Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

07.11.2016 року до Хмільницького міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою звернувся [PERSON]. Свої вимоги він обгрунтовує тим, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку він являється власником земельної ділянки, площею 3,7577 га, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кропивнянської сільської ради Хмільницького району. У 2016 році він дізнався, що відповідач самовільно без його попередження та дозволу склав, підписав та зареєстрував у відділі Держкомзему договір оренди належної йому земельної ділянки строком на 10 років. Примірник вказаного договору йому не надавався. Вказаний договір та акт прийому -передачі земельної ділянки він не підписував. Вважаючи, що даний договір оренди порушує його права, він звернувся до суду з вимогою визнати даний договір не дійсним, скасувати його державну реєстрацію та зобов"язати ТОВ "Щедра Нива" повернути належну йому земельну ділянку. В минулому судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, а суду пояснив, що приблино в 2005 році він уклав договір оренди вказаної земельної ділянки, яка належала йому на підставі сертифікату на земельну частку пай, з відповідачем. Дія вказаного договору закінчилась у 2015 році. За період дії даного договору він отримував орендну плату за використання його земельного паю, однак за 2015 рік виникла заборгованість, а тому він в 2016 році звернувся до відповідача, представник якого запропонував йому укласти додаткову угоду щодо його земельної ділянки. Але, скільки він проживає віддалено від місця знаходження адміністрації ТОВ "Щедра Нива", а саме в іншій області, має незадовільний стан здоров"я, тому він не бажав продовжувати орендні відносини, оскільки йому було не зручно та важко кожний рік долати значну відстань для отримання орендної плати. Крім того, йому запропонували укласти договір орени його земельнї ділянки з іншим товариством, що знаходиться значно ближче до його місця проживання на що він погодився та в кінці 2016 року звернувся до Державного земельного кадастру за витягом, тоді ж і дізнався про наявність продовжених орендних відносин з відповідачем. Представник позивача - адвокат Лісовик І.О. в ході розгляду справи зменшила позовні вимоги та просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, вказуючи, що відсутність волевиявлення позивача при укладанні оскаржуваного договору оренди є підставою для визнання його недійсним. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, що зазначені в позові. Представник відповідача за довіреністю - [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що позивач протягом дії договору оренди земельної ділянки отримував орендну плату, а тому йому було відомо про наявність спірного договору оренди земельної ділянки. Вважає, що підставою для даного позову послужила запропонована іншим товариством значно вища сума орендної плати. Зазначив. що договір оренди укладений на підставі сертифікату від 2005 року автоматично втратив свою дію після отримання позивачем державного акту на право власності на земельну ділянку. Крім того, просив застосувати строки позовної давності. оскільки позивач не був позбавлений можливості дізнатися про наявність договору оренди, укладеного в 2009 році. під час звернення до бугалтерії товариства за орендною платою. В судове засідання представники третіх осіб не з"явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Свідок [PERSON] суду показала, що вона до 16.05.2016 року працювала в ТОВ "Щедра Нива" начальником відділу кадрів. Повідомила, що дійсно в 2005 році укладались договори оренди земельних ділянок на підставі сертифікатів, а потім після отримання громадянами державних актів, переукладались. Зазначила, що до власників земельних ділянок які проживають в межах сільської ради вона їздила особисто, а договора оренди з особами які проживають за межами сільської ради залишала в сільській раді, тому хто підписував оскаржуваний договір їй не відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що працює бухгалтером в ТОВ "Щедра Нива" з 2004 року. Підтвердила, що позивач отримував орендну плату за користування його земельною ділянкою. Також зазначила, що позивач в 2016 році відмовився підписувати додаткову угоду на збільшення орендної плати. Свідок [PERSON] показала, що з 2013 року працює в товаристві завідуючою складом та на протязі всього часу, а саме з 2013 по 2016 роки видавала позивачу орендну плату. Заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей . Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За змістом абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст. 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Судом встановлено, що позивач являється власником земельної ділянки загальною площею 3,7544га, що розташована на території Кропивнянської сільської ради (а.с.5-7). Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 02.01.2009 року позивач передав відповідачу в оренду строком на 10 років належну йому земельну ділянку (а.с.44-49). Згідно відповіді Хмільницького відділення Калинівської ОДПІ ТОВ "Щедра Нива" перерахувало до місцевого бюджету податку з доходів в сумі 2511,32 грн. (а.с. 86). Згідно довідки, виданої ТОВ "Щедра Нива" позивач протягом 2011-2016 років отримав 24230,55 грн. на підставі договору оренди земельної ділянки (а.с 62-65) Разом з тим, відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи підпис графі "Підпис орендодавця" в договорі оренди земельної ділянки загальною площею 3,7544 га, що знаходиться на території Кропивнянської сільської ради с. Кропивна Хмільницького району Вінницької області, укладений між [PERSON] та ТОВ "Щедра Нива" 02.01.2009 року - виконано не [PERSON], а іншою особою (а.с.101-107) Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] не підписував спірний договір оренди землі, а відтак цей правочин укладений за відсутності його волевиявлення на укладення договору, що відповідно до ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Вирішуючи клопотання представника відповідача про застосування до правовідносин трирічної позовної давності. суд виходить з наступного. Нормою ст. 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права обо про особу, яка його порушила. Статтею 257 ЦК України передбачена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Представник відповідача зазначає, що [PERSON] починаючи з 2009 року щорічно отримував орендну плату на підставі договору оренди земельної ділянки від 2009 року, а тому він міг довідатись про порушення свого права ще в кінці 2009 року, коли звертався до бугалтерії товариства за виплатою орендноїю плати, оскільки бугалтер здійснювала її виплату лише на підставі спірного договору. Однак, як пояснив позивач, а також пітвердила свідок [PERSON] , між сторонами існували договірні відносини ще з 2005 року на підставі договору оренди земельної ділянки, право на яку посвідчувалось сертифікатом та дія якого закінчувалась у 2015 році. Тому, логічним є пояснення позивача, що отримана ним орендна плата, на його думку, нараховувалась на підставі договору 2005 року. В зв"язку з цим, суд вважає, що в даному випадку факт отримання особою орендної плати не свідчить про її обізнаність про існування договору оренди від 2009 року, яким порушено його права. Оскільки позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише в кінці 2016 року, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, тому клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене. суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати.

Outcome: approved