Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

25 грудня 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат імені Ілліча" про стягнення заборгованості по індексації заробітної плати за період з 1 березня 2003 року по 14 вересня 2007 року в сумі 4000 гривень, компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди в сумі 1000 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що з 20 жовтня 1983 року по 14 вересня 2007 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Однак при виплаті заробітної плати позивачці не проводилась індексація, передбачена діючим законодавством, а також компенсація за затримку у виплатах, внаслідок чого були порушені права позивачки на оплату праці, що мають бути відновлені шляхом зобов'язання підприємства відповідача провести відповідні виплати. Зазначала також, що їй була завдана моральна шкода протиправними та триваючими діями відповідача з порушення її трудових прав, яку вона оцінює в 1000 гривень. 29 липня 2014 року на адресу суду, від позивачки надійшла заява про уточнення позовних вимог, на підставі якої просила суд стягнути на її користь з відповідача, ПАТ "ММК імені Ілліча", борг з індексації заробітної плати за період з березня 2003 року по липень 2006 року в сумі 523,94 гривні, стягнути компенсацію за затримку у виплаті заробітної плати в сумі 538,95 гривень з утриманням з вказаних сум відповідних податків та зборів при виплаті, моральну шкоду в сумі 1000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 600 гривень. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] (яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг) в судове засідання не з'явились, надавши до суду заяви з проханням вирішити справу за їх відсутності, при цьому повністю наполягають на задоволенні уточнених позовних вимог. Від представника відповідача, ПАТ "ММК імені Ілліча", який діє на підставі довіреності, Біляк В. В., до суду надійшла заява з проханням розгляду заявленого [PERSON] позову проводити за відсутності представника відповідача, при цьому заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог. За наданими суду письмовими запереченнями представник ПАТ "ММК імені Ілліча" вказував, що позивачка не довела обґрунтованість заявлених позовних вимог належними доказами. Також посилався на те, що порушень трудового законодавства з боку ПАТ "ММК імені Ілліча" немає, бо усі належні до сплати позивачці виплати останній відповідач проводив своєчасно шляхом поетапного підвищення заробітної плати. Зазначав також, що розрахунки нарахованої суми індексації та компенсації надані на вимогу суду не можуть братись до уваги, бо протягом зазначеного періоду часу комбінат підвищував заробітну плату позивачці з урахуванням прогнозованого рівня інфляції. До того ж з липня 2006 року будь-якої заборгованості не було обраховано. Внаслідок відсутності боргу з індексації заробітної плати у позивачці відсутнє право на отримання компенсації за затримку у її виплаті. Додавав, що не підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди, оскільки відповідачем не було порушено її трудових прав. На підставі переліченого просив відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено й підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] з 20 жовтня 1983 року по 14 вересня 2007 року перебувала у трудових відносинах із "ММК імені Ілліча" (а. с. 6-8). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ст. 33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. За ст. 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (в редакції від 1 січня 2003 року). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг. Індекс споживчих цін є показником, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а порогом індексації є величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення. Згідно ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. За ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у ст. 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. За ст. 2 Закону України "Про оплату праці" визначено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з п. п. 2.2.7 "Інструкції зі статистики заробітної плати", затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5. За ч. 2 ст. 233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України своїм рішенням від 15 жовтня 2013 року № 9рп/2013 визначив, що положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, саме як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Суд розглядом справи встановив, що суми індексації заробітної плати та компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати є складовими частинами заробітної плати (додатковою заробітною платою). Таким чином в разі порушення законодавства про оплату праці в частині виплати індексації заробітної плати та компенсації за затримку у її виплаті працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належних йому до виплати сум індексації та компенсації без обмеження будь-яким строком. Згідно до ч. ч. 1-4 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. На підставі ч. 5 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", в разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за ч. 1 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Визначення правил обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, закріплено у "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Згідно до п. 1-1 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року (дати опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). За ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). З наданого