Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

ПАТ "Альфа-Банк" (далі Позивач) в особі представника [PERSON] звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 22.05.2007 року Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] (далі Відповідач) уклали кредитний договір №800000287, відповідно до якого Позивач зобов'язався надати Відповідачеві кредит в сумі 33500 доларів США. Відповідач зобов'язувався в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту. 19.08.2009 року було перейменовано ЗАТ «Альфа-Банк» у ПАТ «Альфа-Банк». Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши Відповідачеві кредит у сумі 33500 доларів США. У свою чергу, Відповідач, як позичальник, неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, в результаті чого, станом на 13.04.2016 року має прострочену заборгованість перед банком в сумі 8047,29 долара США - заборгованість за кредитом та 359,79 долара США заборгованість по відсотках за користування кредитом. У зв'язку із систематичним порушенням Відповідачем, як позичальником, своїх обов'язків зі сплати кредиту, йому була нарахована неустойка, станом на 13.04.2016 року пеня становить 803,45 долара США. На підставі наведенного, Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість в сумі 9210,53 долара США, яка складається з 8047,29 долара США заборгованості за кредитом, 359,79 долара США заборгованості по відсотках та 803,45 долара США пені та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача [PERSON] 16.04.2018 року подав заяву про зменшення позовних вимог, де зазначив, що [PERSON] 15.06.2016 року здійснив погашення на суму 550 долара США, з яких на тіло кредиту зараховано 65,21 долара США, на відсотки 484,79 долара США. Таким чином, станом на 13 квітня 2016 року заборгованість становить: тіло - 7982,08 долара США, відсотки - 359,79 долара США, пеня 803, 45 долара США. Отже, позивач зменшує розмір позовних вимог по тілу кредиту до вимог в розмірі 7982,08 долара США. Представник позивача, в судове засідання не з'явився, у заяві від 16.04.2018 року [PERSON] зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути без участі представника банку. Представник [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що Банк всупереч умов договору в односторонньому порядку підняв відсоткову ставку за користування кредитом з 11.50% до 14.50% річних. [PERSON] не укладав з ПАТ «Альфа-Банк» угоди про підняття ставки 11,50 річних. Тому вважає безпідставними посилання Банку на заборгованість, яка зазначена у позовній заяві, та вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Зазначила, що заборгованість [PERSON] перед Позивачем становить 5727,07 долара США, зокрема, це заборгованість по тілу кредиту, а заборгованості по відсотках чи пені у Відповідача взагалі немає. Крім того, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору, що являється предметом позову, між сторонами був укладений Договір іпотеки №80000087-И від 22 травня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за №1777 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., за яким предметом іпотеки являлася земельна ділянка площею 0,1046, кадастровий номер [NUMBER] що розташована за адресою: [ADDRESS] Зазначена земельна ділянка, що є предметом іпотеки, була реалізована на електронних торгах, які відбулися 16 квітня 2018 року за 92960 гривень, що станом на 16.04.2018 року становило 3558,29 долара США, яка повинна бути зарахована в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №800000287 від 22.07.2007 року. З урахуванням сплаченого [PERSON] боргу та коштів отриманих, внаслідок реалізації земельної ділянки, що була предметом іпотеки, вважає що позовні вимоги підлягають зменшенню до 2299,69 долара США. Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до такого висновку. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між позивачем ПАТ «Альфа банк», який є правонаступником ЗАТ «Альфа-Банк» та Відповідачем, [PERSON] 22 травня 2007 року було укладено кредитний договір №800000287, відповідно до якого Позивач надав Відповідачеві кредит в сумі 33500 доларів США, за користування яким встановлено відсоткову ставку 11,50% річних з кінцевим терміном повернення кредиту - 21 травня 2017 року. Відповідач зобов'язувався сплачувати у валюті Кредит - 22 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 471 долар США, тобто повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту. Як вбачається з пункту 1 розділу №1 даного договору він складається