Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору № 91724-GRЕD від 01.10.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік з кінцевим терміном повернення 25.09.2008 року. Згідно умов укладеного кредитного договору відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У порушення вимог закону та умов договору, відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. Станом на 17.07.2013 року відповідач має заборгованість в сумі 6423,54 дол. США., яка складається: 1864,67 дол. США. Заборгованість за кредитом; 4223,19 дол. США. Заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 31,29 дол. США. Штраф (фіксована частина); 304,39 дол. США. Штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позові, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши і оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 01.10.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 91724-GRЕD, за умовами якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 6000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік, з кінцевим терміном повернення 25.09.2008 року, в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 7-9). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до актового запису про смерть № 44 Міського відділу по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції від 05.01.2013 року, [PERSON], який являвся позичальником за кредитним договором, помер [INFO] (а.с. 34). Пунктом 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" визначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Згідно зі статтею 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає. Як вбачається з копії спадкової справи № 143 до майна померлого [PERSON] з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався та відповідно не приймав спадщину (72-89). Судом встановлено, що відповідно з п. 1.4 кредитного договору остаточний термін повернення кредиту, процентів, комісійних встановлено сторонами не пізніше 25.09.2008 року (а.с. 7). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості останні операції по рахунку були здійснені відповідачем 24.11.2008 року (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, або годинами. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три року. На час звернення з позовом до суду встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності минув. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 31 постанови від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи встановлені судом обставини справи, роз'яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5, положення частини 4 статті 267 ЦК України про те, що сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, суд дійшов висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні його вимог.

Outcome: dismissed