Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

14.08.2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що понад 29 років працював у вугільній промисловості, перебував у трудових відносинах з державним підприємством "Шахта ім. М.С.Сургая". 26.01.2018 року був звільнений з ДП "Шахта ім. М.С.Сургая" у зв"язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров"я, які перешкоджують продовженню даної роботи. Протягом тривалого часу він звертався за медичною допомогою, згідно амбулаторної карти він проходив лікування у 1995, 2004, 2010, 2014, 2016 роках, з 18.12.2017 - 2 8.12.2017 року, перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом-гострий бронхіт, з 29.12.2017 - 13.01.2018 року- хронічний бронхіт з затяжним перебігом ХОЗЛ2, ЛН2, гіпертонична хвороба 2 ст., 2 ст. КВР помірний, з 15.01.2018-25.01.2018 року ХОЗЛ в стадії загострення. 17.01.2018 року був обстежений обласним пульмонологом та направлений на обстеження ДУ "Інститут медицини праці Ю.І. Кундієва національної академії медичних наук України" Клініка професійних захворювань. У медичному висновку № 104 від 03.05.2018 року вкзано, що позивачу встановлений діагноз: хронічних бронхіт 2 стадія, фази затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН I-II стадії, захворювання професійне, змішаної етіології. Тобто, після роботи на шахті позивачу протипоказана робота в умовах пилу, токсичних і подразнюючих речовин, шуму, вібрації, дискомфортного мікроклімату, фізичних перенавантажень. В акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31.05.2018 року встановлено діагноз: хронічний бронхіт II стадія, фази затихаючого загострення. Дифузний пневмосклероз ЛН I-II стадія, гіпертонична хвороба I стадія, хронічний гастиріт в стадії ремісії, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкої II стадії. При первинному огляді МСЕК 17.07.2018 року встановлено 25% втрати професійної працездатності, безстроково. Часткова втрата працездатності приводить позивача до тяжких фізичних та моральних страждань, дискомфорту, порушені нормальні життєві звязки, змінився звичайний спосіб життя. Відчуває неприємні відчуття від незадовільного стану здоров"я, постійно переслідує і турбує задишка при найменшому фізичному навантаженні, задишка під час пересування, хрипи і свисти в грудній клітці, тяжкість, слабкість, кашель з гнійною мокротою, часткова втрата слуху (недочування), тому просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 30 000 гривень. У судовому засіданні позивач на позові наполягав. Представник відповідача державного підприємства " Шахта ім. М.С.Сургая" у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, просила відмовити в позові. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 05.01.1988 року по 26.01.2018 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством "Шахта ім. М.С.Сургая", що підтверджується копією трудової книжки серії БТ-І № 5534703 (а.с.6-11). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] він проходив лікування у 1995, 2004, 2010, 2014, 2016 роках, з 18.12.2017 - 28.12.2017 року, перебував на стаціонарному лікуванніз діагнозом-гострий бронхіт, з 29.12.2017 - 13.01.2018 року- хронічний бронхіт з затяжним перебігом ХОЗЛ2, ЛН2, гіпертонична хвороба 2 ст., 2 ст.КВР помірний, з 15.01.2018-25.01.2018 року ХОЗЛ в стадії загострення.(а.с.12). Із медичного висновку № 104 від 03.05.2018 року вбачається, що позивачу встановлений діагноз: хронічних бронхіт 2 стадія, фази затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН I-II стадії, захворювання професійне, змішаної етіології. Тобто, після роботи на шахті позивачу протипоказана робота в умовах пилу, токсичних і подразнюючих речовин, шуму, вібрації, дискомфортного мікроклімату, фізичних перенавантажень.(а.с.14). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31.05.2018 року позивачу встановлено діагноз: хронічний бронхіт II стадія, фази затихаючого загострення. Дифузний пневмосклероз ЛН I-II стадія, гіпертонична хвороба I стадія, хронічний гастиріт в стадії ремісії, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкої II стадії. (а.с.15-17). При первинному огляді на МСЕК 17.07.2018 року встановлено 25% втрати професійної працездатності, безстроково. (а.с.18). Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розяснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя та здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначив Конституційний Суд України в п. 4.1 свого Рішення від 27 січня 2004 року по справі 1-9/2004 ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Вищезазначені вимоги законодавства, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року " Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість психічних страждань, а також той факт, що професійна працездатність втрачена на 25%, суд приходить до переконання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 15000,00 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в сумі 1762,00 грн. На підставі ст. 3 Конституції України, ст. 4 Закону України "Про охорону праці", ст.ст.153, 158, 237-1 КЗпП України, ст. 23, 1167 ЦК України,

Outcome: partial