Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

15.09.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 25.07.2012 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач отримав у позивача в борг 11000,00 грн. до 25.08.2012 року. Факт укладення договору позики підтверджений розпискою відповідача. 30.12.2012 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач надав відповідачу у борг кошти в розмірі16500,00 грн. на строк до 25.01.2013 року, про що відповідач власноручно написав розписку. 01.06.2013 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач надав відповідачу в борг42500,00 грн строком до 01.07.2013 року, що підтверджується розпискою відповідача. Також 01.10.2014 року між сторонами знов був укладений договір позики, за яким позивач надаввідповідачу у борг11000,00 доларів США з умовою сплати процентів за користування коштами в розмірі 10% в місяць строком до 01.11.2014 року, про що відповідач також склав розписку. Позивач вказує на порушення відповідачем взятих на себе за договорами позики зобов»язань, а саме - неповернення коштів у встановлений договором строк. Позивач вказав, що він неодноразово звертався до відповідача із вимогами повернути борги, але відповідач від нього ухиляється, кошти не повертає, посилаючись на важке матеріальне становище. Посилаючись на діюче законодавство, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договорами позики: -Від 25.07.2012 року в сумі 24350,43 грн., яка складається з 11000,00 грн - сума боргу, 4232,98 грн. - проценти за користування коштами, 8113,05 грн. - інфляційні нарахування на суму заборгованості за період прострочення виконання зобов»язання, 1004,40 грн. - 3% річних за користування коштами за період прострочення зобов»язання; -Від 30.12.2012 року в сумі 35697,41 грн., яка складається з 16500,00 грн. - сума боргу, 5842,13 грн. - відсотки за користування коштами, 12055,23 грн. - інфляційні нарахування на суму заборгованості за час прострочення виконання зобов»язання, 1300,05 грн. - 3% річних за користування коштами за час прострочення зобов»язання; -Від 01.06.2013 року в сумі90026,06 грн., яка складається з 42500,00 грн. - сума боргу, 13661,77 грн. - проценти за користування коштами, 31051,35 грн. - інфляційні нарахування на суму заборгованості за період прострочення зобов»язання, 2812,94 грн. - 3% річних за користування коштами за період прострочення зобов»язання; -Від 01.10.2014 року в сумі 518388,83 грн., яка складається з 238590,00 грн. суми заборгованості, 273591,15 грн.процентів за користування коштами, 6207,68 грн. 3% річних від суми заборгованості за період прострочення зобов»язання. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що відповідача він знає тривалий час, перебував з ним у дружніх стосунках, відповідач був зареєстрований як фізична особа - підприємець, займається сільським господарством, гроші позичав на ведення сілького господарства. Зазначив, що в позові наведений повний розрахунок заборгованості за чотирма договорами позики з посиланням на діюче законодавство та банківську інформацію, яка є загальновідомою. Просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з"явився, хоча про дату розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією за місцем фактичного проживання, судові повістки отримував, про що у справі є підтвердження. Оскільки місце реєстрації відповідача не встановлене, він також викликався в судове засідання через ЗМІ. Причин неявки суду не повідомляв; про розгляд справи у його відсутність суд не просив. Враховуючи думку позивача, судом винесена ухвала про проведення заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У ст.. 1046 ЦК України вказано, що за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні грошові кошти, а зайомщик зобов"язується повернути займодавцю таку ж суму грошових коштів. Договір займу є виконаним з моменту передачі грошей. У ч.2 ст. 1047 ЦК України зазначено, що у підтвердження договору позики може бути надана розписка зайомщика. Відповідно до ст.. 526 ЦК України, зобов"язання повинно виконуватись належним чином відповідно умовам договору та вимогам законодавства. Позивачем суду надані оригінали розписок, складених [PERSON], із зазначенням його паспортних даних, в яких вказано, що [PERSON] бере у борг у [PERSON] 25.07.2012 року 11000,00 грн. до 25.08.2012 року; 30.12.2012 року 16500,00 грн. до 25.01.2013 року, 01.06.2013 року 42500,00 грн. до 01.07.2013 року, 01.10.2014 року 11000,00 доларів з умовою сплати 10% щомісячно до 01.11.2014 року. Із позовної заяви тапояснень позивача, наданих в судовому засіданні вбачається, що позивач звертався до відповідача із проханням виконати зобов"язання та повернути суми боргу, але відповідач до теперішнього часу ухиляється від виконання взятих на себе зобов»язань, борг ні по жодній із росписок не повернув, про що свідчать оригінали розписок боржника, надані позикодавцем. Таки чином суд вважає доведеним факт укладення між сторонами чотирьох договорів позики у простій письмовій формі: від 25.07.2012 року на суму 11000,00 грн. строком до 25.08.2012 року від 30.12.2012 року на суму 16500,00 грн. строком до 25.01.2013 року від 01.06.2013 року на суму від 42500,00 грн. строком до 01.07.2013 року від 01.10.2014 року на суму 11000,00 доларів США зі сплатою 10% в місяць строком до 01.11.2014 року. Також суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов договорів позики, оскільки відповідачем забов"язання про повернення боргів у строки, зазначені в розписках, не виконані, про що свідчить наявність у позивача оригіналів розписок. На підставі наведеного суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог