Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач, в інтересах якого діє за довіреністю представник, звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 04.06.2010 року, яка станом на 30.11.2017 року становить 59088,68\~грн. та складається з наступного: 3338,48 грн. - заборгованість за кредитом; 48672,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3787,29 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн, - штраф (фіксована частина), 2789,94 грн. - штраф (процентна складова), а також судового збору, вказавши на таке. \~ \~ \~ \~04.06.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого, відповідач отримав кредит у розмірі 3400.00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. \~ \~ \~ \~Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. \~ \~ \~ \~Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг. \~ \~ \~ \~ [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір. \~ \~ \~ \~Отже, АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та умовами виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому змінювався. \~ \~ \~ \~Однак, відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яку позивач і просить стягнути з відповідача у повному розмірі. \~ \~ \~ \~В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу без його участі. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надавши до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що в доданих до позову документах не має жодного доказу, який би підтверджував укладання кредитного договору б/н від 04.06.2010 року з позивачем та факт надання їй кредитних коштів у розмірі саме 3400,00 грн. Звертає увагу на довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, в якій відсутнє підтвердження, що станом на 04.06.2010 року їй було надано кредитний ліміт у розмірі 3400,00 грн. А розрахунок заборгованості не може вважатися належним доказом у підтвердження позовних вимог. Заявила про сплив строку позовної давності та просила застосувати наслідки її спливу, відмовивши у позові в повному обсязі, а також розглянути справу без її участі. Представником позивача також було надано до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідач до певного часу виконував свої зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором, у підтвердження чого надав виписку по картковим рахункам відповідача. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що між банком та [PERSON] укладений кредитний договір №б/н від 04.06.2010 року, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 3400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір. Посилаючись на те, що [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, банк просив стягнути з неї вказану вище заборгованість Відповідач у\~відзиві на\~позовну заяву\~зазначив,\~що позовні\~вимоги недоведені,\~оскільки він\~заперечує факт\~укладання кредитного\~договору.Однак, судом встановлено, що 04.06.2010 року [PERSON] було підписано анкету-заяву, на підставі якої вона отримала платіжну кредитну картку. Відповідно до вказаної заяви\~[PERSON] погодила, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Отже, суд вважає, що підписана відповідачем заява свідчить про його обізнаність щодо укладення кредитного договору. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, [PERSON] були\~видані картки:\~№№ SAMDN50000061049353, [NUMBER] , Універсальна 180+, остання з яких має строк дії до 11.2015 року. Так, кредитний ліміт у розмірі 3400,00 грн. був встановлений відповідачу лише 20.08.2013 року, при цьому вказано, що і до цього часу були встановлені кредитні ліміти: 06.04.2020 року 300 грн., 16.10.2012 року 2000 грн., і отже ця довідка не спростовує наявність на картковому рахунку відповідача кредитного ліміту у розмірі 3400 грн. Також, підтвердженням того, що відповідачу були надані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту та користування ним цими коштами, є розрахунок заборгованості, який є належним та допустимим доказом. Згідно виписки про рух коштів по рахунку за період з 01.06.2010 року по 29.07.2019 року відповідач [PERSON] активно користувалася кредитною карткою, здійснювала зняття кредитних коштів через банкомат, оплату товарів, та поповнення даного рахунку. Вказані обставини свідчать про укладення між сторонами договору, і тому суд не приймає твердження відповідача щодо не отримання нею кредитних коштів. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України,\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України,\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України,\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України,\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу,\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Так, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті - заяві позичальника від 04.06.2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Відсутня інформація, яка саме кредитна картка буде отримана відповідачкою та обслуговуватися банком. Банк,\~пред`являючи\~вимоги про\~погашення кредиту,\~просив,\~стягнути крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), а також складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, а також пеню з комісією і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися ним самим. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретний зміст запропонованих відповідачу Умов та Правил надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про порядок зміни кредитного ліміту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що була встановлена на час укладення із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують цих обставин. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою договору, оскільки вони не підписані відповідачем, а також з урахуванням того, що ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Враховуючи вищевказані обставини, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). На підставі\~викладеного та\~враховуючи,\~що [PERSON] \~належним чином\~не виконує\~зобов`язання\~за кредитним\~договором,\~у зв`язку\~з чим\~виникла заборгованість,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~заборгованість за\~тілом кредиту\~в сумі\~ 3338,48 грн. Стосовно стягнення суми заборгованості по процентам за користуванням кредитом, суд вважає, що проценти підлягають стягненню лише в межах позовної давності та за базовою ставкою 30,00 % на рік (оскільки така була встановлена спочатку). Оскільки одностороннє підвищення відсоткової ставки позивачем є порушенням вимог ч. 2\~ст.1056-1 ЦК України, яка передбачає, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до п.1.1.3.2.3. Умов та Правил банк має право проводити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картковому рахунку відповідно до п.1.1.3.1.9. цього договору. Проте, доказів про інформування відповідача про збільшення процентної ставки суду не надано. Щодо правових підстав для застосування позовної давності у спірних правовідносинах, на які вказує відповідач. Судом встановлено, що кінцевим строком повернення кредиту і який відповідає строку дії картки є 30 листопада 2015 року, останній платіж на погашення кредиту [PERSON] здійснила 31.12.2014 року, до суду ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з цим позовом 24 січня 2018 року, тобто в межах строку загальної позовної давності. Разом з тим, згідно зі\~статтею 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами (обов`язків здійснити мінімальний щомісячний платіж») та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14, від 12 листопада 2014 року,у справі 6-2104цс16 від 14 грудня 2016 року, а також знайшла відображення у правових висновках по справі №444/95/12 від 28.03.2018 року яка була розглянута Великою Палатою Верховного Суду. Так, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Оскільки, позивач звернувся з позовом до суду 24.01.2018 року, він мав правові підстави вимагати стягнення процентів за користування кредитом за період часу з 24.01.2015 року до 30.11.2015 (строк дії картки), тобто вимагати сплати процентів на суму заборгованості 3338,48 грн. з розрахунку: 3338,48 грн. (загальна заборгованість за кредитом) х 30 (відсотків) : 100 : 360 днів х 310 днів (кількість днів з 24.01.2015 р. до 30.11.2015 р.) = 862,44 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості за кредитним договором дорівнює 4200,92 грн., з яких: 3338,48 грн. заборгованість за кредитом, 862,44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Враховуючи те, що відповідач є громадянкою України, яка зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі\~ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним з нею договором нараховувати заборонено, а тому підстав для задоволення позовних вимог Банку про стягнення з відповідача пені з комісією і штрафу, не вбачається, та в задоволенні позову Банку в цій частині слід відмовити. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжного доручення від 15.01.2018 року (документ, що підтверджує сплату судового збору) (а.с.1), розмір судових витрат складає 1762 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 4200,92грн. х 100% : 59088,68 грн. ціни позову = 7,11%), тобто 7,11% від ціни позову (7,11% х 1762 гривень : 100% = 125,28 грн.), що складає 125,28 грн. \~ \~ \~ \~Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial