Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

26 грудня 2019 року, згідно поштового конверта, [PERSON] , діючи на підставі ордеру та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ДП "Дослідне господарство "Чернігівське" Інституту садівництва національної академії аграрних наук України" на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 60 440,04 грн та судові витрати, посилаючись на те, що в період з 01 червня 2013 року по 21 березня 2019 року [PERSON] працював у відповідача на посаді директора. При звільненні відповідач не виплатив всіх належних позивачу сум, а тому 05.11.2019 року Чернігівським районним судом Чернігівської області було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 51\~804,80 грн, однак і на даний час указана заборгованість стороною відповідача не сплачена. Ухвалою судді від 03 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. У судовому засіданні строни вісутні. Представник позивача надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про час і місце розгляду справи повідомлявся, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не надав, у зв"язку з чим, суд визнав можливим проводити розгляд справи у відсутності відповідача. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, оскільки представник позивача проти винесення заочного рішення не заперечував, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з 01 червня 2013 року по 21 березня 2019 року працював у відповідача на посаді директора. 21 березня 2019 року позивач звільнений з роботи відповідно до п.1\~ст.36 КЗпП України\~за згодою сторін. Дані обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с.7) та не заперечуються сторонами. Згідно довідки Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України від 23.10.2019 року, заборгованість позивача по заробітній платі на день звільнення становила 51 804 грн 80 коп. (а.с.8) 05 листопада 2019 року Чернігівським районним судом Чернігівської області було винесено судовий наказ, який набрав законної сили 12 грудня 2019 року, про стягнення з Державного підприємства\~«Дослідне господарство\~«Чернігівське» Інституту\~садівництва Національної\~академії аграрних\~наук Українина користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 51\~804,80 грн. (а.с.9) Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, з подальшими змінами та доповненнями (далі - Порядок). Відповідно до абз. 3 п. 4 Порядку, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Порядку). Згідно трудової книжки позивача було звільнено 21 березня 2019 року. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід починати з наступного дня 22 березня 2019 року по 24 грудня 2019 року (в межах позовних вимог), враховуючи п"ятиденний робочий графік, що становить 191 робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача становить 398 грн 03 коп. без вирахування обов"язкових платежів та після вирахування обов"язкових платежів складає 316 грн. 44 коп. Розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Згідно з абз.3 п.3 вказаного Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на 24 грудня 2019 року без виключення сум відрахування на податки складає: 191 день х 398 грн 03 коп. = 76 023 грн 73 коп. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню, але зазначивши суму, що підлягає стягненню, без виключення сум відрахування податків, що на думку суду не буде вважатися виходом за межі позовних вимог. У відповідності до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 1 частини 2 статті141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Частиною 8 статті141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, суд вважає понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 6 000 грн співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та витраченим на це часом, а також значенням справи для сторони. Отже, з огляду на зазначене та у відповідності з вимогами п.1 ч.2\~ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім і документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн. Оскільки при подачі позову до суду позивача звільнено від сплати судового збору, то у відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави відповідно до\~ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: approved