Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, посилаючись на те, що 24.01.2015 року між Міжнародним благодійним фондом «Подих життя» (надалі Позивач) та [PERSON] (надалі Відповідач) був укладений письмовий договір безпроцентної позики №1 грошових коштів на загальну суму 48000,00 грн., яку відповідач зобов"язувався повернути до 26.01.2016 року, однак по закінченню зазначеного строку відповідач позики не повернув. Залишок непогашеної суми позики по Договору №1 від 24.01.2015 року становить 33000,00 грн. та 1392,60 грн. індекс інфляції. Крім того, 26.03.2015 року Позивач уклав з Відповідачем договір безпроцентної позики №2 грошових коштів на загальну суму 49350,00 грн., яку відповідач зобов"язувався повернути до 03.04.2015 року, однак по закінченню зазначеного строку відповідач позики не повернув. Залишок непогашеної суми позики по Договору №2 від 26.03.2015 року становить 1950,00 грн. та 492,96 грн. індекс інфляції. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак відповідач не реагує на його звернення. Просить стягнути суму боргу, індекс інфляції та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив про причини неявки, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи та наслідки неявки. З матеріалів вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у відсутності відповідача, згідно ст.169,224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). Як встановлено судом, 24.01.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір безпроцентної позики №1 грошових коштів на загальну суму 48000,00 грн., (а.с.6-7), на підтвердження одержання позичальником позики у визначеній договором сумі, позичальник видав позикодавцеві розписку (а.с.8), зазначену суму відповідач зобов"язувався повернути до 26.01.2016 року. Згідно банківських виписок з ПАТ «Укрсоцбанк» в рахунок погашення суми позики Відповідачем внесено лише 15000,00 грн., трьома платежами по 5000,00 грн. - 04.02.2015 р., 03.03.2015 р., та 31.03.2015 р. Залишок непогашеної суми позики по Договору №1 від 24.01.2015 року становить 33000,00 грн. Крім того, 26.03.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір безпроцентної позики №2 грошових коштів на загальну суму 49350,00 грн., (а.с.10-11), на підтвердження одержання позичальником позики у визначеній договором сумі, позичальник видав позикодавцеві розписку (а.с.12), зазначену суму відповідач зобов"язувався повернути до 03.04.2015 року. Згідно банківських виписок з ПАТ «Укрсоцбанк» в рахунок погашення суми позики Відповідачем внесено лише 474000,00 грн. - 31.03.2015 року. Залишок непогашеної суми позики по Договору №2 від 26.03.2015 року становить 1950,00 грн. Однак,у визначені строки відповідач кошти не повернув. Станом на 31.05.2016 року заборгованість відповідача, за договром безпроцентної позики від 24.01.2015 року становить 34392,60 грн., з яких 33000,00 грн. - основна сума боргу, 1392,60 грн.- інфляційне збільшення, а за договором безпроцентної позики від 26.03.2015 року становить 2442,96 грн., з яких 1950,00 грн. - основний борг, 492,96 грн.- інфляційне збільшення, 03.02.2016 року Позивач направив Відповідачу претензію про повернення позики згідно Договору №1 від 24.01.2015 року до Договору №2 від 26.03.2015 року (а.с.123-124). Як вбачається із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до положень ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. За нормою 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Стаття 524 ЦК України передбачає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. На підтвердження одержання позичальником позики у визначеній договором від 24.02.2015 року сумі, позичальник видав позикодавцеві розписку (а.с.8), зазначену суму відповідач зобов"язувався повернути до 26.01.2016 року. На підтвердження одержання відповідачем позики у визначеній договором від 26.03.2015 року сумі, позичальник видав позикодавцеві розписку (а.с.12), зазначену суму відповідач зобов"язувався повернути до 03.04.2015 року. Позивач свої зобов'язання за договором позики виконав, а відповідач, в порушення умов договору, суму позики у зазначений термін не повернув. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму відповідно до ст. 625 ЦК України. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за Договором №1 від 24.01.2015 року становить 34392,60 грн., з них 3300,00 грн. залишок неповернутої позики, 1392,60 грн. інфляційне збільшення, та за Договором №2 від 26.03.2015 року становить 2442,96 грн., з них 1950,00 грн. залишок неповернутої позики, 492,96 грн. інфляційне збільшення (а.с.4 зворотна сторона), яка й підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, підставний та підлягає до задоволення, а саме стягнення боргу за договором безпроцентної позики від 24.01.2015 року у сумі 34392,60 грн., з яких 33000,00 грн. - основна сума боргу, 1392,60 грн.- інфляційне збільшення, а за договором безпроцентної позики від 26.03.2015 року становить 2442,96 грн., з яких 1950,00 грн. - основний борг, 492,96 грн.- інфляційне збільшення, оскільки, судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку не виконує умови укладених договорів. Відповідно до ст.88 ЦПК України , суд вважає також за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально - підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378 грн. 00 коп.

Outcome: approved