Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

22 квітня 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 вересня 2008 року був укладений кредитний договір відповідно до умов якого ЗАТ «Акцент-Банк» надав [PERSON] кредит у розмірі 3 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконує, кошти не повертає, у зв'язку з чим станом на 19 березня 2014 року має заборгованість у сумі 21017, 98 грн. з яких: 2 655 грн. - заборгованість за кредитом, 9 955, 93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6 930 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 977,05 грн. штраф (процентна складова), які просив стягнути. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав суду клопотання, в якому просить розглядати дану справу без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином під розписку. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ст.ст. 169, 197 ЦПК України Суд проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 вересня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ „Акцент-Банк" укладений договір «Швидка готівка», за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3 000 грн., базова процентна ставка за кредитом 2% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 3,5 %. Підписуючи заяву [PERSON] ствердив, що ознайомився та згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді та згоден з тим, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 8). Свої зобов'язання по сплаті коштів за укладеним кредитним договором відповідачка не виконав, у зв'язку з чим станом на 19 березня 2014 року утворилася заборгованість у сумі 21017, 98 грн., яка підтверджується розрахунком і яка складається з: 2 655 грн. - заборгованість за кредитом, 9 955, 93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6 930 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 977,05 грн. штраф (процентна складова), які просив стягнути (а.с.4-7). У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства в установлений строк відповідно до умов договору. При порушенні зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Звертаючись до суду з позовом представник Банку помилково посилався на Умови та правила надання банківських послуг, які долучені до матеріалів справи (а.с.9-11), які не регулюють спірні правовідносини. Кредитний договір між сторонами укладався відповідно до Правил надання банківських послуг фізичним особам («Швидка готівка»), які надані суду, на підставі заяви [PERSON], який виявив бажання оформити на своє ім'я кредит «Швидка готівка» (а.с. 8, звор. сторона), Пам'ятки (а.с.111), відповідно до якої сума кредитного ліміту встановлена у розмірі 3000 грн., розмір обов'язкового щомісячного платежу становить 420 грн. Відповідно до п.2.2 Правил надання банківських послуг фізичним особам («Швидка готівка») (далі-Правила) кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків і комісійної винагороди в обговорені цими Правилами та Заявою терміни. Згідно п.п3.2.4 Клієнт зобов'язується здійснити повне погашення кредиту не пізніше терміну, встановленого у Заяві та Пам'ятці Клієнта (а. с. 81-85). Заява [PERSON] (а.с.8), Пам'ятка Клієнта, видана [PERSON] (а.с.111) не містять термінів повернення (погашення) кредиту, відсотків, комісійної винагороди. Водночас, відповідно до підпункту 3.2.3 Правил Клієнт зобов'язується здійснювати погашення кредиту, отриманого в межах установленого Ліміту, не пізніше терміну закінчення періоду безперервного користування кредитом, установленого п.2.4 цих Правил. Відповідно до п.2.4 періодом безперервного користування кредитом є період часу, протягом якого існувало дебетове сальдо на рахунку. Початком періоду безперервного користування кредитом вважається перший день, починаючи з якого безперервно існувало дебетове сальдо на рахунку Клієнта при закритті банківського дня. Зменшення чи збільшення заборгованості за кредитом в цей період не впливають на зміну дати початку періоду безперервного користування кредитом. Датою закінчення періоду безперервного користування кредитом вважається день, по закінченню якого на рахунку зафіксоване нульове дебетова сальдо. З виписки особового рахунку та розрахунку заборгованості [PERSON] (а.с.4-7, 98-110) вбачається, що [PERSON] здійснив один платіж на погашення кредитних коштів, а саме: 24 вересня 2008 року сплатив 450 грн. Інших платежів в інші періоди він не проводив. З розрахунку заборгованості (а.с. 4-7) вбачається, що починаючи з 31 жовтня 2008 року поточна щомісячна заборгованість за кредитним договором зменшувалась у зв'язку із збільшенням простроченої заборгованості. Станом на 19 березня 2014 року значиться сальдо поточної заборгованості за кредитом у розмірі 1798, 24 грн., тобто сума, яка підлягала сплаті боржником у цьому місяці у якості поточної заборгованості. З огляду на викладене та з урахуванням положень п.2.4 Правил суд вважає, що не закінчився період безперервного користування кредитом, з яким пов'язується здійснення погашення кредиту відповідачем. З урахуванням викладеного суд вважає, що поточна заборгованість у розмірі 1798, 24 грн. підлягає стягненню з відповідача, а щодо інших позовних вимог, то вони підлягають задоволенню у межах трирічного строку позовної давності. При цьому суд виходить з наступного. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число місяця строку. За положеннями ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачається, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Статтею 260 ЦК передбачається, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За статтею 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Під час розгляду справи відповідач просив суд застосувати позовну давність, подавши про це письмову заяву, незважаючи на його відсутність у судовому засіданні. В матеріалах справи відсутні дані про те, що між сторонами існує домовленість про збільшення позовної давності. За наведених обставин при вирішенні даної справи суд виходить із загального строку позовної давності у три роки, передбаченого ст. 257 ЦК України, та відсутності доказів про існування між сторонами договору про збільшення позовної давності, як це вимагається ст. 259 ЦК України. Відповідно до роз'яснень, які надані у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" із змінами і доповненнями, внесеними постановою від 7 лютого 2014 року N 7 : "При застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки, зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи) ". Згідно з ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу. При вирішенні даної справи суд керується правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року (у справі № 6-116 цс 13) за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки вони обов'язкові для усіх судів України. Зокрема, у названій постанові від 06 листопада 2013 року (у справі № 6-116 цс 13) була висловлена наступна правова позиція. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Вбачається, що позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійну винагороду. Оскільки, умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами щомісяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про стягнення процентів за користування кредитом, комісійної винагороди, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. З позовом до суду Банк звернувся 22 квітня 2014 року, а тому позивач втратив можливість у судовому порядку захистити своє порушене право про стягнення щомісячних платежів, нарахованих поза межами 3-річної позовної давності, тобто нарахованих до 22 квітня 2011 року. В зв'язку з чим необхідно в цій частині позовних вимог відмовити за пропуском строків звернення до суду. За таких обставин суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором за період з 22 квітня 2011 року по 19 березня 2014 року в сумі 11750 грн. 75 коп. грн., в тому числі: 1798 грн. 24 коп. - заборгованість по кредиту; 5731, 91 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом ( 9955 грн. 93 коп. (заборгованість, обрахована станом на 19 березня 2014 року) - 4224, 02 грн. (заборгованість станом на 22 квітня 2011 року); 3675 - заборгованість за комісією за користування кредитом (6930 грн. (заборгованість, обрахована станом на 19 березня 2014 року) - 3255 грн.(заборгованість станом на 22 квітня 2011 року); та 500 грн. - фіксований штраф. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з частковим задоволення позовних вимог, на користь Банку з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 136 грн. 17 коп. ( 243,60 грн. грн. х 55,9%). На підставі викладеного,

Outcome: partial