Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Котелевського комбінату комунальних підприємств в якому після неодноразового збільшення та уточнення позовних вимог, остаточно просить скасувати його заборгованість перед Котелевським комбінатом комунальних підприємств у розмірі 2749 ,49 грн., оскілько вона є безпідставною, та такою що знаходиться за межами строку позовної давності, зобов'язати відповідача списати вказану заборгованість з його особистого рахунку №1128113. Крім того, просить стягти з відповідача матеріальну шкоду в сумі 737,48 грн. та моральну шкоду в сумі 8000,00 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] (стара назва вул. Жовтнева) в смт Котельва Полтавської області, та є споживачем послуг, які надає відповідач. Наявність нарахованої заборгованості в сумі 2749,49 грн. на особистому рахунку порушує його права та інтереси, оскільки він значиться як недобросовісний боржник та не може в зв' язку з цим оформити субсидію, тому здійснив переплату за комунальні послуги в сумі 737,48 грн., які вважає матеріальними збіитками, які просить стягти з відповідача. Крім того, зазначає, що заборгованість за комунальні послуги в сумі 2749,49 грн. сформувалася у період з 01.01.2007 року по 01.02.2010 року і визнана ним 09.06.2010 року, під час укладення мирової угоди у справі за позовом Котелевського ККП до нього про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, тобто знаходиться за межами строків позовної давності, а тому є всі підстави скасувати вказану заборгованість, оскільки комбінат комунальних підприємств не звернувся у строк позовної давності до Державної виконавчої служби Котелевського району про примусове виконання мирової угоди від 09.06.2010 року затвердженої Котелевським районним судом Полтавської області. Крім того, неправомірними діями відповідача, що призвели до наявності на його особовому рахунку заборгованості, а також направлення на його адресу повідомлень про необхідність її погасити, неможливість оформлення субсидії, так як він значиться недобросовісним боржником, та поміщення оголошення про розрахунок заборгованості жильців у під'їзді його будинку, де він значиться як недобросовісний боржник, відображається на його нервовому стані, у нього виникає депресивно-пригнічене відношення до життя, та моральні страждання, які він оцінює в 8000 грн. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та доповненнях до неї. Представник відповідача - начальник Котелевського комбінату комунальних підприємств [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, та просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими, виклавши свою позицію у письмових запереченнях (а.с. 40-43, 57-59). У судовому засіданні від 12.09.2017 року [PERSON] пояснював, що заборгованість в сумі 2749,49 грн. [PERSON] визнав в ході укладення мирової угоди та зобов'язався її погасити протягом року, а Котелевський ККП зі свого боку зобовязався провусти косметичний ремонт в квартирі позивача. Виконання мирової угоди зі сторони Котелевського ККП не було можливим, оскільки [PERSON] вимагав від підприємства здіснення більшого об'єму робіт ніж це було передбачено мировою угодою. Крім того, сам [PERSON] сплачував заборгованість по оплаті Комунальних послуг лише три місяці, які зараховувались підприємством для погашення поточних платежів, за житлово-комунальні послуги, які в цей період надавались йому Котелевським ККП . Тому, сума заборгованості в розмірі 2749,49 грн. залишилась незмінною. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до переконання що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити повністю з наступних підстав. Позивач є власником квартири [ADDRESS] (стара назва вул. Жовтнева) в смт Котельва Полтавської області. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 16 червня 2010 року затверджено мирову угоду, укладену між Котелевським комбінатом комунальних підприємств та [PERSON], за якою Котелевський ККП погоджується про надання [PERSON] розстрочки на виконання рішення на 12 місяців з моменту затвердження угоди та зобов'язується протягом одного місяця з дня визнання мирової угоди провести косметичний ремонт стелі в коридорі, ванній кімнаті та туалеті квартири [PERSON], а останній визнає заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2007 року по 01.02.2010 року в сумі 2749,49 коп. за зобов'язується погасити вказану заборгованість протягом 12 місяців з моменту затвердження мирової угоди, по 229,14 грн. щомісячно. На виконання умов вказаної мирової угоди [PERSON] сплатив 900 грн., які вподальшому були зараховані Котелевським ККП для погашення поточної заборгованості [PERSON] перед підприємтсвом, оскільки останній не сплачував надані йому комунальні послуги. Проте, щодо виконання умов морової угоди зі сторони Котелевського комбінату комунальних підприємств між сторонами згоди досягнуто не було. Як стверджував у судових засіданнях начальник Котелевського ККП [PERSON], [PERSON] не погоджувався на запропоновані працівниками підприємтва варіанти проведення ремонту, тому його неможливо було виконати. В свою чергу [PERSON] припинив сплачувати заборгованість по оплаті за комунальні послуги, визнану ним при укладенні мирової угоди, в зв'язку з чим за період з 01.01.2007 року по 01.02.2010 року за ним продовжує рахуватись заборгованість в сумі 2749,49 грн., яку він просить списати з його абонентського рахунку, оскільки вона знаходиться за межами строку позовної давності. Однак суд не вбачає підстав для списання вказаної заборгованості з абонентського рахунку позивача, виходячи з наступного. Мирова угода це правочин, на підставі якого за змістом ч.2 ст. 11 ЦК України у сторін угоди виникли зобов'язання, до яких застосовуються загальні правила Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У випадку ухилення однієї зі сторін мирової угоди від добровільного виконання умов цієї угоди, іншою стороною може бути заявлено позов про спонукання до виконання умов мирової угоди, і лише після ухвалення судового рішення про задоволення таких позовних вимог можуть вирішуватися усі процесуальні питання, повязані із виконанням судових рішень. