Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить встановити факт спільного проживання\~однією сім`єю\~ не\~ менше\~п`яти років\~ до\~часу відкриття\~спадщини \~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~які є\~ його\~ батьками,\~та визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . \~ \~ \~ \~ \~В обґрунтування\~позовних вимог\~посилалася на\~те,\~що квартира\~ [ADDRESS] була отримана його батьками [PERSON] та [PERSON] на підставі обмінного ордеру №505 від 11.06.1976 року та розташовується в житлово-будівельному кооперативу «Тепловозник». Від шлюбу в них народилися діти позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] . 02.12.1980 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Вартість кооперативної квартири 3482 руб. У вигляді паю була сплачена повністю, заборгованості по комунальним платежам немає. Згідно довідки Житлового кооперативу «Тепловозник» власником вказаної квартири є мати позивача [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Згідно довідки Житлового кооперативу «Тепловозник» батько позивача [PERSON] постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] , є власником вказаної квартири. Після смерті матері згідно ст.1264 ЦК України відкрилася спадщина, а батько позивача є спадкоємцем четвертої черги за законом, так як постійно продовжував мешкати разом с колишньою дружиною [PERSON] , вів спільні витрати та спільне господарство, проживав однією сім`єю. З 1976 року по день смерті матері [INFO] батько позивача, як законний чоловік, так і після розірвання шлюбу, мешкав разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а тому згідно ст.1268 ЦК України як спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. [INFO] [PERSON] також помер. Після смерті матері та батька відповідно до ст.1261 ЦК України відкрилася спадщина, спадкоємцями якої за законом першої черги є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 21.06.2019 року відповідачем [PERSON] в органи нотаріату була подана заява, де відповідач заявляє, що протягом строку, встановленого ст.1272 ЦК України спадщину не приймав і не буде звертатися до суду з приводу продовження строку для прийняття мною спадщини. Встановлення факту спільного проживання необхідно для вступу в спадщину. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.02.2021 року дану позовну заяву залишено без руху, надавши позивачу строк 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків. 08.02.2021 року від представника позивача адвоката Шилова Ю.П. надійшла заява на виконання ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.02.2021 року. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.05.2021 року закрито підготовче судове засідання по справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 04.06.2021 року від представника позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи письмових доказів. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Шилов Ю.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, у подальшому надали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву від 22.02.2021 року, в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі. Представник третьої особи Харківської міської ради на підставі довіреності від 11.01.2021 року [PERSON] надав суду письмові пояснення, в яких зазначив наступне. Проте позивач зазначає, що по день смерті матері, до [INFO] батько і після розірвання шлюбу продовжував мешкати з [PERSON] , у них були спільні витрати, вони вели спільне господарство, проживали однією сім`єю, а тому [PERSON] відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Проте позивач документально не підтверджує факт постійного проживання однією сім`єю [PERSON] разом з [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зокрема не було надано до суду доказів ведення спільного господарства, наявності у сторін побуту, проведення спільних витрат, взаємність прав і обов`язків. Не було надано доказів щодо витрат на утримання та обслуговування квартири, ведення ними спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування тощо. До суду не було надано документів, що підтверджують місце реєстрації [PERSON] та [PERSON] . У матеріалах справи міститься копія паспорта [PERSON] , де у графі місце проживання вказана [ADDRESS] . Також довідкою Житлового кооперативу «Тепловозник» від 25.01.2016року, що видана [PERSON] про те, що він постійно проживає за адресою: [ADDRESS] і є власником даної квартири. Проте не було надано копії паспорта [PERSON] , де повинно бути зазначено місце його реєстрації. Крім того, зазначав, що позивачем не надано доказів, що [PERSON] не перебував в зареєстрованому шлюбі з іншою особою протягом п`яти років до моменту відкриття спадщини. У судове засідання представник третьої особи Харківської міської ради не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, вивчивши надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, згідно обмінному ордеру № 505 від 14.06.1976 року, виданого на підставі рішення виконкому Загорської міської ради депутатів трудящих, [PERSON] , з правом проживання його та членів його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , була надана для заселення житлова двокімнатна квартира площею 29,4 кв.м за адресою: [ADDRESS] , а.с. 15. Матеріали справи свідчать, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є дітьми [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] подружжям та перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.02.1964 по 02.12.1980 року. Вказані обставини доводяться письмовими доказами, зокрема свідоцтвом про народження, рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04.11.1980 про розірвання шлюбу та свідоцтвом про розірвання шлюбу, а.с.8,\~11. Наданими суду довідкою Житлового кооперативу «Тепловозник» від 25.01.2016 року та квитанцією про внесення паю від 01.07.1976 року встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , перебуває у державному кооперативному фонді та розташовується у будинку Житлового кооперативу «Тепловозник», вартість квартири становить 3\~481 руб. 73 коп., пай за квартиру сплачений в повному обсязі [PERSON] 01.07.1976 року, а.с. 14, 72. На підставі реєстраційного посвідчення, виданого 09.02.1993 року Харківським бюро технічної інвентаризації квартира за адресою: [ADDRESS] , що розташовується у будинку Житлового кооперативу «Тепловозник» належить [PERSON] на підставі довідки вказаного кооперативу про повну сплату паю, а.с.36. За інформацією з паперових носіїв КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 21.04.2021 року квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі довідки Житлово-будівельного кооперативу «Тепловозник» від 11.12.1992 року належить на праві власності [PERSON] , а.с.79. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 03.06.2021 року право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. На підставі ст.22 КпШС України, положення якого діяли на час спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до положень ст.15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991року , який набрав сили з 15.04.1991року та діяв на час виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. П. 5-1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 р. №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи»\~(з подальшими змінами та доповненнями), передбачено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд. Як роз`яснено п.п.б) п.11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», слід враховувати, що при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Відповідно до п. 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 61\~постанови від 18.09.1987 року № 9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи", за змістом частини першої статті 17 Закону України "Про власність" кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів\~члена ЖБК та членів його сім`ї. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.\~\~ Відповідно до Закону України «Про кооперацію» кооператив - це юридична особа, створена фізичними і (або) юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської чи іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на основі самоврядування. Порядок набуття права власності на кооперативну квартиру суттєво відрізняється від приватизації державного житлового фонду. Кооперативна квартира спочатку є приватною власністю кооперативу як юридичної особи, а після повної виплати членом кооперативу пайового внеску переходить в його приватну власність як фізичної особи (ст. 384 ЦКУ). При цьому всі господарські, прибудинкові споруди, а також прибудинкова територія залишаються у власності кооперативу. В кооперативі право власності на житлову площу після виплати паю набуває тільки член кооперативу. Якщо пай виплачувався в шлюбі, квартира є спільною сумісною власністю подружжя. При поділі майна подружжя (або чоловік), який перебував у шлюбі і брав участь у виплаті пайового внеску, може отримати свою частку в праві на квартиру або за спільною згодою, або через суд. Таким чином [PERSON] , як член житлового кооперативу, повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру за адресою: [ADDRESS] , при цьому здійснив це 01.07.1976 році за час зареєстрованого шлюбу із [PERSON] , а отже [PERSON] та [PERSON] набули право спільної сумісної власності на вказану квартиру на час набрання чинності Закону України «Про власність» 15.04.1991\~року та\~їхні \~ \~частки \~у праві\~власності \~визнаються рівними,\~що відповідає\~положенням ч.1\~ст.28 КпШС України. Таким чином, вказане нерухоме майно набуло статусу окремого об`єкта цивільних прав, на який поширюються загальні норми цивільного законодавства, у тому числі, ті, які регулюють правовідносини у сфері спадкування за законом. З моменту повного внесення пайового внеску за кооперативну квартиру, вона перейшла у власність [PERSON] та [PERSON] , а Житловий кооператив, в свою чергу, вже припинив будь-які права та повноваження щодо вказаного об`єкту нерухомого майна. Системний аналіз наведених норм, з урахуванням обставин справи, дають підстави вважати, що оскільки пай внесено [PERSON] у період сумісного проживання з [PERSON] , а квартира виділялась подружжю, то дану квартиру слід вважати спільним майном подружжя та такою, що підлягає поділу незалежно від того, на чиє ім`я оформлено право власності на неї. В ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.06.2016 року по справі №668/12085/15-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/58975351) суд зазначив наступне: «Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18.09.1987 року (зі змінами) «Про практику застосування суддями законодавства про житлово-будівельні кооперативи» роз`яснено, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Статтею 16 Закону України «Про власність» передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що сторонам на праві власності належить по Ѕ частини спірної квартири, оскільки пай за неї внесений подружжям в ЖБК в період сумісного проживання і за рахунок спільних коштів, тому згідно з приписами ст. 28 КпШС, а також ст.70 СК України частки сторін у спільній сумісній власності є рівними». У своїй ухвалі від 15.03.2017року по справі №205/2696/15-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/65771853) ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовуючи рішення апеляційного суду та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зазначив: «Згідно з ч. 1 ст. 22 КпШС України, чинного на час набуття майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно роз`яснень, наданих у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Крім того, у п. 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» роз`яснено, що відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було установлено письмовою угодою між ними». З правової позиції ВСУ у справі № 6-138 цс 13 від 18.12.2013року, вбачається: Відповідно до чч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом ч.. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Якщо спадщина у зв`язку зі смертю члена кооперативу відкрилась до 1 липня 1990 року, тобто до набрання чинності Законом СРСР "Про власність" (який згідно з постановою Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" підлягав застосуванню на території України до 15 квітня 1991 року - часу набрання чинності Законом України "Про власність" від 7 лютого 1991 року) та відповідно до ст. 145 ЖК УРСР та п. 43 Типового статуту ЖБК і пп. 7, 55 Примірного статуту ЖБК, відкривається спадщина не на квартиру, а на пай, який переходить до спадкоємців у порядку передбаченому законом (ст. ст. 524-562 ЦК УРСР 1963 року), а члени його сім`ї, які проживали разом з ним, зберігають право користування жилим приміщенням за умови вступу до кооперативу одного з них. Спадкоємцям, що не користувались жилим приміщенням за життя спадкодавця, і тим, що відмовились від подальшого користування ним, кооператив виплачує успадкований пай або його частку (чч. 4, 5 п. 43 Типового статуту ЖБК). Встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , а.с.13. Згідно зі\~статтею 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у\~статті 1219 ЦК України\~(статті\~1218,\~1231 ЦК України). Відповідно до частини другої\~статті 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша\~статті 1268 ЦК України). Як вбачається із\~ст. 1216 ЦК України\~- спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб спадкоємців. Згідно\~ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або законом. У відповідності до\~ст. 1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи , визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є адреса: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про місце реєстрації [PERSON] за вказаною адресою на момент її смерті, а.с. 16. З відповіді Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 20.04.2021 року № 860 вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] , заведено спадкову справу, яка містить заяву [PERSON] від 07.10.2019 року ( який мешкав: [ADDRESS] ) про прийняття спадщини та заяву [PERSON] від 07.10.2019 року ( який мешкав: [ADDRESS] ) про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Інші заяви про прийняття або відмову від спадщини не надходили, свідоцтво про право на спадщину не видавалися, а.с.65. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час\~відкриття спадщини\~не проживав постійно із спадкодавцем, має подати\~нотаріусу\~або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування\~заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється\~строк\~у шість місяців, який починається з часу\~відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст.1277 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом\~строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Отже, спадкоємці [PERSON] першої черги за законом, діти померлої позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , які на час відкриття спадщини не проживали\~постійно із\~спадкодавцею,\~ в\~ строк\~у шість місяців, з часу\~відкриття спадщини, не подали заяву про прийняття спадщини, а тому вони вважаються таким, що не прийняли її. З цих підстав постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 07.10.2019 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а.с. 22. На підставі довідки Житлового кооперативу «Тепловозник» від 29.09.2015 року встановлено, що на день смерті [PERSON] . 10.09.2015 року [PERSON] був зареєстрований та проживав з нею за однією адресою: [ADDRESS] , а.с.16. Крім того, факт спільного проживання за однією адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] в період з січня 1980 року по день смерті [PERSON] 10.09.2015 року встановлений рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04.09.2020 року, яке набрало законної сили, а.с. 94-100. В той же час з постанови державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 14.01.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] встановлено, що не надані необхідні документи, які б підтверджували факт прийняття батьком позивача [PERSON] спадщини після смерті колишньої дружини [PERSON] , як спадкоємцем четвертої черги, а.с.23. Положеннями ст.1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2\~ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. \~ \~ \~ \~ \~ Як встановлено в процесі розгляду справи, спадкоємці за законом першої черги [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме сини померлої позивач [PERSON] та [PERSON] , вважаються такими, що спадщину не прийняли, данні про прийняття спадщини спадкоємцями наступних черг - відсутні, данні про заповіт померлої відсутні, однак доведено факт спільного проживання [PERSON] починаючи з 1980 року з [PERSON] з січня 1980 року по день смерті [PERSON] [INFO] . Більш того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сусідом та також проживає в будинку [ADDRESS] з 19.06.1991 року, підтвердив доводи позивача, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю на протязі всього свого життя, тобто значно більше ніж п`ять років до смерті останньої [INFO] , жили дружно, не сварилися, про те, що юридично вони перебувають у розірваному шлюбі оточуючим відомо не було. [PERSON] та [PERSON] жили в квартирі за адресою: [ADDRESS] , в цій квартирі вони зустрічали гостей, якими неодноразово були батьки свідка та сам свідок, спільно харчувалися, вирішували сумісно спільні побутові питання, утримували квартиру, мали