в цій частині. Розглянувши позов в частині стягнення відсотків за договорами позики, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст.. 1048 ЦК України, позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У ч.2 вказаної статті зазначено, що договір займу вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п"ятидесятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян та не пов"язаний із здійсненням підприємницької діяльності. У наданих позивачем договорах займу від 25.07.2012 року,30.12.2012 року, 01.06.2013 року не йдеться про обов"язок відповідача сплачувати відсотки за користування позикою, але із пояснень позивача вбачається, що позики надавались для ведення відповідачем підприємницької діяльності, тому суд визнає огрунтованими посилання позивача на обов»язок позичальника сплатити проценти за користування коштами в розмірі облікової ставки Національного банку України, що передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За договором позики від 01.10.2014 року відповідач брав на себе зобов»язання сплачувати проценти за користування позикою в розмірі 10% від суми позики щомісячно. Перевіривши надані позивачем розщрахунки заборгованості процентів по чотирьом договорам позики, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо правильності здійснених позивачем розрахунків, суд визнає позов в цій частині обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму займу, він повинен сплатити грошову суму відповідно ст.. 625 ЦК України. У ст.. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, за вимогою кредитора зобов"язаний уплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми. Позивачем наданий грунтовний та повний розрахунок сум інфляційних нарахувань та 3% річних на суми заборгованості за договорами позики, із яких вбачається, що за договором від 25.07.2012 року сума інфляційних нарахувань на суму заборгованості за період прострочення боргу становить 8113,05 грн, 3% річних складають 1004,40 грн.; за договором від 30.12.2012 року сума інфляційних нарахувань на суму заборгованості за період прострочення боргу становить12055,23 грн, 3% річних складають1300,05 грн., за договором від 01.06.2013 року сума інфляційних нарахувань на суму заборгованості за період прострочення зобов»язання становить 31051,35 грн, 3% річних складають 2812,94 грн., за договором від 01.10.2014 року 3% річних на суму заборгованості за період прострочення зобов»язання складають 6207,68 грн. Перевіривши надані позивачем розрахунки, здійснені з посиланням на періоди та встановлений індекс інфляції на відповідний період, суд приймає надані позивачем розрахунки та вважає необхідним задовольнити позов в цій частині в повному обсязі. При прийнятті рішення суд приймає до уваги положення ст. 257 ЦК України, за яким строк позовної давності встановлюється тривалістю три роки. Але відповідно до п. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Приймаючи до уваги відсутність заяв сторін про необхідність застосування судом строків позовної давності до спірних правовідносин, строк позовної давності до правовідносин, які виникли між сторонами за договором позики від 25.07.2012 року, при прийнятті рішення не застосовується. Оцінивши всі надані позивачем докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд вважає доведеним факт існування між сторонами договірних відносин, факт укладення між сторонами договорів позик у простій письмовій формі, які підтверджуються розписками позичальника, факт ухилення позичальника від виконання взятих на себе за договорами позики зобов»язань. Судом також перевірені та прийняті розрахунки позивача щодо сум складових заборгованості відповідача за договором позики. На підставі наведеного суд вважає необхідним задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами позики: -від 25.07.2012 року в сумі 24350,43 грн., яка складається з 11000,00 грн - сума боргу, 4232,98 грн. - проценти за користування коштами, 8113,05 грн. - інфляційні нарахування на суму заборгованості за період прострочення виконання зобов»язання, 1004,40 грн. - 3% річних за користування коштами за період прострочення зобов»язання; -від 30.12.2012 року в сумі 35697,41 грн., яка складається з 16500,00 грн. - сума боргу, 5842,13 грн. - відсотки за користування коштами, 12055,23 грн. - інфляційні нарахування на суму заборгованості за час прострочення виконання зобов»язання, 1300,05 грн. - 3% річних за користування коштами за час прострочення зобов»язання; -від 01.06.2013 року в сумі90026,06 грн., яка складається з 42500,00 грн. - сума боргу, 13661,77 грн. - проценти за користування коштами, 31051,35 грн. - інфляційні нарахування на суму заборгованості за період прострочення зобов»язання, 2812,94 грн. - 3% річних за користування коштами за період прострочення зобов»язання; -від 01.10.2014 року в сумі 518388,83 грн., яка складається з 238590,00 грн. суми заборгованості, 273591,15 грн.процентів за користування коштами, 6207,68 грн. 3% річних від суми заборгованості за період прострочення зобов»язання. Всього за чотирма договорами позики стягнути з відповідача на користь позивача 668462,73 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати…. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхилиної частини вимог. Оскільки позивач є інвалідом 2-ї групи, його на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» було звільнено від сплати судового збору при поданні позову, і сума судового збору має бути стягнута з відповідача. Враховуючи положення ЗУ «Про судовий збір» на час розгляду справи щодо розміру судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави 6090,00 грн.

Outcome: approved