Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач уклали кредитний договір № б/н від 29.12.2010р., за умовами якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3 600,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач неналежно виконує свої зобов'язання за договором та допустила виникнення заборгованості, яка станом на 30.09.2017р. становить 24 059 грн.42 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також судові витрати по справі. Позивач не направив в судове засідання свого представника, подали суду заяву де просять справу розглядати без участі їхнього представника, позов підтримали. Відповідач в судове засідання не з»явилася, подала суду заперечення на позов, в яких просила залишити позов без задоволення, та застосувати строки позовної давності. Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З позовних вимог та матеріалів справи вбачається, що 29.12.2010року між сторонами був укладений договір № б/н відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 3 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту - банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь- якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання Банківських послуг. Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил лаяння банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Позивач зазначає, що в зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором за відповідачем станом на 30.09.2017 року рахується заборгованість - 24 059 грн.42 коп., яка складається з наступного: 3526,88 грн.- заборгованість за кредитом; 16143,77 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 2766,89 грн.- заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських пслуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина; 1121,88 грн. - щтраф (процентна складова). Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Згідно письмово викладених заперечень, вбачається, що відповідач не погоджується з вимогами позивача, оскільки не має боргових зобов'язань перед позивачем, та розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Також відповідач не погоджується з сумами зазначеними в розрахунку та вважає їх надуманими. Зазначає, що копія анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу оскільки вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні Цивільного кодексу України і для укладення договору обов'язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якого підтверджується матеріалами справи, що свідчить про відсутність договору між сторонами. Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідача, а також вони не підписані [PERSON], що свідчить про те, що вони на неї не розповсюджуються. Крім того, відповідач зазначає, що позивач пропустив трирічний строк для звернення до суду з даними вимогами. При вирішені даної справи суд входить з наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа\\ кредитодавець\\ зобов»язується надати грошові кошти \\ кредит\\ позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити процерти\\ ч.1 ст.1048 ЦК України\\ За статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися Статтею 526 ЦК передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі змісту заяви клієнта від 29.12.2010 року \\ а.с.8\\ та зі змісту Умов і правил надання банківських послуг, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. При цьому кредитним лімітом\\кредитом, кредитною лінією\\ є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності \\повернення\\. Пунктом 2.1.1.2.10 визначено, що при отриманні картки клієнт зобов'язаний підписати картку у спеціально відведеному місці. П.2.1.1.2.11 визначає, що строк дії картки вказано з її лицьового боку\\ місяць і рік\\. Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця і по закінченню строку дії картки вона пролонговується на новий строк (шляхом пред»явлення клієнту банком картки з новим строком дії) - п. 2.1.1.2.12 Однак, заява клієнта та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що відповідач отримала платіжну картку та ПІН- код. Так, у заяві не вказаний, перш за все, номер картки, яку отримала відповідач. В заяві \\ а.с.9\\ у розділі «відмітки банку» підписом працівника банку від 29.12.2010 р. засвідчується правильність та достовірність відомостей ним перевірено, ідентифікація клієнта проведена згідно порядку ідентифікації клієнтів при відкритті рахунків та випуску платіжних карт. У заяві не зазначено умов надання кредиту, крім розміру ліміту. Надана банком довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту. У позовній заяві позивач вказує, що кінцевим терміном повернення кредитних коштів є строк дії картки, але цей строк не зазначив, а матеріали справи таких відомостей не мають. Крім того, наданий суду розрахунок заборгованості за договором б\\н від 29.12.2010 р. не містить даних про те, за якою карткою зроблено цей розрахунок. Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається позивач як на складову договору банківських послуг, укладеного 29.12.2010 р. із відповідачем стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від заяви позичальника. Відповідно до п.1.1.7.12 вказаних Умов і правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо потягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично лонгується на цей же строк. Матеріали цивільної справи не містять доказів, що мало місце пролонгування кредитної картки та її отримання відповідачем. Відповідно до п.1.1.7.31 вказаних Умов і правил строк позовної давності визначено у 50 років, що є порушенням вимог ст.259 ЦК України, що передбачає необхідність укладення у письмові формі договору про збільшення позовної давності. Суд бере до уваги правову позицію Верховного суду України, яка відображена в постанові №6-16цс15 від 11.03.2015р. і відповідно до якої «Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.» Згідно ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивачем не було надано доказів, що між сторонами укладено договір банківських послуг від 29.12.2010 р., і що саме [PERSON] звернувся до позивача із заявою про отримання кредиту та отримала платіжну картку та ПІН-код за кредитним договором, на який посилається позивач. А тому, суд вважає, що позовні вимоги « Приватбанк» не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed