Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] пред"явив позов до [PERSON], [PERSON], треті особи на стороні відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.04.2013 року між ним та [PERSON] і [PERSON]. а 01.09.2013 року між ним та [PERSON] було укладено договори позики, згідно з якими він передав відповідачам першого разу 20000 доларів США, другого - відповідачеві [PERSON] 1000 доларів США, про що останні власноручно склали розписки і зобов"язалися повернути борг до 31.12.2013 року. Позика надавалася для придбання квартири у м. Вінниці дочці відповідачів [PERSON], яка залучена до участі в справі в якості третьої особи. Однак, хоча визначені у письмових розписках відповідачів строки повернення позики минули, станом на 31.12.2013 року сума боргу з нарахованими на суму позики 3,5 відсотків місячних склала 27 399 доларів США. 02.01.2014 року на прохання відповідачів строк дії договору позхики було продовжено жо 01.07.2014 року , але уже зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 2,5 відсотків щомісячно. Станом на 01.07.2014 року сума боргу склала 31400 доларів США, яку відповідачі не повернули, мотивуючи відсутністю коштів, однак при цьому визнали борг у вищевказаній сумі, про що 01.07.2014 року відповідачі [PERSON], [PERSON] склали письмову розписку та зобов"язалися повернути борг до 01.10.2014 року із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2 відсотків місячних. 26 вересня 2014 року відповідачами було повернуто позивачу 10000 доларів США, а іншу частину пообіцяли повернути до кінця 2014 року. На початку грудня 2014 року відповідачі повернули позивачу ще 2000 доларів США і таким чином загальна сума боргу станом на 01.01.2015 року склала 22986,03 доларів США. Так як відповідачі зобов'язання щодо повернення боргу не виконують, позивач за захистом своїх прав вимушений звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про стягнення з відповідачів на його користь 9000 доларів США в рахунок повернення суми позики, 13986,03 доларів США процентів за користування позикою, що всього за курсом Національного банку України є еквівалентом 546405,52 грн., а також 2874,24 грн. в рахунок трьох процентів річних та судові витрати у справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явився, надіслав до суду заяву в якій просить розглянути справу по суті у його відсутності, у разі повторної неявки до суду відповідачів не заперечує щодо заочного розгляду справи, позов підтримує із наведених в позовній заяві підстав. Відповідачі [PERSON] в судове засідання не з"явився в зв"язку з хворобою, відповідачка [PERSON] на неодноразові виклики суду в судове засідання не з"явилася, мотивуючи свою неявку хворобою чоловіка і дану обставину судом визнано неповажною. Співвідовідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з"явилися, про причини неявки суд не повідомили в зв"язку з чим суд ухвалив постановити у справі заочне рішення. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до наступного висновку. Судом установлено, що 02 квітня 2013 року та 01 вересня 2013 року [PERSON] за договором позики передав у власність [PERSON] та його дружині [PERSON] грошові кошти - першого разу в сумі 20000, другого - в сумі 1000 доларів США, які [PERSON] і [PERSON] зобов"язалися повернути до 31 грудня 2013 року зі сплатою 3,5% місячних за користування позикою. На підтвердження отримання вказаної суми грошових коштів [PERSON] і [PERSON] надали [PERSON] розписки (а.с. 6,8). Взяті на себе зобов"язання за договором позики станом на 31.12.2013 року [PERSON] і [PERSON] належним чином не виконали і сума заборгованості склала 27 398,96 доларів США, що стверджується наданим позивачем письмовим поясненням розрахунку заборгованості з врахуванням відсотків (а.с.63). Так, згідно вищевказаного розрахунку відсоток заборгованості станом на 01.09.2013 року склав 3475,07 доларів США (20000 х 42%(річних) : 365 дн. х 151 дн.=3475,07), звідки загальна сума заборгованості на цю дату склала 23475,07 дол. США (20000 + 3475,07 = 23475,07). З 01.09.2013 року по 31.12.2013 року, тобто з врахуванням переданих позивачем у власність відповідачам 01.09.2013 р. ще 1000 доларів США, відсоток заборгованості склав 2923,89 доларів США (21000 х 42% : 365 х 121 дн. = 2923,89), звідки сума загальної заборгованості за позикою з нарахованими відсотками за користування нею склала 27398,96 доларів США (23475,07 + 2923,89 = 27398,96). На прохання відповідачів повернення боргу відстрочено до 01.07.2014 року зі сплатою 2,5% місячних за користування позикою і за цей період відсоток за користування позикою склав 4076,07 доларів США (27398,96 х 30% (річних) : 365 х 181 дн. = 4076,07), звідки загальна заборгованість станом на 01.07.2014 року склала 31475,03 доларів США (27398,96 + 4076,07 = 31475,03). В зв"язку з тим, що станом на 01.07.2014 року відповідачі вищевказаний борг не повернули, мотивуючи відсутністю коштів, однак при цьому визнали борг у сумі 31400 доларів США, про що 01.07.2014 року відповідачі [PERSON], [PERSON] склали письмову розписку та зобов"язалися повернути борг до 01.10.2014 року із сплатою процентів за користування позикою у розмірі 2 відсотків місячних (а.с. 7). 