Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

22 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення авансу в сумі 11000,0 грн. та судових витрат в сумі 243,60 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити у зв»язку з тим, що 20.11.2013 року між нею та відповідачем відбулася усна домовленість про придбання позивачем за 39000,0 грн. жилого будинку з господарськими спорудами, розташованого по [ADDRESS], який належить її сину. В цей же день позивач передав відповідачу аванс в сумі 9000 грн., про що [PERSON] надала позивачу розписку. Враховуючи те, що, в момент вказаної домовленості відповідач не мала довіреності на здійснення інтересів власника будинку, а сам власник не підготував необхідні документи для оформлення договору, сторони домовилися, що позивач сплатить всю вартість будинку після укладення договору, а за цей час відповідач приготує необхідні документи. Після чого, відповідач 25.12.2013 року попросили на ті ж цілі у позивача ще 2000 грн. авансу, які позивач надав, а відповідач відповідно дара їй розписку про отримання вказаних кошів. Але до вересня місяця 2014 року відповідач так і не підготувала документи необхідні для здійснення договору купівлі-продажу. Більш того не припинила реєстрацію у вказаному жилому будинку зареєстрованих там осіб. Тому позивач попросила її повернути внесену суму авансу у зв»язку з неможливістю укладення договору купівлі-продажу. Але відповідач відмовилася як на усні вимоги так і на письмові повернути отриманий аванс, у зв"язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала та, не заперечуючи проти того, що між нею та позивачем дійсно 20.11.2013 року відбулася усна домовленість про придбання будинку, який належить її сину за 39000 грн., пояснили, що договір купівлі-продажу не було укладено з вини позивача, який тепер відмовляється такий укладати у зв»ізу зі зміною її матеріального становища та суспільно-політичної обстановки в Україні. Крім того, не заперечуючи того, що вона отримувала від позивача в рахунок майбутнього продажу будинку, розташованого по [ADDRESS], гроші, про що власноручно писала розписки 20.11.2013 року та 25.12.2013 року, жодного разу між ними не велася мова про авансування позивачем майбутньої угоди, бо позивач сплачував їй завдаток з метою забезпечення майбутнього договору купівлі-продажу, про що свідчить і зміст розписок. А враховуючи те, що договір не укладено з вини позивача, який в теперішній час відмовляється від укладення договору, внесення авансу, як способу забезпечення виконання зобов"язання, діючим законодавством України не передбачено, то отриманий нею без довіреності на це власника будинку завдаток в сумі 11000 грн., поверненню не підлягає. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 20.11.2013 року відповідач, діючи в інтересах власника будинку [ADDRESS], але не маючи від нього довіреності на оформлення договору купівлі-продажу та виконання для цього інших дій, домовилася з позивачем про продаж вказаного жилого будинку за 39000 грн. і в цей же день отримала від нього в рахунок майбутнього продажу 9000 грн., про що написала відповідну розписку(а.с.8). Після чого з цих же підстав отримувала від позивача гроші в сумі 2000 грн., що підтверджується її розпискою від 25.12.2013 року(а.с.9). Однак до теперішнього часу договір купівлі-продажу жилого будинку, розташованого по [ADDRESS] не посвідчено у зв"язку з тим, що відповідач своєчасно не підготувала необхідні документи, не мала відповідної довіреності на укладення договору, не скасувала реєстрацію сторонніх осіб у вказаному будинку, а за цей час змінилося матеріальне становище позивача та соціально-політична обстановка в Україні. Жодна із сторін не заперечує факту передачі-отримання грошей в сумах, вказаних в розписках, в рахунок майбутньої купівлі-продажу жилого будинку, розташованого по [ADDRESS], як і того, що договір не було укладено з тих підстав, що відповідач не виконала умови сумісних домовленостей. Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. При вирішенні позову, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор(заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов"фзання, забезпеченого заставою, одержавти задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Предметом застави відповідно до ст. 576 ЦК України може бут и майно, цінні папери, майнові права, гроші якими не являються. Згідно ст. 574 ЦК України застава виникає лише на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Вказана правова позиція викладена в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі № 6-176цс12. Тому суд приходить до висновку про те, що [PERSON] не надала суду доказів тому, що виконання позивачем зобов"язання придбати за 39000 грн. жилилий будинок по [ADDRESS], було забезпечено завдатком, оформленим розписками від 20.11.2013 року та 25.12.2013 року. У зв"язку з чим, суд приходить до висновку про те, що передана позивачем [PERSON] грошова сума в розмірі 11000,0 грн.(9000+2000=11000) являється авансом і підлягає поверненню. При цьому суд враховує, що довіреність [PERSON] на розпорядження майном власник будинку, розташованого по [ADDRESS] надав вже після отримання авансу в сумі 11000 грн. Тобто 20.11.2013 року та 25.12.2013 року [PERSON] отримала від позивача аванс без будь-якого доручення на це від власника. Тому аванс в сумі 11000 грн. підлягає стягненню з відповідача. Тобто позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню повністю. При вирішенні позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування понесених нею судових витрат, суд знаходить їх такими, що підлягають задоволенню повністю з урахуванням наступного. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Матеріали справи свідчать про те, що при зверенні до суду позивачем відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір" сплачено такий в сумі 243,60 грн.(а.с.1). Тому, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача повністю, його вимоги про стягнення судових витрат також підлягають задоволенню повністю. На підставі викладеного, та

Outcome: approved