Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. В своєму позові позивач зазначив, що між ним та [PERSON] 13.11.2007 року було укладено кредитний договір № OD33AE00006427, в забезпечення виконання зобов'язань за договором було укладено договір застави рухомого майна, згідно якого у заставу було надано автомобіль MERCEDES-BENZ, модель: VITO, рік випуску: 2001, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. В зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за договором, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2012 року було звернено стягнення на заставне майно, а саме автомобіль MERCEDES-BENZ, модель: VITO, рік випуску: 2001, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначає, що реалізувати своє право щодо реалізації заставного майна не може, в зв'язку з тим, що за постановами відповідача автомобіль знаходиться в арешті, заборонено його відчуження та реєстрацію, оголошено у розшук. Позивач вважає, що він, як заставодержатель має переважне право на продаж автомобіля, заборгованість [PERSON] перед банком не погашена, в зв'язку з чим, просить суд задовольнити позовні вимоги та звільнити заставне майно з-під арешту. Представник позивача у судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. За таких обставин, за згодою позивача суд, відповідно до положень ст.ст. 224-226 ЦПК України, розглядає справу в заочному порядку. 13.11.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 22394.11 долар. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.11.2011 року. В забезпечення виконання зобов'язання за договором у заставу було надано автомобіль MERCEDES-BENZ, модель: VITO, рік випуску: 2001, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2012 року було звернено стягнення на заставне майно: автомобіль MERCEDES-BENZ, модель: VITO, рік випуску: 2001, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Відповідно до постанови Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 14.12.2012 р.; постанови Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 14.03.2014 р.; постанови Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 20.03.2014 р., даний автомобіль знаходиться в арешті, заборонено його відчуження та реєстрацію, оголошено у розшук. Згідно ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту (ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя, не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, в силу якого кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу», право застави виникає з моменту укладання договору застави. Отже, права ПАТ КБ "Приватбанк", як заставодержателя заставленого автомобіля, виникли 13.11.2007 року. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Крім того, Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон п.ов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором (ст. 3 Закону). У відповідності до ч. 2 ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або його частини. Згідно акту прийому-передачі на відповідальне збереження транспортного засобу від 01 грудня 2015 року, автомобіль MERCEDES-BENZ, модель: VITO, рік випуску: 2001, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], знаходиться по вул. Вороніна, 20-А в смт. Братське Братського району Миколаївської області. Враховуючи, що арешт, заборона відчуження та реєстрації, оголошення у розшук даного транспортного засобу державного виконавця не дає змоги позивачу одержати задоволення з вартості заставного автомобіля для погашення заборгованості [PERSON] по кредитному договору від 13.11.2007 року, яка є не погашеною, а державна виконавча служба не має правових підстав на реалізацію заставного майна, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved