Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" (далі - Банк) просить постановити рішення про стягнення з [PERSON] 12 419,65 гривень заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 1921 гривню. Вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] звернулась в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву від 13.07.2011 року без номера, згідно якої отримала кредит в сумі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею і Банком Договір про надання банківських послуг. Банк, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на визначених умовах та кредитного ліміту, свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавала, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 03.02.2019 року має заборгованість перед Банком в загальній сумі 12 419,65 гривень, з них: по тілу кредиту - 0,00 гривень, по простроченому тілу кредиту - 872,99 гривень, по відсотках - 0,00 гривень, по пені за прострочене зобов`язання - 8 857,49 гривень, по пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень - 1 621,57 гривень, по фіксованому штрафу - 500 гривень, по процентному штрафу - 567,60 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 18.04.2019 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримала копію ухвали з примірником позову особисто 26.04.2019 року. У строк, визначений судом в ухвалі від 18.04.2019 року та з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву не подала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. На підтвердження заявлених позовних вимог Банк надав копію підписаної 13.07.2011 року сторонами анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна"; розрахунок заборгованості за договором без номеру від 13.07.2011 року; витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що видрукуваний із розміщеного на сайті https://privatbank.ua/terms/ архівного ресурсу. Із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка 13.07.2011 року підписана відповідачем [PERSON] в якості позичальника, вбачається, що вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею і Банком договір надання банківських послуг. Відповідач своїм підписом підтвердила своє ознайомлення і згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді; зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на офіційному сайті Приватбанку; виявила бажання отримати платіжну картку кредитка "Універсальна" із кредитним лімітом в сумі 300,00 гривень. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань. У позовній заяві позивач вказує про отримання відповідачем кредиту в розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте згідно підписаної відповідачем анкети-заяви сума бажаного кредитного ліміту становить 300,00 гривень. Жодного доказу на підтвердження надання Банком відповідачу кредиту чи встановлення кредитного ліміту в розмірі саме 500,00 гривень матеріали справи не містять. Анкета-заява містить лише прізвище, адресу, особисті дані відповідача та згоду з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Проте жодних даних про відкриття карткового рахунку та видачу відповідачу кредитної картки, її виду та терміну дії анкета-заява не містить. Тарифи банку, які є складовою частиною договору і які були надані відповідачу для ознайомлення у письмовому вигляді, у матеріалах справи відсутні. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" не є належним доказом у справі. У ньому наведено чотири види кредитних карт "Універсальна" і усі вони мають різні базові процентні ставки, розміри пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів. За яким видом карти, відповідно - на яких умовах повинно було здійснюватися кредитування відповідача, позивачем не підтверджено і в позові не зазначено. Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг також не містять підпису відповідача, хоча як слідує зі змісту анкети-заяви вони були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мала на увазі і розуміла відповідач, підписуючи анкету-заяву, та, відповідно, чи брала вона на себе викладені у них зобов`язання, позивачем суду не надано. Із наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається лише те, що він стосується укладеного з відповідачем 13.07.2011 року договору, однак зроблений він лише за період, починаючи з 01.11.2015 року по 03.02.2019 року. Відомості про рух коштів з дня укладення договору матеріали справи не містять. Із розрахунку вбачається, що станом на 01.11.2015 року заборгованість за наданим кредитом у відповідача була відсутня (графа 22). 18.11.2015 року використано кредитні кошти в сумі 480,00 гривень, а з 04.06.2017 року по 26.10 2017 року погашено заборгованість в загальній сумі 3 241,84 гривні (графи 3, 21). Згідно із підсумковою частиною розрахунку, заборгованість відповідача перед Банком за виключенням судових штрафів становить 11 352,05 гривень і складається з: простроченого тіла кредиту - 872,99 гривень, пені за прострочене зобов`язання - 8 857,49 гривень, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень - 1 621,57 гривень. Така загальна сума заборгованості і її складові відповідають заявленим Банком позовним вимогам. Проте із графи 22 цього ж розрахунку слідує, що станом на 03.02.2019 року заборгованість за наданим кредитом, яка обрахована наростаючим підсумком і рівна графі 7 - складовим заборгованості за кредитом, становить 11 272,01 гривень. Отже, з наведеного вбачаються підстави для висновку, що наданий позивачем розрахунок у собі містить суперечності щодо самої суми заборгованості за кредитом, при цьому причин такої розбіжності позивачем у позовній заяві не наведено. Зважаючи на наявність таких суперечностей, сам по собі розрахунок не може бути належним і допустимим доказом, оскільки не підтверджує рух коштів за укладеним з відповідачем договором і виниклу заборгованість. Розрахунок є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, однак він повинен бути підтверджений первинними документами. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Доказами, які б відповідали наведеним ознакам, згідно із ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 року № 254, та чинного з 07.07.2018 року Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ від 04.07.2018 року № 75, можуть бути виписки з карткового рахунку відповідача, проте позивач, маючи процесуальну можливість, їх суду не надав. Отже, відсутність первинних документів від дня укладення договору не дає об`єктивної можливості прослідувати порядку утворення заборгованості за усіма складовими кредиту згідно умов договору. Вищенаведене у своїй сукупності позбавляє можливості суд встановити розмір, строк кредитування за укладеним договором, рух коштів (зняття кредитних коштів, погашення заборгованості, послідовність погашення згідно її складових), а відтак і встановити (перевірити) наявність у відповідача заборгованості у заявленому Банком розмірі або ж навести власний розрахунок. При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу в силу ч.7 ст.81 ЦПК України збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи суд обмежений. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, ненадання позивачем належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів на умовах і в обсязі, що зазначені в позові, та наявності у нього заборгованості за цим договором дає суду підстави для висновку про недоведеність заявлених вимог, через що в повному обсязі заявлених вимог слід відмовити. Саме ж по собі неподання відповідачем відзиву на позовну заяву не доводить обґрунтованості і доведеності заявлених Банком вимог, а задоволення позову виключно з цієї підстави буде суперечити закріпленим у ст.ст.2, 3 ЦК України засадам справедливості, розумності та верховенства права. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed