Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

ПАТ КБ „Приватбанк" звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 23 вересня 2011 року відповідач, відповідно до укладеного договору б/н, отримала кредит у розмірі 5 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь - який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між нею та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов надання банківських послуг, при порушені позичальником строків платежів по кожному із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії. Відповідно до п.2.1.1.12.9 «Правил користування платіжною карткою», боржник доручає списувати з будь - якого рахунку в Банку, в тому числі, з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач, станом на 31 березня 2016 року, має заборгованість в розмірі 11 075 (одинадцять тисяч сімдесят п"ять) грн. 27 коп., яка складається з: - 4 854 (чотири тисячі вісімсот п"ятдесят чотири) грн. 78 коп. - заборгованість за кредитом; - 4 516 (чотири тисячі п"ятсот шістнадцять) грн. 91 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 700 (сімсот) грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом; - 500 (п"ятсот) грн. 00 коп. - штраф ( фіксована частина); - 503 (п"ятсот три) грн. 58 коп. - штраф (процентна складова). 13 вересня 2016 року на адресу суду від [PERSON] надійшли заперечення (а.с.49-51), згідно яких позовні вимоги вона визнала частково та факт укладання кредитного договору не заперечувала. Однак, вважає, що банком було подано позов до суду після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Цивільним законодавством передбачено два види позовної давності, а саме: загальна та спеціальна. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України) та для окремого виду вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). У зв'язку з викладеною правовою позицією, [PERSON] просить суд застосувати строки позовної давності в даній справі. Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 09 липня 2016 року, тобто з неї стягувалась заборгованість, яка виникла (згідно з розрахунком) починаючи з 20 травня 2013 року. Тому, вона визнає суму боргу по тілу кредиту та відсотками в межах строків позовної давності. Крім цього, вимоги позивача про стягнення штрафів на підставі п.2.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг відповідачкою також не визнаються в повному обсязі, так як вищевказані Умови та правила нею підписані не були. У зв'язку з викладеним, вважає, що дані Умови не можуть бути складовою частиною спірного договору. Також, вказує на те, що вимоги щодо стягнення пені (неустойки), які позивач просить стягнути, є необґрунтованими, виходячи з наступного. Згідно ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тому, просить суд врахувати, що вона є особою пенсійного віку; з незалежних від неї причин втратила роботу; змушена була взяти кредит з метою матеріального забезпечення онука, від сплати аліментів на якого ухиляється недобросовісний батько. Беручи до уваги викладене, просить суд зменшити розмір стягуваної пені з 700 до 350 грн. та визнає суму боргу в розмірі 7 543,88 грн., з яких: 3 482,83 грн. - тіло кредиту, 3 711,05 грн. - відсотки, пеня - 350 грн. Крім цього, вимоги щодо стягнення з неї на користь позивача судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп. не визнає, посилаючись на ст.4 Закону України «Про судовий збір», згідно якої судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. На сьогоднішній день судовий збір - це 1% від суми позову, але не менше, ніж 0.4 розміру мінімальної заробітної плати. Ціна позову становить 11 075,27 грн. 1% від ціни позову - 110,75 грн., що набагато менше, ніж 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551,20 грн.). Таким чином, [PERSON] вважає, що з неї на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. Враховуючи вищевикладені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» до неї про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити частково та стягнути з неї суму боргу в розмірі 7 543,88 грн., з яких: тіло кредиту - 3482,83 грн., відсотки - 3711,05 грн., пеня - 350 грн. та 551, 20 грн. судовий збір. В іншій частині в позові відмовити. В судове засідання представник позивача не з"явився, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи. Надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає та просить суд вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в призначене судове засідання не з"явилася. Про розгляд справи неодноразово повідомлялась судовими повістками за останнім відомим місцем проживання. Однак, конверти повертались без вручення в зв»язку зі сплином терміну зберігання. Хоча двічі ( 27.07.2017 року та 0.01.2018 року судові повістки відповідачкою отримані були, про свідчать поштові повідомлення (а.с.7З, 1З2). Тобто про розгляд справи відповідачка обізнана була. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням по справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Суд також враховує розумні строки розгляду справи, оскільки дана справа в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває з 24 травня 2016 року, тобто передбачені законодавством строки, які порушуються саме внаслідок неотримання стороною заявником кореспонденції, за вказаними ним самим адресами, та кваліфікує таку поведінку сторони, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, як втрату зацікавленості в розгляді даної позовної заяви та актуальності самого питання. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. За таких обставин, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що, у відповідності до ст.ст.525, 526, 611, 612, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, 23 вересня 2011 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладеного кредитний договір б/н, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 5 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.10-33). Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь - який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.7-8). При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилами ч.1 ст.627, 629 ЦК України, згідно статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч.1, 3 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно до п.2.1.1.7.6. Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії. Отже, акцептуючи пропозицію банку, відповідач підписом у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг разом із Тарифами визнала та погодилася на запропоновані Банком умови користування послугами банку. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положенням ч.1 ст.634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як передбачено ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов"язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору, належними сторонами. Свої зобов'язання за договором позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачка взяті на себе зобов"язання за договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором станом на 31 березня 2016 року в розмірі 11 075 (одинадцять тисяч сімдесят п"ять) грн. 27 коп., яка складається з: 4854 (чотири тисячі вісімсот п"ятдесят чотири) грн. 78 коп. - заборгованість за кредитом; 4 516 (чотири тисячі п"ятсот шістнадцять) грн. 91 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 700 (сімсот) грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом; 500 (п"ятсот) грн. 00 коп. - штраф ( фіксована частина); 503 (п"ятсот три) грн. 58 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.5-6). Суд вважає, що факт порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної сплати кредиту у розмірі 4 854 грн. 78 коп. позивачем доведено, а відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано, а тому дана сума і підлягає стягненню з відповідача на користь банку. Оцінюючи обґрунтованість інших позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" та заперечень відповідача щодо стягнення заборгованості по відсоткам та пені, суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та, відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. (Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15). ПАТ КБ «Приватбанк» надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. Однак, за це ж порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що, відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. Враховуючи вищевикладене та з урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 4 516 (чотири тисячі п"ятсот шістнадцять) грн. 91 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 700 (сімсот) грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом. На загальну суму 5 216 грн. 91 коп. Вимоги щодо стягнення з [PERSON] штрафів, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 (п"ятсот) грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина) та 503 (п"ятсот три) грн. 58 коп. - штраф (процентна складова) задоволенню не підлягають з урахуванням вищевикладених обставин. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача заборгованості на загальну суму у розмірі 10 071 грн. 69 коп. та з відмовою в іншій частині заявлених позовних вимог. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст.141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду та підтверджені документально в розмірі 1 378 грн. 00 коп. Посилання відповідача на ту обставину, що з неї підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. є безпідставною та такою, що не відповідає ЗУ "Про судовий збір" щодо сплати судового збору юридичними особами за подання до суду позову матеріального характеру. Враховуючи викладене та

Outcome: partial