Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання рішення та розпорядження незаконними, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, а саме просить суд: - рішення виконавчого комітету Маразліївської сільської ради від 15.11.2016 року та розпорядження від 16.11.2016 року Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області визнати незаконними та скасувати; - поновити [PERSON] на займаній посаді старости с. Долинівка, Білгород-Дністровського району Одеської області; - зобов'язати виконком Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області провести розрахунок та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу без врахування необхідних до сплати платежів до бюджету; - стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Позивач [PERSON] та його представник за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Представник відповідача, Виконавчого комітету Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області за довіреністю Рошкан С.Х. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, з підстави відсутності предмету спору, пояснив, що оскаржуване позивачем рішення та розпорядження вже скасовані відповідачем. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та всі надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що Рішенням Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 15.11.2016 року про неналежне виконання посадових обов'язків старости с. Долинівка [PERSON], була виражена недовіра як старості с. Долинівка з достроковим припиненням повноважень на цій посаді. На виконання цього рішення органу місцевого самоврядування від 15.11.2016 року №286-VII Маразліївським сільським головою [PERSON] було 16.11.2016 року прийняте розпорядження за № 173 про звільнення позивача з роботи з 16.11.2016 року за п.2 ч. 1 ст.40 КЗпП України. Позивач наголошує на тому, що його було звільнено без наявності на то законних підстав, у зв'язку із чим він має бути поновлений на роботі, а відповідач внаслідок незаконного звільнення позивача має сплатити останньому середній заробіток за час вимушеного прогулу. У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.27 ЦПК України, відповідач, як особа, яка бере участь у справі позовного провадження, має право подавати належні та допустимі докази для підтвердження своїх заперечень. В спростування доводів позивача про порушення його права оскаржуваним рішенням та розпорядженням, відповідач надав до суду : Рішення Виконавчого комітету Маразліївської сільської ради Про скасування рішення сільської ради №286-УІІ від 15.11.2016 року "Про неналежне виконання посадових обов'язків старостою села Долинівка [PERSON]", яким було скасовано рішення сільської ради №286-VІІ від 15.11.2017 року "Про неналежне виконання посадових обов'язків старостою села Долинівка [PERSON]"; Розпорядження Маразліївської сільської ради Про скасування розпорядження №173к/2016 від 16.11.2016 року "Про звільнення з роботи [PERSON]", яким: п. 1 скасовано розпорядження №173к/2016 від 16.11.2016 року "Про звільнення з роботи [PERSON]"; п. 2 поновлено [PERSON] на посаді старости села Долинівка з 17.11.2016 року; п. 4 головному бухгалтеру сільської ради виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 17.11.2016 року по дату фактичного ознайомлення [PERSON] з даним розпорядженням. Також, відповідачем була надана суду довідка Маразліївської сільської ради від 15.05.2017 року №649, завірена підписом Маразліївського сільського голови та печаткою Маразліївської сільської ради, в якій зазначено, що відповідно до п. 4 розпорядження сільського голови [PERSON] №14к/2017 від 28.03.2017 року "Про скасування розпорядження №173к/2016 від 16.11.2016 року "Про звільнення з роботи [PERSON]" та поновлення на роботі [PERSON]" старості с. Долинівка Білгород-Дністровського району Одеської області було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.11.2016 року по 04.04.2017 рік у сумі 9736,03 грн. З огляду на надані відповідачем письмові докази, судом встановлено, що на день розгляду позовних вимог позивача, відсутній предмет спору, оскільки оскаржувані позивачем рішення та розпорядження вже скасовані відповідачем, позивача поновлено на роботі, проведено розрахунок та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу. Таким чином суд вважає позовні вимоги в цій частині безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. З приводу позовної вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., яка, на думку позивача, виразилась у втраті ним у зв'язку із незаконним звільненням життєвих зв'язків, докладання зусиль для відновлення порушених трудових прав та організації свого життя, суд приходить до наступних висновків. Статтею 23 ЦК України передбачено, право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на вищевикладене, вимога [PERSON] про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. є необґрунтованою і недоведеною, оскільки [PERSON] ніяким чином не доведений факт заподіяння відповідачем позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Крім того, суд вважає, що позивач вже отримав належну сатисфакцію завданої йому моральної шкоди у зв'язку із його звільненням, оскільки відповідач в судовому засіданні, прилюдно приніс вибачення та визнав помилку стосовно звільнення позивача, на підставі чого оскаржувані рішення скасував. Таким чином, суд приходить до висновку, що правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди не вбачається. З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги позивача підлягають залишенню без задоволення.

Outcome: dismissed