Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

представник позивача, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що відповідно до\~укладеного договору\~№ б/н\~від 04\~березня 2008\~року відповідач отримав кредит у розмірі 5600.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у його заяві. Протягом строку дії договору [PERSON] систематично порушував його умови, в зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 64210,39 грн. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь банку борг за кредитним договором та судові витрати, а розгляд справи просить проводити без його участі. 16 липня 2019 року представник позивача подав суду відповідь на відзив, в якому просить не застосувавати позовну давність, мотивуючи тим, що у відповідності до ст. 257 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін та згідно п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитиним договором, щодо вимог про поверенення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки був збільшений до 50 років. Відповідач в судове засідання не з`явився. 13 червня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд застосувати позовну давність, строк якої, на його думку закінчився, оскільки договір було укладено 04 березня 2008 року, а із позовною заявою в суд позивач звернувся 06 березня 2018 року, тобто через десять років. В зв"язку з наведеним просить в задоволенні позову відмовити. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних підстав. Із поданих до суду документів вбачається, що на підставі укладеного договору\~№ б/н\~від 04\~березня 2008\~року відповідач отримав кредит у розмірі 5600.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Натомість відповідач протягом дії кредитного договору порушував його умови, внаслідок чого станом на 18 березня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 64210,39 грн., з яких: 485,05 грн.\~-\~заборгованість за\~кредитом; 55093,97\~грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 5097,54 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина ), 3033,83 грн. штраф ( процентна складова ). Стороною у спорі заявлено вимогу про застосування позовної давності. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст.612 ЦК України зобов"язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина другастатті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Із поданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що боржником здійснено останній платіж на погашення кредитного договору 03 вересня 2015 року, однак ця операція не підтверджена випискою банку по рахунку відповідача за період з 01 березня 2008 року по 02 липня 2019 року. Разом з тим, відповідач у відзиві на позовну заяву стверджує, що у січні 2013 року повністю повернув банку кошти за кредитом та погасив заборгованість. Із вищевказаної виписки видно, що 20 січня 2013 року на картковий рахунок відповідача через термінал самообслуговування зараховано 100 грн., після чого жодної проплати на погашення заборгованості не надходило. Таким чином, звернувшись в суд із даним позовом 26 березня 2018 року позивач пропустив загальний трирічний строк звернення до суду. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв`язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв`язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред`явлення окремих вимог у зв`язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Таким чином слід застосувати за заявою відповідача наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки це відповідає положенням ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України та вказаним в попередньому абзаці положенням. Відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки в позові відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного та ст.ст. 156, 253, 257, 258, 262, 267, 509, 512, 526, 530, 549, 610-612, 625 ЦК України,

Outcome: dismissed