Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

В січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 15.11.2016р. по 23.08.2017р. працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Донвуглепоставка» (далі - ТОВ «Донвуглепоставка»), що встановлено рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2018 року. При звільненні відповідач в порушення норм законодавства не виплатив йому заробітну плату за липень 2017 року в сумі 4589,20 грн та серпень 2017 оку в сумі 3621,87 грн, а всього на загальну суму 8211,07 грн, у зв`язку з чим він вимушений був звернутися до суду з позовом, у тому числі про стягнення заборгованості по заробітній платі, яка на час розгляду справи виплачена йому відповідачем. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2018 року досліджено платіжні доручення №№ 420 та 432 від 23 серпня 2018 року та встановлено обставину перерахування відповідачем цими платіжними дорученнями заробітної плати в сумі 4589,20 грн (за липень 2017 року) та 3621,87 грн (за серпень 2017 року). Таким чином, відповідач виплатив належну йому заробітну плату за липень та серпень 2017 року лише 23 серпня 2018 року. На його запит відповідач повідомив, що йому виплачені всі суми заробітної плати, інформації щодо нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати відповідачем у листі не зазначено. Просив стягнути з відповідача на свою користь компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за липень та серпень 2017 року в сумі 735,59 грн. У встановлений судом строк відповідачем наданий відзив на позовну заяву, в якому він посилався на безпідставність позовних вимог з огляду на наступне. Дійсно [PERSON] працював на підприємстві з 15.11.2016р. по 23.08.2017р. машиністом гірничих виїмкових машин 5-го, а з 02.01.2017р. - 6-го розряду. Наказом ТОВ «Донвуглепоставка» від 23.08.2017р. [PERSON] звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12.09.2018р. по справі № 235/3505/18 стягнуто з ТОВ «Донвуглепоставка» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку, не проведеного при звільненні за період з 23.08.2017. по 23.08.2018р. в розмірі 70650,24 грн, розподілені судові витрати. Заборгованість в сумі 71 450,24 грн сплачені позивачеві повністю 28.01.2019р. за платіжним дорученням від 28.01.2019р. № 28, яке направлено до ВДВС, який 05.03.2019р. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 58010503. З 23 серпня 2017 року трудові відносини позивача з ТОВ «Донвуглепоставка» завершені, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12.09.2018р. по справі № 235/3505/18 виконано в повному обсязі, тому жодних правовідносин та зобов`язань між сторонами немає. З питання виплати компенсації втрати частини доходів позивач до ТОВ «Донвуглепоставка» не звертався, а тому і не отримував відповіді. Позивач вже звертався до підприємства з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, але про компенсацію чомусь не згадав. Вимога про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.1 ст.233 КЗпП України. Підприємство вважало, що вже виплатило позивачу всі суми втрат від неотримання зарплати та порушення строків виплати, що входять до суми 71450,24 грн, які перераховані повністю за платіжним дорученням від 28.01.2019р. № 28. Виходячи зі змісту ч.2 ст.7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та ч.1 ст.117 КЗпП України, виплата сум компенсації вже після виплати середнього заробітку є «подвійною» відповідальністю підприємства, яка не може бути застосована до відповідача. Крім того, розрахунок суми компенсації, за думкою відповідача, здійснений невірно, в порушення п.4 Порядку № 159. На підставі наведеного відповідач просив в задоволенні позову відмовити. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин. [PERSON] працював в якості МГВМ ТОВ «Донуглепоставка» з 15 листопада 2016 року по 23 серпня 2017 року, звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначної законом. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000р. № 2050-111 (далі - Закон № 2050) передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У відповідності до ст.2 Закону № 2050 компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно ст.3 Закону № 2050 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2018 року, яке набрало законної сили 17 вересня 2018 року, було стягнуто з ТОВ «Донуглепоставка» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку, не проведеного при звільненні, за період з 23.08.2017р. по 23.08.2018 року у розмірі 70 650,24 грн, розподілені судові витрати. Зазначеним рішенням суду встановлено, що заборгованість по заробітній платі позивача за липень-серпень 2017 року була перерахована відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням від 23 серпня 2018 року. Отже, відповідач затримав більше ніж на один календарний місяць виплату позивачу заробітної плати, у зв`язку з чим останній набув право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати, яку необхідно обчислити в порядку, встановленому Законом № 2050, з використанням встановлених індексів споживчих цін. Відтак, компенсація позивачу втрати частини доходів у вигляді заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати дорівнює: липень 2017 року - 627,34 грн (4 589,20 х 13,67 (0,999 х 1,020 х 1,012 х 1,009 х 1,010 х 1,015 х 1,009 х 1,011 х 1,008 х 1,000 х 1,000 х 0,993 -100%) : 100%; серпень 2017 року - 608,84 грн (3 621,87 грн х 16,81 (1,020 х 1,012 х 1,009 х 1,015 х 1,009 х 1,011 х 1,008 х 1,000 х 1,000 х 0,993 - 100%) : 100%. Всього сума компенсації позивачу втрати частини доходів у вигляді заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати дорівнює 1236,18 грн (627,34 грн + 608,84 грн), яка підлягає стягненню з відповідача і з якої необхідно утримати податки та інші обов`язкові платежі. Враховуючи принцип диспозитивності сторін, що міститься в ст.13 ЦПК України, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача компенсація втрати частини доходів у вигляді заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 735,59 грн. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно з ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Аналізуючи зміст ч.2 ст.233 КЗпП України, можна зробити висновок про е, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмеження будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Як ч.1 ст.94 КЗпП України, так і ч.2 ст.1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст.1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" N 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 Закону України "Про оплату праці", як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя. Законом № 2050 передбачено здійснення підприємством, установою, організацією всіх форм власності та господарювання компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем не попущено строк на подачу позовної заяви, оскільки його вимоги стосуються стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, звернення з якими до суду не обмежене будь-яким строком. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного суду від 25.07.2018р. у справі № 552/3404/17 (провадження № 61-8881св18). На підставі наведеного, суд не може погодитись з думкою відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом позовом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000р. № 2050-111,

Outcome: approved