при наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій вимог, щодо якості та кількості послуг, встановлених Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом ДЕРЖАВНОГО КОМІТЕТУ УКРАЇНИ З ПИТАНЬ ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНОГО ГОСПОДАРСТВА № 76 від 17.05.2005 р. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року № 630, визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з початку користування цими послугами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається, що внаслідок неналежного виконання зобов`язань за Договором у відповідача перед позивачем станом на 01.06.2016 року виникла заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в загальному розмірі 32182, 93 грн., що складається основного боргу - 22 689, 00 грн., інфляційної складової боргу 10 268, 78 грн., 3 % річних- 1225, 15 грн. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1378 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved