Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Позов мотивує тим що відповідно до укладеного договору № VOY0GА0000000003 від 15.04.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 57 848 доларів США зі сплатою відсотків за користування в розмірі 12,00% в рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.04.2023 року. В забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором, між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» 15.04.2008 року було укладено договір іпотеки № VOY0GА0000000003, згідно з умовами якого, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно а саме: квартиру [ADDRESS] Оскільки, відповідач [PERSON] свої зобов'язання по кредитному договору не виконав, у нього утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 17.07.2014 року разом з відсотками та пенею становить 87725,06 доларів США, що по курсу НБУ становить 1027260 грн. 41 коп. Просить, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його позивачем, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають з квартири, на яку звертається стягнення. Крім того, стягнути з відповідача витрати по сплаті судового. В судове засідання представник позивача не з'явився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач судове засідання не з'явився, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Як вбачається із змісту ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення позичальником зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено що згідно умов кредитного договору № VOY0GА0000000003 від 15.04.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 57 848 доларів США зі сплатою відсотків за користування в розмірі 12,00% в рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.04.2023 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, не належним чином виконав взяті на себе зобов'язання, що стверджується дослідженим в судовому засіданні розрахунком заборгованості за договором (а.с. 7-10), з якого вбачається, що станом на 17.07.2014 року заборгованість становить - 87725,06 доларів США, яка складається з наступного: 46776,93 доларів США - заборгованість за кредитом; 18333,60 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 548,85 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 17867,96 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 21,35 доларів США штраф (фінансова частина), 4176,37 доларів США - штраф (процентна складова). Як вбачається з договору іпотеки VOY0GА0000000003 від 15.04.2008 року з метою забезпечення виконань по кредитному договору, відповідач [PERSON] надав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с. 22-24). Відповідно до договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення іпотекодавцем термінів виконання якого-небудь із зобов'язань по кредитному договору. Згідно з ч. І ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Що ж стосується положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набрав чинності 07.06.2014 року, то суд вважає, що даний Закон не є підставою для відмови в задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 даного Закону протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Отже, даним Законом введено мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобов'язань позичальниками за валютними кредитами. Відчуження - це перехід права власності від однієї особи до іншої. Примусове відчуження майна можливе лише в порядку, визначеному законом, зокрема Законом України "Про виконавче провадження". Відповідно до даного Закону таке примусове відчуження полягає у реалізації майна з прилюдних торгів. Мораторій - це відстрочення виконання зобов'язань на певний термін або до закінчення будь-яких певних подій. Суд вважає, що мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, що є предметом іпотеки за валютними кредитами, не може бути підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, залишення позовної заяви без розгляду, зупинення чи закриття провадження за такою позовною заявою. Даний мораторій поширюється лише на виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на його примусову реалізацію з прилюдних торгів в ході виконавчого провадження. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, а тому вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є підставна і підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до п. 4 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. І ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні -, що передбачено ст. 524 ЦК України. А тому з врахуванням викладеного, сума заборгованості відповідача по кредитному договору становить 1027260 грн. 41 коп. по курсу НБУ станом на 17.07.2014 року. Так, 09.06.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» відповідачу [PERSON] було направлено вимогу про добровільне виселення з квартири протягом одного місяця з дня отримання повідомлення та роз'яснено, що у випадку його невиконання у встановлений строк, банк буде вимушений вжити заходи для примусового виселення в примусовому порядку. Оскільки відповідач в добровільному порядку не звільнив квартиру [ADDRESS], то суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат також підлягає до задоволення.

Outcome: approved