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі за № 6-274цс15, у разі невиконання однією зі сторін зобовязань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Згідно зі ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] посилається на те, що заборгованість в сумі 2749,49 грн. виникла за період з 01.01.2007 року по 01.02.2010 року і визнана ним 09.06.2010 року, а тому не звернення Котелевського ККП до Державної виконавчої служби Котелевського району про примусове виконання мирової угоди від 09.06.2010 року в межах строку позовної давності в розумінні ст. 257 ЦК України, є підставою для списання такої заборгованості з особового рахунку. Проте, факт наявності у позивача перед Котелевським комбінатом комунальних підприємств заборгованості за надані йому послуги, починаючи з червня 2010 року, який визнаний [PERSON], є свідченням неналежного виконання позивачем своїх зобовязань як споживачем перед підприємством. Однак, звертаючись до суду з позовом за захистом своїх прав, позивач не врахував того, що він, як власник порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи цивільного інтересу, може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту, що висвітлено у правових висновках Постанови Верховного Суду України від 12.09.2011 року у справі № 6-25цс11. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом. Разом з тим, відповідно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Особовий рахунок №1128113 відкритий на ім'я [PERSON] в Котелевському ККП є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача. Зобов'язання Котелевського ККП щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту, як і чинним законодавством не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Делегування повноважень щодо списання з особового рахунку сум, а так само покладення в судовому порядку обовязку на кредитора щодо їх списання діючим законодавством України не передбачено. Доводи позивача щодо наявності заборгованості поза межами визначеного ст.257 ЦК України строку позовної давності є безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів справи ККП не зверталося до суду з позовом про спонукання до виконання умов мирової угоди та стягнення заборгованості за надані послуги в сумі 2749,49 грн., і з цього приводу спір між сторонами, під час якого [PERSON] міг би подати заяву про застосування позовної давності, судом не розглядався. Що стосується вимог [PERSON] про стягнення з Котелевського комбінату комунальних підприємств, на підставі ст. 16, ч. 1 ст. 1166 ЦК України, у порядку відшкодування заподіяної шкоди, 737,48 грн, суд вважає що вони також не підлягають до задоволення з наступних підстав. Постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 609 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів», внесені зміни до Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», а саме третє речення абзацу одинадцятого після слів заборгованість з оплати послуг доповнено словами , загальна сума якої перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тобто, субсидія на наступний період не призначається у разі отримання інформації про прострочену понад два місяці заборгованість з оплати послуг, загальна сума якої перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, для удосконалення та підвищення ефективності програми соціальної підтримки населення Уряд вніс зміни до Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово- комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива. Даними змінами передбачено нововведення щодо неможливості призначення субсидії за наявності простроченої понад два місяці заборгованості з оплати послуг, загальна сума якої перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно з чинним законодавством України субсидія та сам розмір субсидії визначається та призначається структурним підрозділом з питань соціального захисту населення. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме з вини відповідача позивач втратив право на призначення йому субсидії, а також що субсидія не була йому призначена саме із-за боргу перед Котелевським комбінатом комунальних підприємств, а не з інших підстав, які не дають право на отримання субсидії, позивачем надано не було. Щодо вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. За змістом\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості Згідно розяснення п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку із ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку із незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми та при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки. Суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди та наявності причинного-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у не підлягають задоволенню. Таким чином, суд, приходить до висновку про необхідність\~\~відмови у задоволеннія позовних вимог [PERSON] в повному обсязі.\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого ним судового збору в сумі 640,00 грн. не присуджуються. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні з позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір лише по позовній вимозі майнового характеру в сумі 640 грн. Позовна вимога немайнового характеру (про стягнення моральної шкоди) не була оплачена судовим збором, тому при вирішенні спору суд вирішує питання стягнення неоплаченого судового збору на користь держави. Відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір за звернення до суду з позовом немайнового характеру встановлюється у розмірі 0,4 від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", яким встановлено прожитковий мінімум з 01.01.2017 року на рівні 1600 грн. Таким чином, враховуючи обставини справи та кінцеве рішення суду, суд приходить до висновку, що необхідно достягнути з [PERSON] на користь держави недоплачений ним судовий збір в розмірі 640, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed