Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

18.03.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/2 частину нежитлової будівлі (літ. А) загальною площею 288,40 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивував тим, що з 2002 року він відкрито добросовісно володіє та користується 1/2 частиною нежитлової будівлі колишній (курчатник), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 288,40 кв.м. Дане приміщення було збудоване господарським шляхом, та належало СВК імені «Щорса», яке в 2002 році було ліквідоване, а все належне майно було розпайоване між його членами. Підставою набуття права власності на 1/2 частини даної будівлі стало придбання позивачем майнових свідоцтв в інших членів СВК імені "Щорса", відтак, 1/2 частина будівлі якої була передана йому, як власнику на підставі акту прийому-передачі від 10 червня 2002 року, та підтверджується розрахунковим чеком-накладною №1167 від 07.06.2002 року, однак він своєчасно не оформив належним чином право власності на частину даного приміщення, яке перейшло до нього у власність від СВК ім."Щорса". На даний час у позасудовому порядку оформити право власності на спірне майно позивач не має можливості, оскільки СВК ім."Щорса", яке було власником даної будівлі вже ліквідовано, а наявних у позивача документів не вистачає для реєстрації права власності відповідно до вимог чинного законодавства. Іншу 1/2 частину приміщення використовує відповідач [PERSON] . Позивач у судове засідання не з"явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з"явився, подавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, згідно акту прийому-передачі від 10 червня 2002 року (а.с.11) групі співвласників в рахунок майнового паю було виділено 1/2 частину нежитлової будівлі (колишній курчатник) вартістю 22750 грн. , яку згідно розрахункового чеку-накладної №1167 від 07.06.2002 року (а.с.12) придбав [PERSON] . Даною частиною приміщення позивач користується з 2002 року по теперішній час. Іншою 1/2 частиною приміщення користується відповідач [PERSON] Рішенням Кам"янокриничанської сільської ради №19 від 08.07.2020 року (а.с.13) зазначеній нежитловій будівлі присвоєно адресу: [ADDRESS] . Довідкою Благовіщенської міської ради №52 від 08.02.2021 року (а.с.14) підтверджується, що [PERSON] користується господарським двором (курятником) по [ADDRESS] . Приймаючи рішення, суд керується наступним. На підставі ст.344 ЦК України набувальна давність - одна з підстав набуття права власності. Частина 1 статті 344 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито й безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном протягом 5 років, набуває права власності на нього. Суб`єктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа. Відповідно до ч.4. ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Згідно п. 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК а також; частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позов та визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на 1/2 частину нежитлового приміщення (бувший пташник). На підставі наведеного,

Outcome: approved