Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

23 лютого 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк Приват Банк (далі ПАТ КБ ПриватБанк), яке є правонаступником прав та обов»язків закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», звернулось до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 22 вересня 2007 року банком і відповідачем [PERSON] було укладено договір без номеру, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 6000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевими терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити( зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http:// privatbank.u.a./terms/pages/70/складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору і цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5. "Правил користування платіжною карткою". Одночасно пунктом 5.3. «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість одностороннньої зміни Тарифів та інших невід»ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9. Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8. Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3 до обов»язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунку та про здійснення операцій по картрахункам. Свої зобов'язання за договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, тобто, умов договору, про що свідчить розрахунок заборгованості за договором. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором станом на 31 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 34 600грн. 18коп., що складається з наступного: 5 886 грн.25коп. заборгованості за кредитом, 23 805грн. 29коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 2 784грн. 82 коп. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1623грн.82коп.штрафу (процентна складова), яку ПАТ КБ ПриватБанк просить стягнути на його користь з відповідача, а також стягнути судові витрати в сумі 1378грн. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з»явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, надав додаткові пояснення до позову від 22.04.2016року ( а.с.54-59, 91-96), у яких зазначив, що відповідач протягом 9 років користувався кредитом, тобто, знав про збільшення йому кредитного ліміту, оформлював перевипуск платіжної картки, строк останньої перевипущеної картки до останнього дня 08.2016року. З приводу неправильного нарахування відсотків відповідач в банк не звертався, що свідчить про те, що він знав розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, здійснював платежі по кредиту, останній платіж було внесено 09.07.2013року, згідно доданої виписки з рахунку, що згідно ч.1 ст. 264 ЦК України перериває перебіг строку позовної давності, тому банк звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених ним у письмовому заперечення та додаткових поясненнях до заперечення( а.с.29-41), в яких просив суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності, зазначив, що позивачем не дотримано письмової форми кредитного договору, не було повідомлено його, як позичальника, в письмовій формі про умови надання кредиту, чим були порушенні його права, як споживача послуг, відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Суду пояснив, що він дійсно користувався кредитним лімітом і погашав кредит банку, а після липня 2013року в нього виникли складні матеріальні обставини, і він припинив здійнювати платежі. Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, що є у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, в сумі 5 886 грн.25коп. заборгованості за кредитом та 23 805грн. 29коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, виходячи з наступного. Відповідно до змісту ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Матеріалами справи підтверджено, що заявою від 22.09.2007року, яка підписана відповідачем, він погодився, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою»( а.с.8-13), та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http:// privatbank.u.a./terms/pages/70/складає між ним та банком договір приєднання( а.с.7). Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору і цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Свої зобов'язання за договором та угодою ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, заборгованість станом на 31 грудня 2015 року складає 34600грн.18коп., що складається з наступного: 5 886 грн.25коп.- заборгованість за кредитом, 23 805грн.29коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 500 грн.- штраф (фіксована частина), 1623грн.82коп. - штраф (процентна складова), про що свідчить розрахунок заборгованості за договором( а.с.4-6).Також згідно розрахунку, який надано банком на підтвердження заборгованості за кредитним договором, сума 2 784грн. 82 коп. є заборгованістю за комісією( а.с.6 зворотна сторона). Проте укладеним між сторонами договором не було передбачено сплату комісії за користування кредитними коштами, а тому вказана сума заборгованості нарахована позивачем безпідставно і не підлягає стягненню. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(стаття 257 ЦК України). Відповідно до ч.2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідач [PERSON] заявив клопотання про застосування позовної давності(а.с. 84). Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем останнє погашення здійснено 09.07.2013року( а.с.5 зворотня сторона), а тому з вказаної дати почався відлік строку позовної давності в один рік для вимог простягнення штрафу, який закінчився відповідно 09.07.2014року. Позивач звернувся до суду 23.02.2016року, тобто, з пропуском встановленого строку, тому вимоги про стягнення штрафу в сумах 500 грн. (фіксована частина) та 1623грн.82коп. (процентна складова) не підлягають задоволенню у зв»язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Оскільки судом задоволено вимоги частково, а саме з заявленої суми 34 600грн.18коп. задоволено вимоги на суму 29691грн. 54коп., тобто на 85,8 %, тому з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог, що складає 1182грн.32коп.

Outcome: partial