з двох розділів, які нероздільно пов'язані між собою. Договір вважається укладеним, за умови підписання Сторонами обох розділів цього Договору, включаючи всі додатки до нього (додатки складають невід'ємну частину цього договору. Згідно з додатком до Кредитного договору - Розділ №2 «Загальні умови кредитування» (далі по тексту Розділ 2) підписаного [PERSON], зокрема пункт 5.1 передбачає право Банку вимагати (в тому числі в судовому порядку) від Позичальника дострокового виконання зобов'язань за Договором, у тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування щонайменше на один календарний місяць, а також у разі істотного порушення умов цього договору, тобто невиконання чи неналежного виконання будь-яких обов'язків встановлених Договором. Пунктом 3.6 передбачено сплату пені в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення за невиконання чи несвоєчасне виконання зобов'язання в частині повернення Кредиту та/або сплати процентів, комісій, згідно з умовами Договору. Також, пункт 5.2 Розділу 2 передбачає право Банку змінити розмір процентів за користування Кредитом в односторонньому порядку в разі зміни кон'юктури ринку, облікової ставки НБУ, індексу інфляції (споживчих цін) тощо. У випадку прийняття рішення про зміну процентів Кредитор повинен надіслати Позичальнику рекомендованим листом на адресу місця його проживання, повідомлення про такі зміни протягом семи днів з дати зміни процентної ставки. Пунктом 8.3 Розділу №2 встановлено, що платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно відповідно до умов Розділу 1 даного Договору, а днем повернення Кредиту (чи його частини та/або сплати процентів, відповідно до п.8.4 Розділу №2, у разі сплати Позичальником відповідного платежу у валюті Кредиту - вважається день зарахування коштів на Рахунок, а у разі сплати Позичальником відповідного платежу в валюті, відмінній від валюти Кредиту - наступний банківський день від дня отримання Кредитором такого платежу, у разі дострокової сплати Позичальником відповідного платежу у валюті Кредиту - найближчий термін, визначений для сплати таких платежів відповідно до цього договору, а у разі дострокової сплати Позичальником відповідного платежу у валюті, відмінній від валюти Кредиту - банківський день, що йде за найближчим наступним терміном, визначеним для сплати таких платежів відповідно до цього Договору. Пункт 8.5 Розділу №2 передбачає, що при відсутності прострочення у виконанні зобов'язань Позичальником, відсутності несплаченої пені чи у разі недостатності грошових коштів, за рахунок щомісячного платежу, отриманого Кредитором, у першу чергу виконуються зобов'язання за нарахованими процентами, а кошти, що залишилися, направляються в рахунок повернення Кредиту. Згідно з Графіком погашення кредиту за Договором, який є предметом даного позову, слідує, що з 22.06.2007 року по 22.09.2008 року [PERSON] повинен був вносити обов'язковий щомісячний платіж на погашення Кредиту в сумі 471 долар США, 22.10.2008 року - 498,97 долара США, а з 22.11 2008 року по 22.04.2017 року 524 долари США й останній платіж мав бути внесений 22.05.2017 року 575 доларів США, різниця сум щомісячного платежу змінюється через те, що у жовтні 2008 року відбулося підвищення відсоткової ставки за користування кредитом. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені). З матеріалів справи встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання, що виникають з умов договору, не виконав, внаслідок чого станом на 13.04.2016 року (цей момент розраховувався при подачі даного позову до суду) за відповідачем, [PERSON], значилася заборгованість в сумі 9210,53 долара США, з яких заборгованість за кредитом 8047,29 долара США, по відсотках - 359,79 долара США, по пені - 803,45 долара США, у тому числі 803,45 долара США пеня за останній календарний рік. Вимога про дострокове повернення кредиту № 40869-102 б/б від 22.04.2016 року, стверджує той факт, що позивач звертався до відповідача [PERSON] з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором, однак заходів щодо погашення заборгованості у повному обсязі Відповідачем вжито не було. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч. 1 ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У даній справі наведені розрахунки заборгованості за кредитним договором проведені в іноземній валюті - Доларах США, яка була визначена Договором. Відповідач [PERSON] у запереченнях зазначав, що відсоткова ставка за користування Кредитом Банком була піднята Позивачем без належного його повідомлення, тобто Договір про підняття відсоткової ставки між ним та Банком не укладався, а тому й посилання Позивача на виникнення у нього заборгованості за кредитом є незаконним. Дійсно, статтею 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Вказана стаття ЦК України була прийнята Верховною радою України 12.12.2008 року. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Отже, з огляду на те, що одностороннє підняття Позивачем відсоткової ставки відбулося 22 жовтня 2008 року, суд враховує поведінку Відповідача після прийняття рішення Банком щодо зміни процентної ставки, зважаючи на положення цивільного законодавства про укладення та зміни договору, зокрема: якщо боржник сплачує проценти за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи частини 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК (навіть за відсутності доказів про належне повідомлення боржника), оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції. З розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором видно, що процентна ставка збільшена у жовтні 2008 року з 11,50% до 14,50 % річних. Після збільшення відсоткової ставки Позивач почав сплачувати кредит за новими відсотками, тобто у жовтні ним сплачено 417+28 долар США, а з листопада він сплачував по 524 долари США, що є доказом того, що він знав про підвищення Банком процентної ставки, прийняв пропозицію Банку щодо підняття відсоткової ставки і таке підняття відповідає вимогам Договору щодо можливості банку в односторонньому порядку піднімати відсоткову ставку за користування Кредитом. Посилання Відповідача на те, що він сплачував більшу суму ніж 471 долар США (обов'язків платіж, який був встановлений за ставкою 11,50% річних) з метою дострокового погашення заборгованості не підтверджена жодними доказами, з розрахунку заборгованості видно, що він неодноразово сплачував необхідний мінімальний платіж в сумі 524 долари США (виходячи із відсоткової ставки в 14,50 % річних), а отже такі посилання є лише аргументами Позивача, які він використовує для заперечення факту його обізнаності з підняттям банком процентної ставки за кредитним договором, який є предметом позову. Посилання представника Відповідача на зазначення Позивачем невірної дати сплати щомісячних платежів [PERSON] є безпідставним, оскільки відповідно до п.8.4 Розділу №2, у разі сплати Позичальником відповідного платежу у валюті Кредиту - вважається день зарахування коштів на Рахунок, отже невідповідність дати сплати Відповідачем кредиту пояснюється тим, що у розрахунку вказується день зарахування коштів на рахунок. Щодо фактів не зарахування коштів, які вніс [PERSON] на погашення кредиту, викладених у додаткових поясненнях від 13.12.2017 року, то суд звірив надані Відповідачем копії квитанцій про сплату кредиту й розрахунок заборгованості, наданий Позивачем і встановив, що сума, яка зображена у розрахунку заборгованості як внесена 19.07.2007 року - 471 долар США, була сплачена Відповідачем саме 19.07.2007 року, а сума 565 долара США, що була внесена Відповідачем 27.02.2010 року значиться зарахованою 01.03.2010 року, отже посилання на неврахування цієї суми, як сплаченої на погашення [PERSON] в рахунок погашення кредиту, є безпідставним - ця сума зарахована Банком в погашення заборгованості. Також, безпідставним є посилання Відповідача на неврахування суми 550 доларів США, що були сплачені ним 15 червня 2016 року в рахунок погашення заборгованості за кредитом, та зменшення позовних вимог, у зв'язку з реалізацією 16 квітня 2018 року на електронних торгах земельної ділянки, що є предметом іпотеки на забезпечення виконання умов кредитного договору №800000287, на суму 92960 гривень, що еквівалентно 3558,29 долара США. Так, згідно з матеріалами справи дана позовна заява була подана до суду 11.05.2016 року з розрахунком заборгованості станом на 13.04.2016 року, тобто суму 550 доларів США Позивач сплатив вже після пред'явлення даного позову до суду, зокрема 15.06.2018 року, а земельна ділянка була реалізована на електронних торгах 16 квітня 2018 року. В даному випадку, банк пред'явив позов у якому чітко просив стягнути заборгованість станом на 13.04.2016 року, а тому, суд повинен встановити розмір заборгованості станом саме на вказану дату. Такий розмір заборгованості чітко підтверджено банком вищезазначеним розрахунком заборгованості, а подальша сплата боржником певних платежів на погашення наявної заборгованості жодним чином