представниками відповідача розрахунку індексації заробітної плати [PERSON] з компенсацією за затримку у її виплаті, починаючи з березня 2003 року, вбачається, що за період з березня 2003 року по 31 липень 2006 року сума нарахованої індексації становить 523,94 гривні, а сума нарахованої компенсації відповідно - 538,95 гривень. У той же час з вказаного розрахунку вбачається, що починаючи з 1 серпня 2006 року позивачці нараховувалась індексація випереджаючим шляхом на підставі підвищення заробітної плати [PERSON], внаслідок чого з 1 серпня 2006 року відсутня заборгованість у відповідача з індексації та компенсації перед позивачкою (а. с. 36). З огляду на викладені обставини, суд відхиляє посилання представників відповідача на те, що підвищення позивачці заробітної плати "ММК імені Ілліча" проводив випереджаючим шляхом за період з березня 2003 року по 31 липня 2006 року з урахуванням прогнозованого рівня інфляції. До такого переконання суд приходить з огляду на те, що ч. 5 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" набрала чинності 31 березня 2005 року на підставі Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів України". При цьому зміни до "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, в частині можливості нараховувати заробітну плату випереджаючим шляхом, враховуючи прогнозований рівень інфляції, були внесені на підставі Постанови Кабінету Міністрів від 17 травня 2006 року № 690 "Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення", що набрала чинності 25 травня 2006 року, та за якою було "Порядок проведення індексації грошових доходів населення" доповнено абзацами 4, 5, 6 та 7, де було визначено порядок підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції. Таким чином механізм реалізації положень ч. 5 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" було введено у дію лише з 25 травня 2006 року. Суд зазначає при цьому, що заборгованість з індексації заробітної плати та компенсації позивачці за період з березня 2003 року по липень 2006 року включно в загальному розмірі 1 062,89 гривні утворилась у відповідача до практичної реалізації положень ч. 5 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" на підставі "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", що підтверджується наданим представниками ПАТ "ММК імені Ілліча" розрахунком. На підставі наведеного суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що заробітна плата позивачці підвищувалась відповідачем випереджаючим шляхом за період з березня 2003 року по 31 липня 2006 року із урахуванням прогнозного рівня інфляції при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією. Зазначене свідчить про наявність факту порушення трудового законодавства в частині невиплати позивачці індексації заробітної плати з компенсацією за затримку у її виплаті за цей період. При цьому суд погоджується з доводами представників "ММК імені Ілліча" щодо відсутності боргу з індексації та компенсації перед позивачкою, починаючи з 1 серпня 2006 року, тому суд дійшов висновку, що відповідач виплачував у відповідності до положень ч. 5 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" позивачці випереджаючим шляхом заробітну плату з урахуванням прогнозного рівня інфляції, починаючи з 1 серпня 2006 року по 14 вересня 2007 року. На підставі переліченого суд встановив, що розмір заборгованості з індексації заробітної плати та компенсації за затримку у її виплаті у "ММК імені Ілліча" перед позивачкою [PERSON] становить в загальній сумі (523,94 + 538,95 = 1 062,89 гривень) що утворився за період з березня 2003 року по липень 2006 року включно, і цю суму було визнано позивачем. Враховуючи, що згідно положень наведених нормативних актів індексація заробітної плати разом із компенсацією входять до структури заробітної плати, з якої проводяться відрахування податків та обов'язкових платежів, які не зазначені у наданому представниками відповідача розрахунку, то суд приходить до висновку, що при виплаті відповідачем позивачці відповідних сум належить утримати з вказаних сум передбачені законом податки і обов'язкові платежі. Суд зазначає, що строки звернення до суду із вказаним позовом позивачкою не було пропущено, бо індексація з компенсацією входять до структури заробітної плати, а стягнення заборгованості по заробітній платі не обмежується строком давності. Таким чином заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині стягнення за період з березня 2003 року по липень 2006 року індексації в сумі 523,94 гривні та компенсації в сумі 538,95 гривень з утриманням з вказаних сум при виплаті передбачених законом податків та обов'язкових платежів і зборів. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачці частини заробітної плати, останній була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачкою у 1000 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивачки, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500 гривень. Відповідно до ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат пов'язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Згідно договору про надання правової допомоги укладеного між [PERSON] та адвокатом [PERSON] від 23 грудня 2013 року, розмір надання правової допомоги, становить 600,00 гривень, що також підтверджується квитанцією від 23 грудня 2013 року, тому суд, пришов висновку, про можливість стягненню з відповідача ПАТ ММК «імені Ілліча» витрат на правову допомогу в розмірі 600 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 гривні, від сплати якого за законом позивача звільнено.

Outcome: partial