Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

12.08.2019 позивач, АТ КБ "ПриватБанк", звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 03.07.2007. Посилався на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 03.07.2007, згідно якої отримав кредит у розмірі 21 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті ( http:www.privatbank.ua ) складає між ними та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. зазначав, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленомуи "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті ( http: www.privatbank.ua), що дає підстави банку змінювати відсотки за користування кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом станом на 15.07.2019 у сумі 14 119.96 грн, яка складається із: 4 268 грн заборгованість за тілом кредиту, 2 953.35 грн заборгованість за простроченим тілом кредита, 5 188.14 грн нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 800 грн нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн штраф ( фіксована частина) , 660.47 грн штраф ( процентна складова). Позивач просив стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 14 119.96 грн та витрати по справі. 16.08.2019 ухвалою Київського районного суду м.Полтави відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив, у разі неявки відповідача, розглядати справу у заочному провадженні. Відповідач [PERSON] надав відзив, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Посилався на те, що із розрахунку заборгованості за період з 03.07.2007 по 01.05.2015 вбачається, що заборгованість за кредитом становить 4979, 47 грн. Із розрахунку заборгованості за період з 01.06.2015 по час звернення позивача до суду з вказаним позовом, вбачається, що за період з 01.06.2015 по 15.07.2019, він використав кредитних коштів на суму 1851,20 грн., а сплатив за використаним кредитом 9605 грн. Якщо навіть взяти заборгованість на 01.05.2015 у розмірі 4979,47 грн., та кошти, які були ним отриманні за договором за період з 01.06.2015 по 15.07.2019 у розмірі 1851, 20 грн., то загальна сума заборгованості, за весь час існування кредитного договору, становить 6830, 67 грн. Тільки за період з 01.06.2015 по 15.07.2019 ним сплачено в рахунок повернення боргу 9605 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за вказаний період. Отже, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, він переплатив банку кошти у розмірі 2774, 33 грн. Тому, він вважає, що у нього відсутня заборгованость за договором б/н від 03.07.2007, відповідно до цього, просив відмовити у задоволені позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Дослідивши матеріали справи суд керується наступним. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 03.07.2007, згідно якої отримав кредит у розмірі 21 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач за несвоєчасне виконання відповідачем умов договору нарахував заборгованість за кредитом станом на 15.07.2019 у сумі 14 119.96 грн, яка складається із: 4 268 грн заборгованість за тілом кредиту, 2 953.35 грн заборгованість за простроченим тілом кредита, 5 188.14 грн нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 800 грн нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн штраф ( фіксована частина) , 660.47 грн штраф ( процентна складова). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Приписами статей 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. ( ч. 1 ст. 638 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем, АТ КБ "Приватбанк", тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства ( ч.1, 2 ст. 551 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як доказ укладення договору з відповідачем банк надав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, витяг з тарифів, витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду України (постанова від 03.07.2019, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) визначено, що: « роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.» Анкета-заява від 03.07.2007 не містить даних щодо домовленості сторін договору про сплату конкретних відсотків за користування кредитними коштами, сплати пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Матеріали справи не містять доказів про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https: www.privatbank.ua, які містяться в матеріалах справи , визнавались відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору, більш того зазначені документи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.07.2007 шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Беручи до уваги вищевказаний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, слід дійди до висновку про те, що відповідач фактично отримав та використовував кошти надані банком на кредитну картку , але не повернув їх, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої суми кредитних коштів , яка на час розгляду справи не повернута відповідачем. Із розрахунку заборгованості за період з 03.07.2007 по 01.05.2015 вбачається, що заборгованість за кредитом становить 4979, 47 грн. Із розрахунку заборгованості за період з 01.06.2015 по час звернення позивача до суду з вказаним позовом, вбачається, що за період з 01.06.2015 по 15.07.2019, [PERSON] використав кредитних коштів на суму 1851, 20 грн., а сплатив за використаним кредитом 9605 грн. Якщо навіть взяти заборгованість на 01.05.2015 у розмірі 4979, 47 грн., та кошти, які були взяті за договором за період з 01.06.2015 по 15.07.2019 у розмірі 1851, 20 грн., то загальна сума заборгованості, за весь час існування кредитного договору, становить 6830, 67 грн. Тільки за період з 01.06.2015 по 15.07.2019 позивачем сплачено в рахунок повернення боргу 9605 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за вказаний період. Отже, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, [PERSON] переплатив банку кошти у розмірі 2774, 33 грн. (9605 - 6830,67 = 2774, 33). Враховуючи викладене, слід дійти до висновку, про відсутність у позивача заборгованості за договором б/н від 03.07.2007, відповідно до цього, необхідно відмовити у задоволені позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Outcome: dismissed