26 вересня 2014 року відповідачами було повернуто позивачу 10000 доларів США, що стверджується письмовою розпискою від 26.09.2014 року (а.с. 9), а інша частина повинна була бути повернута до кінця 2014 року. На початку грудня 2014 року відповідачі повернули позивачу ще 2000 доларів США і ця обставина випливає із змісту позовної заяви. Таким чином, відсоток заборгованості за період з 01.07.2014 року по 26.09.2014 року (день повернення частини боргу в сумі 10000 доларів США) склав 1800, 54 доларів США (31475,03 х 24% (річних) : 365 х 87 дн. = 1800,54). За період з 26.09.2014 по 01.10.2014 відсоток заборгованості склав 56,48 доларів США (31475,03 - 10000 х 24% : 365 х 4дн. = 56,48), звідки загальний відсоток заборгованості за користування позикою за вищевказаний період склав 1857,02 доларів США (1800,54 + 56,48 = 1857,02). Як вбачається з матеріалів справи, після 01.10.2014 року між сторонами не узгоджувалося питання про визнання відповідачами суми боргу з нарахованими відсотками за користування позикою, а тому суд дійшов висновку, що, починаючи з цієї дати, тобто 01.10.2014 року, розрахунок відсотків за користування позикою повинен здійснюватися без врахування суми відсотків за попередній місяць, тобто, без нарахування процентів на проценти, взявши за основу суму основного боргу, яка станом на 01.10.2014 року склала 21475,03 доларів США. Таким чином, за період з 01.10.2014 по 01.12.2014 відсоток заборгованості склав 847,23 доларів США (21475,03 х 24% : 365 х 60 дн. = 847,23), з 01.12.2014 року (з врахуванням повернутих позивачеві 2000 доларів США на початку грудня 2014 року) по 05.03.2015 року, тобто по день ухвалення судового рішення заборгованість за відсотками склала 806,70 доларів США (21475,03 - 2000 х 24% : 365 х 63 дн. = 806,70). Отже, судом встановлено, що на момент ухвалення судового рішення загальна заборгованість з врахуванням відсотків становить 22 986,03 доларів США (19475,03 + 1857,02 + 847,23 + 806,70 = 22986,03), з яких 9000 доларів США обсновного боргу, 13 986,03 доларів США відсотків за користування позикою. Відповідно до ст.ст. 1046, 1050 ЦК України з а договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, визначення в договорі грошових зобовязань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов"язаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті. Суд уважає, що оскільки предметом договору позики укладеного між сторонами були грошові кошти в іноземній валюті, тому не можуть бути застосовані положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення з боржників, які прострочили виконання грошового зобовязання, інфляційних втрат, так як останнє може бути застосоване лише у разі прострочення грошового зобовязання в гривні. В той же час, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК з відповідачів на користь позивача належить до стягнення сума у розмірі трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов"язання, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором. Як убачається із змісту позовної заяви, кінцевим терміном виконання грошових зобов"язань за договором позики між сторонами визначено кінець 2014 року, що дає суду підстави вважати цим днем 31.12.2014 року і таким чином термін прострочення виконання грошового зобов"язання буде складати 64 дні, з 01.01.2015 по 05.03.2015. Окрім того, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов"язковим для всіх суб"єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов"язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року (справа 6-63цс13) Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України зазначила, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того же роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні висновки. Судом встановлено, що отримані відповідачами зазначені у наданих ними позивачеві розписках кошти надавалися в рахунок боргу, зобов"язання їх повернути та в який строк і в якому порядку, що дає підстави суду вважати доведеним позивачем про укладення між сторонами договору позики, а тому позов щодо відповідачів підлягає задоволенню. В той же час, повинно бути відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо третіх осіб на стороні відповідачів [PERSON], [PERSON], як заявленими необгрунтовано. Як убачається з довідки виданої Томашпільським відділенням Вінницької філії ПАТ "ПриватБанк" від 05.03.2015 року курс гривні до долара США встановлений Національним банком України станом на 05.03.2015 року становить 23,7712 грн. за 1 долар США (а.с.64). Звідси заборгованість за договором позики відповідачів перед позивачем буде складати 213940,80 грн. основного боргу ( 9000 доларів США х 23,7712 = 231940,80); 332464,72 грн. відсотків за користування позикою (13986,03 х 23,7712 = 332464,72), а всього 546405,52 грн., звідки три проценти річних від простроченої суми виконання грошового зобов"язання за період з 01.01.2015 по 05.03.2015 будуть становити 2874,24 грн. (546405,51 х 3% : 365 х 64 дн. =2874,24). Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають віднесенню за рахунок відповідачів. Судом встановлено, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено 3654 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial