Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

20 червня 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування (а.с.3-5). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер її двоюрідний брат - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з двокімнатної квартири [ADDRESS] , яка належала на праві спільної власності [PERSON] та його матері - [PERSON] (по 1/2 частці кожному) на підставі свідоцтва про право власності на житло. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину у складі 1/2 частки зазначеної квартири прийняв її син (двоюрідний брат позивача) - [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час її смерті проживав разом із нею, та за життя не оформив своїх спадкових прав і помер. Як єдиний спадкоємець після смерті двоюрідного брата позивач у встановленому законом порядку звернулася до Лиманської державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових справ. 11 червня 2019 року Державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS] після смерті її двоюрідного брата [PERSON] , а також Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на іншу 1/2 частку зазначеної квартири, яку [PERSON] отримав у спадок після смерті своїє матері [PERSON] , постановою державного нотаріуса від 11 червня 2019 року позивачу було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на ім"я померлого. В зв`язку з чим позивач звернулася до суду та просить визнати за нею право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, справу розглянути без її участі, про що надала відповідну заяву (а.с. 66). Відповідач - представник Лиманської міської ради Донецької області за довіреністю [PERSON] (а.с. 72), будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, просить розглянути справу без участі представника Лиманської міської ради, рішення ухвалити на розсуд суду про що суду надала відповідну заяву (а.с.71). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні встановлено, [INFO] в м. Лиман Донецької області помер [PERSON] , що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 12 липня 2018 року, актовий запис № 665 (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 42,7 кв.м, в тому числі житловою площею 30,5 кв.м, яка належала померлому [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 частці кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізниці 24 квітня 1995 року та зареєстрованого в Слов"янському Бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1530 від 15 травня 1995 року (а.с. 20). Ринкова вартість зазначеної двокімнатної квартири [ADDRESS] , відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна № 222/02, виготовленого КП "Бюро технічної інвентаризації", станом на 02 серпня 2019 року становить 165710,00 грн., у тому числі 1/2 частки - 82855,00 грн. (а.с. 38). Цивільним законодавством України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності за ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 квітня 2019 року встановлено факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем, [PERSON] , який помер [INFO] , визнано двоюрідним братом [PERSON] , [INFO] (а.с. 14-17). Отже, позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Згідно повідомлення державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Донецькій області Семенової І.М. від 12 липня 2019 року, спадкова справа № 586/2018 після смерті [PERSON] заведена на підставі заяви про прийняття спадщини за законом від імені [PERSON] , поданої 27 жовтня 2018 року; з іншими заявами про прийняття спадщини обо відмову від її прийняття ніхто не звертався. Крім того, [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 29). Як єдиний спадкоємець позивач [PERSON] звернулася до Лиманської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Донецькій області для оформлення своїх спадкових прав. Так, 11 червня 2019 року за реєстровим № 1917 позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке належало померлому [PERSON] , а саме на 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 11, 12), а також отримала Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 169997696, сформованого 11 червня 2019 року (а.с. 13). Постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Донецькій області Семенової І.М. від 11 червня 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на іншу 1/2 частку зазначеної квартири, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на вказану частку на ім"я померлого [PERSON] (а.с. 19). Згідно п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізниці 24 квітня 1995 року та зареєстрованого в Слов"янському Бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1530 від 15 травня 1995 року, зазначена квартира належала [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної власності (по 1/2 частці кожному) (а.с. 20). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 серпня 1948 року, актовий запис № 15 (а.с. 9) [PERSON] доводилася [PERSON] матір"ю. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 538 (а.с. 8). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] прийняв у спадщину 1/2 частку квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] на праві власності, оскільки на час її смерті проживав разом із нею у зазначеній квартирі, що підтверджується довікою про склад сім"ї № 4301 від 09 серпня 2019 року, виданою адміністратором відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 63), однак, за життя не оформив своїх спадкових прав і помер. Оскільки документ, що підтверджує право власності померлого [PERSON] на 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS] , відсутній, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та користуватися, розпоряджатися квартирою, що входить до спадкового майна та належить їй в порядку спадкування. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвстановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно дост. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. ч.1, 3 ст.1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1ст.1297 ЦК України). Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки спірна 1/2 частка двокімнатної квартири [ADDRESS] , правомірно належала двоюрідному брату позивача - [PERSON] . Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved