Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначив, що 15.12.2006 року між ним та ПАТ «Укрпромбанк» було укладено кредитний договір №589/ПА-06, в забезпечення виконання якого між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] . 17.05.2018 року право вимоги за кредитним договором від 15.12.2006 року № 589/ПВ-06 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «А.В.Л.»на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 17.05.2018 року № 490/К. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна йому стало відомо про зміну власника на ТОВ «А.В.Л.». Вважає перехід права власності відбувся неправомірно, в зв`язку з чим звернувся до суду. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 10.05.2019 року відкрито провадження у справі, з урахуванням ст. 19 ЦПК України, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 10.05.2019 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . 18.06.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому просить у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.12.2006 року між «TOB «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №589/ПВ-06, відповідно до якого позичальник отримав кредитні кошти, з цільовим призначенням - для придбання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-14, 48-50). З метою забезпечення виконання зобов`язань між позичальника та TOB «Український промисловий банк» укладено іпотечний договір №589/ФКВ-06, посвідчений Щелковим М.К., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 3461 (а.с. 15-18, 51-52), предметом якого є двокімнатна квартира загальною площею 41,70 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України (далі - НБУ) було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед НБУ, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк», як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного договору від 30.06.2010 року ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 589/ПВ-06 від 15.12.2006 року. В свою чергу, між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «А.В.Л.» було укладено договір № 490/К купівлі-продажу майнових прав від 17.05.2018 року та договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченим Пономарьовою Д. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 576 (а.с.54-57), внаслідок чого у TOB «А.В.Л.» виникло право вимоги за спірним іпотечним договором. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17.08. 2018 року у справі 570/2984/13-п, залишеною без змін Постановою Рівненського апеляційного суду від 23.04.2019 року у справі 570/2984/13-ц (22-ц/4815/528/19) замінено сторону стягувача у виконавчих провадженнях з виконання виконавчих листів, виданих на виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/2984/13-ц з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника - ТОВ "А.В.Л." (а.с.59-63). В зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, TOB «А.В.Л.», як іпотекодержатель, на підставі п. 4.4. договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, 02.07.2018 року в порядку встановленому п. 4.3-4.4 договору іпотеки та ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на це нерухоме майно, зареєструвавши право власності на іпотечне майно відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Прядок). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації. У відповідності до п. 6 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. У відповідності до п. 7 Порядку заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. Пунктом 61 Порядку передбачено, що Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. За ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. За результатом розгляду заяви TOB «А.В.Л.» про державну реєстрацію права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, та перевірки поданих заявником документів державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності №26853661 від 26.06.2018 (а.с. 19-20, 47, 53). Отже при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно, державним реєстратором будо дотримано процедуру та вимоги закону для вчинення реєстраційної дії. Посилання позивача на неотримання ним вимог про усунення порушень в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» від TOB «А.В.Л.» спростовуються доданими до відзиву копіями листів-повідомлень (а.с.64, 65,66-70, 73-74). Зауваження позивача про ненадання ТОВ «А.В.Л.» державному реєстратору звіту про оцінку майна не спроможне, зважаючи на те, що п. 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових документів для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Щодо посилання позивача на незаконність звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії мораторію, суд зазначає наступне. Згідно п. 1 ч. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Згідно з п. 1.4 кредитного договору мета кредитування - придбання житла. Відповідно до п. 1.2 іпотечного договору іпотекою забезпечується повернення кредиту наданого іпотекодержателем для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку. Отже закон на який посилається позивач не застосовується до спірних правовідносин. Судом також встановлено, що письмові вимоги від ТОВ «А.В.Л.» [PERSON] отримував за трьома адресами в Рівненській області (а.с.69-70). Крім того, згідно запиту на надання інформації [PERSON] зазначив як: « [ADDRESS]» , а також адресу для листування: «[ADDRESS]». Таким чином позивачем не доведено, що спірне нерухоме майно є його єдиним місцем проживання. Згідно ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на 15.12.2006), звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на 15.12.2006) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. З ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону. Згідно з ч. 4 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. За змістом положень ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», відповідне застереження в іпотечному договорі вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Такі правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 915/297/17 та Верховного Суду України від 10.10.2011 року у справі №21-131а11, від 18.09.2012 року у справі №21-236а12, від 13.09.2017 року у справі 761/32495/15-ц. Таким чином, посилання позивача на не укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не має правового значення, оскільки договір іпотеки у п. 4.4.1 містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя і є правовою підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Розглядом справи, судом не встановлено порушень в діях державного реєстратора, при вчиненні реєстраційної дії. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації' прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону про державну реєстрацію у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації' права власності на таке майно за новим правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою стПАТті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавПАТи заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Ч. 5 ст. 24 цього Закону передбачено, що відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті заборонена. Таким чином вбачається, що для прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем, державний реєстратор: - встановлює факт щодо переходу такого права до іпотекодержателя, а саме наявність застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки у договорі іпотеки; - з`ясовує обставини, що підтверджують: 1)факт надсилання іпотекодержателем іпотекодавцеві вимоги про усунення порушень, 2)факт отримання іпотекодавцем вказаної вимоги, а також 3)доказів того, що завершився 30 - денний строк з моменту отримання іпотекодавцем зазначеної вимоги. Судом встановлено, що TOB «А.В.Л.» надало державному реєстратору всі документи, необхідні для здійснення державної реєстрації прав власності за собою на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та передбачені п. 61 Порядку, у державного реєстратора не було підстав для відмови у вчиненні реєстраційної дії. Під час прийняття рішення про державну реєстрацію державний реєстратор Петришин В.М. діяв в межах своїх повноважень та на підставі чинного законодавства України. Зауваження позивача про неприйняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію, не спроможне, оскільки саме це є предметом даного спору. Позивач помилково вважає, що таке рішення повинно прийматись державним реєстратором в письмовому вигляді, як окремий процесуальний документ, разом з тим, це не передбачено чинним законодавством. Оспорюване позивачем рішення державного реєстратора прийнято останнім усно (як дія) й іншого порядку прийняття рішення не передбачено. Враховуючи наведене, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, відтак у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до п. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи повну відмову у задоволенні позову, підлягає скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті в ухвалі суду від 10.05.2019 року про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] .

Outcome: dismissed