Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

21 квітня 2016 р. [PERSON] звернулась до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди . В своїх позовних вимогах позивач [PERSON] зазначила, що в лютому 2016 року представники відповідача умовили її, що для кращого збереження тепла в квартирі в зимовий період, їй необхідно замінити вікна на металево-пластикові і 10 лютого 2016 року нею був укладений договір підряду на поставку металопластикових конструкцій також обіцяли, що їй, як одинокій жінці похилого віку і інваліду 2 групи буде застосована знижка і вона погодилась на заміну вікон в квартирі. В укладеному договорі була вказана загальна вартість заказу в сумі 18500,00 грн., з яких 10 000,00 грн. вона заплатила як попередню оплату. Після від'їзду підрядників вона почала вивчати договір, побачила, що її борг до передачі у власність металоконструкцій складає 8500,00 грн., тобто усю вартість замовлення і ніяких знижок договором не передбачено. Вона зрозуміла, що не зможе погасити борг, оскільки виплачену нею передоплату збирала тривалий час і вирішила розірвати договір. Неодноразові звернення до відповідача, щодо розірвання договору підряду і повернення грошей, позитивного результату не дали, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом свого права. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 10 000 грн., понесені нею судові витрати у вигляді оплати юридичної допомоги в сумі 500,00 грн. та моральну шкоду в сумі 2 000, 00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання з'явилася, пояснила, що в лютому 2016 року представники відповідача умовили її замінити вікна в її квартирі, пообіцяли знижку, як жінці похилого віку та інваліду, вона внесла передоплату 10 000, грн. , але після внесення цієї суми та укладання договору з'ясувалося, що вона ще винна за виконання роботи 8 500,00 грн., а повна вартість послуг - 18 500,00 грн., тобто обіцяної знижки не було зроблено. Робота по заміні вікон відповідачем до теперішнього часу не виконана. Вона неодноразово зверталася до офісу [PERSON] з питанням про розірвання договору та повернення їй сплачених коштів, але їй відповідали, що це питання можна вирішити лише з [PERSON], проте зараз її нема і коли вона буде в офісі невідомо. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 10 000,00грн., витрати по оплаті юридичної допомоги в сумі 500,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в справі є розписки, причини невки суду не повідомила, заяву про відкладення розгляду справи суду не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» та главою 61 розділу ІІІ підрозділу 1 книги п'ятої ЦК України, яка регулює договірні зобов'язання, зокрема договір підряду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Згідно ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 867 ЦК України, замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними. Згідно ст. 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. У разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати. Вимога про безоплатне усунення недоліків роботи, виконаної за договором побутового підряду, які можуть становити небезпеку для життя або здоров'я замовника та інших осіб, може бути пред'явлена замовником або його правонаступником протягом десяти років з моменту прийняття роботи, якщо у встановленому законом порядку не передбачені більш тривалі строки (строки служби). Така вимога може бути пред'явлена незалежно від того, коли виявлено ці недоліки, у тому числі й при виявленні їх після закінчення гарантійного строку. У разі невиконання підрядником цієї вимоги замовник має право протягом цього ж строку вимагати повернення частини ціни, сплаченої за роботу, або відшкодування його витрат на усунення недоліків. Згідно ч.1 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів", споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч.2, ч.3 , 6 ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів", якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняються як такі, що вводять в оману: 1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; 2) пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; 3) відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару; 4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; 5) пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження; 6) недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім'ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію; 7) утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; 8) використання повідомлення про розпродаж у зв'язку із припиненням суб'єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством. Як вбачається із матеріалів цивільної справи, 10 лютого 2016 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір підряду на поставку металопластикових конструкцій (а.с.5-7). Відповідно до п. 6.1., п 6.2. підрядник зобов'язався доставити вироби в продовж 30 робочих днів. В разі якщо вироби мають нестандартну комплектацію строк виготовлення виробів може збільшуватися до 35-40 робочих днів. Підрядник має право в односторонньому порядку змінити строк виконання зобов'язань по Договору за умови невиконання замовником умов п.5.2.