дачний будинок та спільними зусиллями вели присадибне господарство. Приблизно за два роки до смерті [PERSON] за станом здоров`я не виходила з квартири, допомогу їй та турботу надавав [PERSON] . Допитана в суді свідок [PERSON] пояснила, що з 1999-2000 років знала сім`ю [PERSON] та [PERSON] , які в її уявленні було подружжям. Вказані особи мали дачний будинок та спільними зусиллями вели присадибне господарство, дбали про врожай, влаштували на ділянці пасіку, завжди сумісно відвідували дачу. В подальшому свідок неодноразово бувала в гостях у [PERSON] та [PERSON] за місцем їх проживання в [ADDRESS] , та стверджує, що вказана квартира перебувала в їх спільному користуванні, вони спільно харчувалися. На підтвердження спільного утримання квартири [ADDRESS] його батьками на протязі їхнього життя позивачем надані договори на отримання комунальних послуг та квитанції про сплату комунальних послуг у вказаній квартирі. На підставі відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м.Харкові від 21.05.2021 року встановлено, що після розірвання шлюбу з [PERSON] відповідно до актового запису про розірвання шлюбу № 729 від 02.12.1980 року в інший шлюб [PERSON] не вступав, а.с. 93. Аналогічно доведено, що після розірвання шлюбу із [PERSON] не вступала у інший шлюб [PERSON] , а.с. а.с.19. \~ \~ \~ За\~таких обставин\~ доводи\~ позивача\~ суд\~вважає доведеними,\~проте встановлює\~факт \~проживання однією\~сім`єю \~ з\~01.01.2004\~року \~з часу\~набрання законної\~сили \~Цивільного \~ кодексу\~України,\~нормами якого\~ вперше\~врегульовано \~питання \~про права\~на спадкування\~у четверту чергу осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, з врахуванням того, що до 01.01.2004 року встановлення такого факту не тягне яких-небудь правових наслідків. Отже суд вважає, доведеним, що на час відкриття спадщини [PERSON] 10.09.2015 року, [PERSON] та [PERSON] не менш як п`ять років проживали однією сім`єю та мали реальні сімейні відносини: спільно проживали в квартирі [ADDRESS] , яка в цілому перебувала в їх сумісному користуванні, після розірвання шлюбу 02.12.1980 року в інших шлюбах не вступали, мали спільний бюджет, спільно харчувалися, спільними зусиллями вели присадибне господарство та володіли дачним будинком, дбали про врожай, влаштували на ділянці пасіку, завжди сумісно відвідували дачу, надавали взаємну допомогу один одному. За таких обставин, на момент смерті [PERSON] . [PERSON] як спадкоємець четвертої черги за законом спадщину після смерті [PERSON] прийняв, як спадкоємець, що проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а тому успадкував належну [PERSON] Ѕ частину квартирі [ADDRESS] . Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України\~«Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України\~«Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої\~статі 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК України). Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Виходячи зі змістовного аналізу положень чинного законодавства, суд вважає встановленим, що з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] , [PERSON] , як спадкоємцю за законом четвертої черги за законом, належить в порядку спадкування за законом на праві власності спадщина померлої [PERSON] у вигляді Ѕ частини квартири адресою: [ADDRESS] . З відповіді Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 20.04.2021 року № 860 вбачається, що після смерті померлого [INFO] [PERSON] 16.09.2019 року подав заяву про прийняття спадщини його син позивач по справі [PERSON] 14.06.2019 року. Також 16.09.2019 року до нотаріальної контори відповідач по справі [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] на користь брата [PERSON] . Згідно матеріалів спадкової справи заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. 25.05.2020 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно: грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, які знаходились у філії Харківського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України», а.с.\~65. Отже у відповідність до положень ст. ст. 1269, 1270 ЦК України позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, який подав нотаріусу\~заяву про\~прийняття \~спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність [PERSON] припинилася у момент його смерті, а тому можливості отримати правовстановлюючий документ на квартиру на його ім`я є неможливим. Приймаючи до уваги, що [PERSON] , який помер [INFO] , за життя фактично набув право власності на Ѕ частину спірної квартири, оскільки, будучи членом Житлового кооперативу «Тепловозник» повністю виплатив пайові внески за неї за час шлюбу з [PERSON] , та прийняв спадщину за законом, як спадкоємець за законом 4-ї черги, у вигляді Ѕ частини квартири адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , право власності на квартиру адресою: [ADDRESS] , в цілому після його смерті в порядку спадкування за законом належить позивачу [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.12\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно, судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. Так, позивачем при поданні позовної було сплачено судовий збір у розмірі 3628,30 грн. За позовну вимогу майнового характеру та 454 грн. за вимогу про встановлення факту проживання зі спадкоємцем однією сім`єю не менш як п`ять років, вимоги щодо стягнення судового збору з відповідача позивач під час подання позовної заяви та розгляду справи не висував. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги приписи п. 12\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~щодо розподілу судових витрат у спадкових справах, суд вважає за необхідне сказати в резолютивній частині рішення про віднесення судових витрат на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved