Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], Рахівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання договору купівлі-продажу дійсним, звільнення майна з-під арешту та визнання права власності на майно, посилаючись на те, що вона, [PERSON] дала в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 25000 доларів США на купівлю будинку, розташованого в смт. В.Бичків по вул. Крушник, 91Рахівського району Закарпатської області, про що свідчить боргова розписка від 2 лютого 2006 року. Відповідно до розписки [PERSON] зобов"язується повернути зазначені грошові кошти до 2 лютого 2016 року. Однак, зазначена сума до вказаного терміну була повернута частково. Виходячи з обставин, які склалися та відповідності до боргової розписки вони дійшли згоди на укладання договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в смт. В.Бичків по вул. Крушник, 91 в рахунок боргового зобов"язання. Також відповідач зобов"язався в короткий термін підготовити всі необхідні документи для його нотаріального посвідчення. 6 лютого 2016 року між нею, [PERSON], як покупцем і [PERSON], як продавцем, був укладений в простій формі договір купівлі-продажу щодо належного відповідачу на праві приватної власності, житлового будинку, що розташований за адресою: смт. В.Бичків, вул. Крушник,91 Рахівського району Закарпатської області. Однак, після укладення даного договору, [PERSON] почав ігнорувати її численні звернення, з"являтися до нотаріальної контори для подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу на вищевказаний житловий будинок. При цьому, відповідач не заперечував і не заперечує, що продаж їй вищевказаного житлового будинку, відповідає його справжній волі, а при підписанні договору-купівлі-продажу вони домовилися щодо усіх істотних умов. Більше того, як їй стало відомо пізніше, [PERSON] має боргові зобов"язання і перед іншими кредиторами. Як наслідок, 5 грудня 2017 року Рахівським районним відділом державної виконавчої служби Головного треиторіального управління юстиції у Закарпатській області постановою було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все майно [PERSON] Всі умови, необхідні для виконання договору купівлі-продажу нерухомого майна, були ними виконані, але з вини відповідача, вона не може врегулювати спір добровільно та змушена звернутися до суду для захисту своїх прав. У зв"язку з чим, просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 6 лютого 2016 року, укладений між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), зобов"язати звільнити з під-арешту житловий будинок №91, що розташований по вул. Крушник в смт. В.Бичків Рахівського району Закарпатської області, визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, загальною площею, 433,39 кв.м. за №91, що розташований по вул. Крушник в смт. В.Бичків Рахівського району Закарпатської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] присутня не була. Надала заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився. Подав суду заяву, якою позовні вимоги визнає та просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача, Рахівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатьській області в судове засідання не з"явився. Начальник відділу [PERSON] надав заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника відділу ДВС, клопотання про відвід чи інші заяви відсутні, рішення по справі винести на розгляд суду. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, думку сторін в наданих заявах. прийшов до такого висновку.\~ Відповідно до положень частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України). У відповідності до положень статті 79 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК). Якщо недійсність правочину встановлена законом, то відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ст. 220 ЦК). Отже, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним. Судом встановлено, що позивач [PERSON], дала в борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 25000 (двадцять п"ять тисяч) доларів США на купівлю житлового будинку №91 по вул. Крушник в смт. В.Бичків, про що свідчить боргова розписка від 2 лютого 2006 року. Відповідно до розписки [PERSON] зобовязується повернути зазначені грошові кошти до 2 лютого 2016 року. Зазначена сума до вказаного терміну була повернута частково. Виходячи з обставин, які склалися та відповідності до боргової розписки сторони дійшли згоди на укладання договору купівлі-продажу житлового будинку №91 по вул. Крушник в смт. В.Бичків в рахунок боргового зобовязання. Таким чином, 6 лютого 2016 року, між сторонами, [PERSON], як покупцем, і [PERSON], як продавцем, був укладений в простій письмовій формі Договір купівлі-продажу щодо належного відповідачу на праві приватної власності, нерухомого майна, а саме: житлового будинку, що розташований за адресою: смт. В.Бичків, вул. Крушник,91 Рахівського району Закарпатської області. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст.675 ЦК). Таким чином згідно з цими вимогами договір купівлі-продажу від 6 лютого 2016 року підлягав нотаріальному посвідченню. Однак, як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача в позовній заяві, після виконання позивачем умов договору, [PERSON], почав ігнорувати її численні звернення, зявитися до нотаріальної контори для подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі продажу на вищезазначений житловий будинок. При цьому, відповідач не заперечував і не заперечує, що продаж позивачу вищевказаного нерухомого майна, відповідає його справжній волі, а при підписанні договору купівлі-продажу вони домовилися щодо усіх істотних умов. У відповідності до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, роз'яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК . Більше того, як позивачу стало відомо пізніше, [PERSON] має боргові зобов"язання і перед іншими кредиторами. Як наслідок, 5 грудня 2017 року Рахівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області постановою було накладено арешт на все майно [PERSON]. Згідно ст.228 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин, зважаючи, що між сторонами укладений договір купівлі-продажу, сторони виконали свої зобов'язання по ньому, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання договору купівлі-продажу від 6 лютого 2016 року дійсним та позивач правомірно набув право власності на вказане майно на підставі договору від 6 лютого 2016 року, дане право не виконується з причин незалежних від сторін, тому право позивача підлягає захисту шляхом визнання права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки майно правомірно набуте позивачем на підставі оплатного договору з попереднім власником, укладеного до накладення арешту на майно, яке було передане позивачу та знаходиться у його законному володінні, тобто є власником майна, але не є боржником у виконавчому провадженні, у процедурі здійснення якого на майно накладено арешт за особистими зобовязаннями попереднього власника, а арешт майна є обмеженням права власності, у зв"язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення. Питання про стягнення судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України, позивачем не ставилося, у зв'язку з чим судові витрати слід залишити за останнім.

Outcome: approved