Договору. Згідно п.5.2 Договору при підписанні Договору Замовник здійснює попередню оплату згідно п.1.4. [PERSON] сплатила суму попередньої оплати зазначеної в п.1.4. Договору в розмірі 10 000,00 грн. , про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру від 10 лютого 2016 року де зазначено, що ФОП [PERSON] прийнято від [PERSON] вищевказану суму (а.с. 2) Згідно п. 7.1. Договору за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов'язань по Договору сторони несуть відповідальність згідно законодавства України та умовами Договору (а.с.6). Як пояснила позивач [PERSON] в судовому засіданні, представники відповідачки ввели її в оману, щодо вартості їх послуг з поставки вікон. Крім того роботу з поставки металопластикових конструкцій за договором до теперішнього часу не виконані. Вона неодноразово зверталася до представників відповідача [PERSON] з питанням розірвати договір та повернути сплачені нею кошти, але представники відповідача відмовлялися брати на себе відповідальність та пояснювали їй, що це в компетенції [PERSON], якої нема в офісі і коли вона буде невідомо. Відповідачем [PERSON] заперечень проти позову не надано, твердження позивача не спростовані. Оскільки вищевикладене, дає підстави вважати, що підрядник ввів в оману замовника щодо вартості його послуг та не виконав замовлену роботу, в строки обумовлені договором побутового підряду, тому договор підлягає розірванню, а гроші сплачені як передоплата за виконання робіт по заміні вікон підлягають поверненню замовнику. В задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити, виходячи з того, що ці вимоги не грунтуються на законі та є недоведеними. Відповідно до статті 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 5 частини 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону (п. 5 частини 1 у редакції Закону України від 19.05.2011 року № 3390-VI). 17 вересня 2011 р. набув чинності Закон від 19 травня 2011 р. № 3390-VI "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції", яким установлено порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, які є рухомим майном. Отже, відповідно до цього Закону шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати, виходячи з усіх обставин, зокрема пов'язаних із розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію, у тому числі: представлення продукції споживачеві або користувачеві, включаючи її вигляд, склад, упаковку, маркування та іншу інформацію про продукцію, її споживання, використання та знищення (утилізацію, переробку); використання продукції, яке обґрунтовано можна передбачити; час, коли продукцію було введено в обіг. Право вимагати відшкодування завданої шкоди визнається за потерпілим - споживачем або користувачем, якому завдано шкоду внаслідок дефекту в продукції, і не залежить від того, чи перебував потерпілий із виробником (виконавцем, продавцем) у договірних відносинах. При цьому на потерпілого покладається обов'язок довести: наявність шкоди; наявність дефекту в продукції; наявність причинно-наслідкового зв'язку між дефектом у продукції та завданою шкодою. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначила, що така їй завдана внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань. Посилалася, що відповідачем завдано їй моральні страждання, внаслідок чого погіршився стан її здоров'я, був порушений нормальний уклад життя,вона змушена була нервувати, дзвонити відповідачеві, ходила по різним інстанціям, марнуючи свій час і кошти (а.с. 1-3). Проте прострочення виконання робіт за договором відповідно до п. 5 частини 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Матеріалами справи не доведено, що відповідачем завдано шкоди майну позивача або завдано каліцтво, інше ушкодження здоров'я, тобто підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування позивачу моральної шкоди відсутні. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем судовий збір з вимог про відшкодування збитків не сплачувався, від такого позивач звільнений на підставі ст. 24 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до частини 3 ст. 6 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до ст. 2, п/п 1, 2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у разі подання позовної заяви майнового характеру юридичною особою справляється судовий збір у сумі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; з позовної заяви немайнового характеру, яка подана: юридичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 розмір мінімальної заробітної плати; фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ст. 8 Закону України від 25 грудня 2015 року № 928-VIII «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2016 року складає 1378,00 грн. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, судові витрати в розмірі 551,20 грн. підлягають відшкодуванню відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України за рахунок відповідача ФОП [PERSON] на користь держави. На підставі ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, ч.2 - граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем також понесені витрати на правову допомогу адвокатом [PERSON] в розмірі 500,00 грн. у зв'язку із підготовкою позовної заяви (а.с. 10). Таким чином, суд вважає, що витрати за правову допомогу у розмірі 500 грн. 00 коп. є розумними та не перевищують граничних розмірів, встановлених законом, у зв'язку із задоволенням позову підлягають відшкодуванню позивачу.

Outcome: partial