не впливає на визначений банком розмір такої заборгованості станом на 13.04.2016 року. Фактично сплачені [PERSON] платежі після пред'явлення банком позову повинні враховуватися при виконанні такого рішення, однак, вони не дають підстави суду для зменшення розміру заборгованості. За таких обставин, суд не вправі зменшувати розмір заборгованості, позаяк така підлягає стягненню в повному обсязі. Отже, Позивачем надано обґрунтовані та правові докази порушення та невиконання відповідачем умов договору. Посилання відповідача на неврахування сум, що були сплачені ним на погашення заборгованості, суд вважає безпідставними, оскільки з розрахунку заборгованості, що був наданий позивачем, зображено сплату коштів на погашення кредиту [PERSON], на які посилалася Позивач у своїх запереченнях та на підтвердження яких надавав копії квитанцій, а отже всі суми враховані при обчисленні заборгованості. Представник Позивача [PERSON] у клопотанні, що надійшло на електронну адресу суду 31.10.2016 року про призначення судової почеркознавчої експертизи зазначав, що Відповідач не підписував Розділ №2 кредитного договору №800000287 від 22.05.2007 року («Загальні умови кредитування»), на підставі якого у Відповідача виникли зобов'язання перед Позивачем. На виконання ухвали суду від 24.11.2016 року про призначення почеркознавчої експертизи 05.09.2017 року було надано висновок експертом Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру О.В.Кормош, відповідно до якого підпис від імені [PERSON] у розділі №2 кредитного договору №800000287 від 22.05.2007 року («Загальні умови кредитування») виконаний [PERSON]. Інших доказів на підтвердження заперечень [PERSON] щодо підписання ним Розділу №2 кредитного договору №800000287 від 22.05.2007 року («Загальні умови кредитування») суду не надано. Зміст кредитного договору зафіксовано в кредитному договорі №800000287 від 22 травня 2007 року, додатку до договору Розділу №2 кредитного договору №800000287 від 22.05.2007 року «Загальні умови кредитування», які підтверджують факт отримання кредиту та користування грошовими коштами [PERSON] та визначають плату за користування цими коштами й порядок та умови їх повернення. Отже, [PERSON] є стороною договору про надання банківських послуг, оскільки у ньому від імені позичальника вчинено підпис. Недійсність правочину у зв'язку з тим, що підпис в ньому вчинено за сторону іншою особою, законом прямо не встановлено, такий правочин є оспорюваним, він може бути визнаний недійсним при заявленні відповідного позову (ч. 3 ст. 215 ЦК України), але [PERSON] такі вимоги заявлені не були. Враховуючи те, що [PERSON] кредитний договір №800000287 від 22 травня 2007 року, зокрема його Розділ №2 «Умови кредитування», в якому містяться положення про можливість банку в односторонньому порядку піднімати відсоткову ставку за користування кредитом, не оспорював, а тому виходячи із вимог ст. ст. 509,526, 1054 ЦК України позовні вимоги про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором підлягають задоволенню у повному обсязі. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України встановлено право на звернення до суду за захистом, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту статті 13 Цивільного процесуального кодексу України слідує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач у заяві, надісланій на адресу суду 16.04.2018 року, заявив про зменшення позовних вимог, зазначивши, що [PERSON] 15.06.2016 року сплатив 550 долара США, з яких зараховано на погашення відсотків 484,79 долара США та на погашення тіла кредиту 65,12 долара США, таким чином станом на 13.04.2016 року заборгованість становить: тіло кредиту 7982,08 долара США, відсотки - 359,79 долара США та пеня 803,45 долара США, отже Позивач зменшує розмір позовних вимог по тілу кредиту в розмірі 7982,08 долара США З огляду на зменшення Позивачем позовних вимог, змінений позов слід задовольнити та стягнути з [PERSON] в користь ПАТ "Альфа-банк" 7982,08 долара США заборгованості по тілу кредиту, 359,79 долара США заборгованості по відсотках та 803,08 долара США заборгованості по пені. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з наведеного, враховуючи положення ст. ст. 133 та 141 ЦПК України та взявши до уваги те, що у зв'язку із розглядом справи в суді Позивач, поніс судові витрати, а саме, сплатив судовий збір у розмірі 3470,95 гривні, суд стягує з Відповідача вищенаведені витрати у повному обсязі, на користь Позивача.

Outcome: approved