Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивач Комунальна організація "Київмедспецтранс" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди у зв′язку з дорожньо-транспортною пригодою, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.10.2015 року приблизно о 12 годині 55 хвилин на вул. Братиславській, 54 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем Мерседес д\\н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], та автомобілем Пежо д\\н [NUMBER], що належить позивачу, під керуванням водія [PERSON] Дана ДТП сталася з вини водія [PERSON] В результаті ДТП автомобіль Пежо отримав механічні пошкодження, а позивачу завдано матеріальні збитки у розмірі 19003, 46 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Мерседес була застрахована, представник позивача звернувся до Страхової компанії "Україна" із заявою про виплату страхового відшкодування, але до цього часу страхове відшкодування не виплачено, місцезнаходження Страхової компанії невідомо. На звернення позивача МТСБУ надало відповідь про те, що відшкодувати завдану шкоду повинна саме Страхова компанія. Враховуючи те, що винним у даній ДТП визнано відповідача [PERSON], позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 19003, 46 грн., витрати на проведення оцінки матеріального збитку у розмірі 1070, 00 грн. та судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що, дійсно, з його вини сталася дорожньо-транспортна пригода, але цивільно-правова відповідальність власника автомобіля була застрахована в Страховій компанії "Україна", яку він повідомив про настання страхового випадку. Вважає, що саме страхова компанія повинна відшкодувати завдану позивачу шкоду. На підставі викладеного відповідач просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, повністю підтримав пояснення відповідача, просив у задоволенні позову відмовити повністю. Представник третьої особи - Страхової компанії - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - МТСБУ - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Комунальної організації "Київмедспецтранс" підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.10.2015 року приблизно о 12 годині 55 хвилин на вул. Братиславській, 54 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем Мерседес д\\н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], та автомобілем Пежо д\\н [NUMBER], що належить позивачу, під керуванням водія [PERSON] Дана ДТП сталася з вини відповідача [PERSON], який допустив порушення Правил дорожнього руху, що підтверджується зібраними та дослідженими письмовими доказами, зокрема, постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 19.11.2015 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов′язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З урахуванням вимог діючого законодавства та досліджених судом доказів, суд вважає вину відповідача [PERSON] у даній ДТП доведеною, оскільки саме він керував транспортним засобом, визнаний винним у даній ДТП, згідно постанови судді. Відповідно до Звіту № 9391 про оцінку автомобіля від 19.10.2015 року, складеного фізичною особою-підприємцем [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого позивачу, становить 19003, 46 грн. Як встановлено при розгляді справи, між відповідачем [PERSON] та ПрАТ "Страхова компанія "Україна" був укладений Договір обов"язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується Витягом з реєстру МТСБУ. Термін дії вказаного Полісу з 01.05.2015 року по 30.04.2016 року. 21.10.2015 року позивачем на адресу Страхової компанії "Україна" було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду з доданими документами, але вказаний пакет документів було повернуто позивачем по причині відсутності Страхової компанії за вказаною адресою. 07.10.2015 року позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та щодо невиконання Страховою компанією своїх зобов"язань за обов"язковим договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 19.10.2015 року Департаментом врегулювання МТСБУ було надано позивачу відповідь про те, що МТСБУ не може застосувати до зазначеного страховика заходів впливу, оскільки членство останнього було припинено. Крім того, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг Розпорядженням від 30.04.2015 року № 906 "Про анулювання ліцензії на провадження страхової діяльності Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" постановила про анулювання ліцензії Страхової компанії на провадження страхової діяльності у формі обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначене розпорядження набрало чинності 08.05.2015 року. Відповідно до вимог ст.. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є втрати, яких особа зазнала у зв"язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдану майну юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об′єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Згідно із п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" визначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред"явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та, визначаючи розмір такої шкоди, ст.. 1192 ЦК України, згідно з якою з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. Саме на підставі вказаних вимог діючого законодавства позивач і звертається до суду з даним позовом саме до відповідача, як винної у ДТП особи. Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує про те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Мерседес застрахована, а тому саме Страхова компанія повинна відповідати за завдану ним шкоду. З цього приводу слід зазначити наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За правилами статей 1167, 1168 та 1200 ЦК України якщо деліктне зобов'язання виникло із факту смерті фізичної особи, кредиторами можуть бути чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), особи, що проживали однією сім'ю з особою, яка померла. Зазначені особи як кредитори мають право вимагати від боржника відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. Крім того, суб'єкти, визначені в пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, в розмірі, обчислюваному виходячи з середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року. У даному випадку позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, як особи, яка завдала шкоду, та просить на підставі статті 1191 ЦК України стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Враховуючи вимоги діючого законодавства та досліджені судом докази, суд вважає, що позовні вимоги Комунальної організації про відшкодування шкоди саме відповідачем є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 19003, 46 грн. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача і витрати, понесені позивачем на проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 1070, 00 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved