Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № б/н від 17.11.2011 року на загальну суму 81288,05 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилися, надав до суду заяву про застосування строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.11.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/раges/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 06.05.2018 року має заборгованість - 81288,05 грн., яка складається з наступного: 5336,56 грн. - заборгованість за кредитом; 69804,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1799,80 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3847,05 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору. Ст.ст. 526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договору про збільшення позовної давності сторонами не укладалося. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Після переривання строк позовної давності починається заново. За змістом частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. З матеріалів справи вбачається, що 17.11.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг, який складався з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг і тарифів. Позивачем, на вимогу суду, було надано детальну виписку з банківського рахунку, що містить інформацію про рух коштів по кредитній картці відповідача згідно заяви № б/н від 17.11.2011 року. З наданої виписки вбачається, що операції по картковому рахунку № [NUMBER] самостійно здійснювалися відповідачем включно до 09.04.2015 року, оскільки 09.04.2015 була внесена готівка в загальній сумі 18 грн. за користування кредитними коштами (а.с. 94). Строк дії картки - 08.17 року, отже строк повернення кредитних коштів в повному обсязі - 31.08.2017 року, нових грошових коштів та нової картки банк не видав. Останній самостійний платіж було здійснено 09.04.2015 року, з позовом до суду ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся 06.06.2018 року, тобто строк позовної давності не збіг. Період нарахування процентів обмежується строком дії кредитного договору (постанова Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12). Дія кредитного договору, як зазначалось вище, закінчилась з закінченням строку дії кредитної карти - 31.08.2017 року. Таким чином, стягненню підлягають проценти за період з 30.06.2014 року (з дня виникнення заборгованості по процентам ) по 31.08.2017 року. Процентна ставка, що підлягає застосуванню до кредитних коштів, отриманих до 31.08.2017 року, має складати - 27.6 %, що передбачено умовами кредитування. Розрахунок процентів за період з 30.06.2014 року по 31.08.2017 року складає: ((5336,56 грн. х 27,6%) :360 днів х 1158 днів = 4737,79 грн. При визначенні розміру штрафу, який підлягає сплаті, суд виходить з того, що відповідно до умов кредитування нарахування процентної (розрахункової) частини штрафу пов'язано не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення понад певний строк), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За таких обставин, стягненню підлягає лише фіксована частина штрафу у розмірі 500,00 грн. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме заборгованість в розмірі 12374,15 грн., яка складається з 5336,56 грн. - заборгованість за кредитом, 4737,79 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1799,80 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована сума). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, при подачі позову позивач сплатив 1762,00 грн. судового збору. Позов підлягає задоволенню лише на 15% від заявлених вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 264 грн. 30 коп.

Outcome: partial