Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду 17 листопада 2020 року з позовом до відповідача, просить стягнути на його користь грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., та витрати по оплаті юридичних послуг у розмірі 8 170 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.06.2020 року відвідав ТОВ «АЛЬФА-ПРОДУКТ» (комерційна назва - Супермаркет «Клас»), за адресою: м. Харків, вул. Дудинської, 1- А, де обрав собі товари, проте касир відмовилася обслуговувати його, оскільки він був без захисної маски. Він зазначив, що така вимога неправомірна, однак касир запропонувала йому звернутися до адміністратора. Він просив адміністратора обслужити його та продати необхідні товари, проте остання відмовила йому, посилаючись на постанови Кабінету Міністрів України, не роз`яснивши, на які саме. Насміханням та байдужістю з боку адміністратора він був доведений до нервового зриву, який в подальшому призвів до погіршення його здоров`я та необхідності звернутися до лікарів. У зв`язку з неправомірними діями адміністратора магазину він викликав поліцію, його доводи та вимоги були зафіксовані співробітниками поліції. Він вважає, шо своїми діями представники магазину порушили його права, а їх доводи є необґрунтованими. Так, відповідно до п.п. 1 п. 10 постанови КМ України від 22.07.2020 р. №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно. Проте, жодної норми, що забороняє продаж продукції особам без вдягнутої захисної маски, чинне законодавство не містить. Натомість, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.За ч. 2 ст. 17 Закону споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. Отже, відмова у його обслуговуванні була безпідставною, а подальше висміювання його з боку співробітників магазину, призвело до почуття образи, емоційної знервованості. Окрім того, в порушення ч. 1 ст. 15 Закону відповідач не забезпечив доведення до нього інформації, що обов`язковою умовою для придбання продукції у магазині є наявність у нього маски. Позивач зазначив, що відмова у продажу йому продукції відбувалась публічно у грубій та неввічливій формі, в оточенні невизначеного кола невідомих осіб та тільки після втрати ним часу на очікування черги, чому представники магазину відповідача могли та повинні були запобігти, забезпечивши надання йому своєчасної інформації про умови та порядок продажу продукції у магазині відповідно до норм ст. 15 Закону. Невиконання у магазині відповідача вимог законодавства набуло принизливої форми поводження зі споживачем. Поведінка порушила не тільки його права споживача, але й конституційне право на повагу до його гідності га честі. Він вважає, шо дії відповідача були спрямовані на приниження його честі та гідності в присутності великого кола осіб, що завдало йому значної моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України. Зазначає, що вказана ситуація, навмисне приниження його честі та гідності з метою спотворення його суспільної оцінки негативно відобразилось на його психічному та емоційному стані. Одразу ж в приміщенні магазину йому стало зле, піднявся тиск, він не зміг усвідомлювати та розуміти обстановку, в якій перебував, що підтверджується відповідним відеозаписом. В подальшому йому довелося звернутися до лікаря, то підтверджується відповідними чеками про закупівлю ліків та листком непрацездатності від 04.08.2020 р. Внаслідок порушення його прав змінився його звичний спосіб життя, він змушений був витрачати свій час і сили на вирішення даної ситуації, будучи чесним і законослухняним громадянином, був змушений виступати в ролі прохача, чим грубо порушується його людська гідність, що негативно позначається на його здоров`ї і самопочутті. Через нечесну підприємницьку діяльність продавця, порушення його прав на належне обслуговування, він несе великі збитки, змушений займатися відстоюванням своїх прав і домагатися належного ставлення до нього, як споживача. Компенсацію спричиненої йому моральної шкоди він оцінює в 50 000,00 грн. Через безвідповідальне ставлення відповідача до своїх обов`язків но обслуговуванню клієнтів він був вимушений звернутися за професійною юридичною допомогою в юридичну компанію, в касу якої сплатив 8 170 грн. за складання позовної заяви, що є його збитками, Ухвалою суду від 19 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 2 грудня 2020 року відкрито провадження у даній справу, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 29 грудня 2020 року представник відповідача керівник ТОВ «АЛЬФА-ПРОДУКТ» подав відзив на позов? в якому заперечував проти позову та просив в позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що за адресою: м. Харків вул.Дудинської,1-А в торговому об`єкті «КЛАСС» здійснюють господарську діяльність різноманітні суб`єкти господарювання - ТОВ, ФОП тощо. З позовної заяви та доданих до неї документів неможливо встановити підстави, з яких позивач звернувся з позовною заявою саме до ТОВ «АЛЬФА-ПРОДУКТ», а не до інших суб`єктів. Позивач вказує, що йому начебто відмовили у здійсненні покупки адміністратор та касир, при цьому не вказуючи їх прізвища, ім`я, по-батькові. ТОВ «АЛЬФА-ПРОДУКТ» не може відповідати та нести відповідальність за осіб, яких неможливо ідентифікувати та щодо осіб, які не мають правового відношення до ТОВ «АЛЬФА- ПРОДУКТ», де функціонують як каси, на яких покупців обслуговують касири, так і каси самообслуговування, на яких покупці мають можливість здійснювати покупку товару без участі касира. Крім того, позивач посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року №641, однак вказана постанова не має зворотної дії у часі та не може регулювати події 26.06.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року N 39 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричинено коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічного заходів" передбачено, що на період дії карантину забороняється перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту. Зазначеною постановою передбачено, що діяльність з надання послуг можлива за умови використання відвідувачами респіраторів або захисних масок. Крім того, позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Позивачем не надано доказів, що працівник ТОВ «Альфа-Продукт» відмовив йому в обслуговуванні у зв`язку з відсутністю маски. Надані позивачем документи та електронний доказ - відеозапис - не відповідає критерію належності, достовірності, достатності, а є лише припущенням позивача, який вказує на неправомірну поведінку з боку поліції. Цифровий носій з відеопоказом неправомірної поведінки з боку поліції не може вважатися електронним доказом, оскільки не засвідчений електронним цифровим підписом та поданий не в оригіналі. З даного запису неможливо встановити адресу, дату та час зйомки. З наданої позивачем копії лікарняного листа неможливо встановити діагноз, вид захворювання позивача та причинно- наслідковий зв`язок між діями поліції, ТОВ «АЛЬФА-ПРОДУКТ» та захворюванням. З копії чеку на придбання ліків не вбачається, яка саме особа їх придбала, за рецептом якого лікаря та для лікування якого захворювання. Щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, то представник відповідача зазначив, що згідно позовної заяви позивач начебто здійснив витрати по оплаті юридичних послуг у розмірі 8170 грн., які сплатив касиру- адміністратору ТОВ «Центр правової допомоги населенню», тобто суб`єкту, який не є адвокатом, у зв`язку з чим вказані витрати не можуть бути віднесені до судових та не підлягають стягненню з позивача. 5 січня 2021 року позивач подав заперечення на відзив на позов, в якому зазначив, що обрані ним 26.06.2020 за адресою: м. Харків, вул. Дудинської, 1-а , продукти були йому необхідні для організації святкування 7-річчя його сина на наступний день - [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження сина. При купівлі його силоміць, проти висловленої волі та небажання одягати маску, вимусили шляхом шантажу пройти через принизливу процедуру морального тиску, а також шкідливу для здоров`я. З наданого ним фіскального чека ФН 3000461888 от 26.06.2020, надрукованому о 21:06 вбачається, що купівля здійснена після конфлікту та після прибуття поліції, отриманий чек у того ж касира каси №18 в ТОВ ««АЛЬФА-ПРОДУКТ», який до приїзду поліції відмовився продати йому товар. Позивач також зазначив, що відповідач не надав доказів з цього приводу, хоч має камери відеоспостереження, на яких повинно бути зафіксовано конфлікт о 19 год. Вказати прізвища касира та адміністратора він не має можливості, оскільки останні відмовились їх називати, однак в силу ст. 1172 ЦК України відповідач повинен відшкодувати шкоду, заподіяну його працівником під час виконання трудових обов`язків. Навички користуватись терміналом самообслуговування він не має, та обрав оплату на касі. Вважає, що постанова КМ України № 392 від 20.05.2020 не може бути підставою для дискримінації за ознакою наявності маски та примусової вимоги одягати маску як умови продажу товару. За На його думку, постанова не підписана Прем`єр-Міністром України всупереч ч.2 ст. 117 Конституції України, не зазначені ініціали, відсутня гербова печатка, яка посвідчує підпис відповідальної особи. В порушення ч.ч.1,2, 4 ст. 29 Закону «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин запроваджений постановами КМ України №№ 211, 392, 641 без подання головного санітарного лікаря. Внесення такого подання Головним санітарним лікарем України можливо лише при введенні в Україні або в окремих областях режиму надзвичайного стану відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення». Передбачені ст. 64 Конституції України підстави для обмеження конституційних прав та свобод відсутні. Позивач послався на Окремі думки суддів Конституційного Суду України у справі № 1-14/2020, та рішення Бориспільського районного суду Київської області № 359/7792/20.Також на спростування заперечень відповідача позивач послався на копії своєї заяви про правопорушення та письмових пояснень на адресу начальника Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області. Електронного цифрового підпису він не має, однак суду надає смартфон з вказаним відеозаписом, де зазначений час відеозйомки. Також зазначив, що згідно з Міжнародним класифікатором хвороб шифр хвороби -J20, зазначений у його лікарняному листі, є гострим бронхітом. Дані покупця у чеку про придбання ліків не зазначаються, однак у нього є упаковки та інструкція від ліків, та, на його думку, лікар зможе підтвердити діагноз та призначені ліки. Договір про надання правової допомоги ним укладений з ТОВ «Центр правової допомоги населенню», основним видом діяльності якого є юридичні послуги, тому? на його думку, є правові підстави для відшкодування понесених витрат. Також позивач просив стягнути з відповідача витрати на поштові відправлення. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Наявність причинного зв`язку між захворюванням гострим бронхітом та винними діями працівників відповідача обґрунтував тим, що внаслідок конфлікту він зазначив нервового стресу, його всього трясло, в результаті чого знизився його імунітет, внаслідок чого і виникло захворювання. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання ним судової повістки, надав відзив на позовну заяву, про що зазначено вище. За таких обставин відповідно до положень ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що 26 червня 2020 року позивач [PERSON] подав заяву на адресу начальника Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області, в якій просив прийняти заходи відносно володільців та адміністрації супермаркету «Клас» за адресою: м. Харків, вул. Дудинської, 1-а , які 26.06.2020 близько 19 год. 30 хвил. відмовили йому у продажу товару з вільного доступу, чим порушили його права на свободу руху, договір оферти в торгівлі, Закон «Про захист прав споживачів» та Цивільний кодекс В цей же день [PERSON] у своїх письмових поясненнях на адресу начальника Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області зазначив, що 26.05.2020 о 19 год. 40 хвил. він зайшов до магазину « Клас » за вказаною адресою, обрав собі товари з вільного доступу, підійшов до каси та зіткнувся з відмовою продати товар. Мала місце дискримінація за принципом наявності маски, йому нагрубили, порушили право на свободу руху, право на життя, право на вільну покупку. Пояснень не слухали. З копії довідки, складеної ст. дільничним офіцером поліції Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області про результати розгляду матеріалів ЖЄО № 11302 від 25.06.2020 за заявою [PERSON] , вбачається, що останній звернувся з заявою про порушення його прав на вільне пересування та захист прав споживачів у супермаркеті « Класі » за адресою: м. Харків, вул. Дудинської, 1-а . В поясненнях зазначив, що 26.05.2020 о 19 год. 40 хвил. він зайшов до магазину « Клас » за вказаною адресою, обрав собі товари з вільного доступу, однак через те, що він знаходився без маски, його відмовились обслуговувати, чим, на його думку, порушили, його конституційні права. Стосовно [PERSON] було складено адміністративний протокол за ст. 44-3 КУпАП, який направлено до суду для притягнення його до адміністративної відповідальності. Заявнику надано пораду звернутись до Харківського обласного суспільства прав споживачів для вирішення питання по суті, подальший розгляд матеріалу припинено. З копії листа Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області у відповідь на звернення позивача вбачається, що йому роз`яснені положення законодавства щодо держаного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності та захисту прав споживачів, повідомлено про відсутність підстав для проведення позапланової перевірки ТОВ «АЛЬФА ПРОДУКТ» з питань, зазначених у його зверненні. Доводи позивача про незаконність вимоги використовувати засоби індивідуального захисту при відвідуванні магазину є необґрунтованими. Так, право кожного громадянина на охорону здоров`я та медичну допомогу встановлено статтею 46 Конституції України. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-III к арантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. Відповідно до п. 2-3. Розділу X «Прикінцеві положення» вказаного Закону № 1645-III тимчасово, на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, з урахуванням епідемічної ситуації, можуть бути запроваджені обмежувальні протиепідемічні заходи щодо фізичних осіб. За порушення встановлених обмежувальних протиепідемічних заходів особи несуть відповідальність згідно із законом. З 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" (яка діяла на момент подій 26.06.2020 року) , та на період дії карантину забороняється, зокрема, перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно. Вказана норма не є обмеженням конституційних прав особи, є профілактичним заходом, затвердженим на виконання ст.29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", який має на меті захист життя і здоров`я інших людей, право на що гарантоване ст.ст.27, 49 Конституції України. У п.3.3. Рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 у справі 1-14/2020(230/20 за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України „Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", положень частин першої, третьої статті 29 Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік", абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II „Прикінцеві положення" Закону України «Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік"» , на яке посилається позивач зазначено, що п ід час розгляду Конституційним Судом України цієї справи Кабінет Міністрів України постановою „Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 17 червня 2020 року № 500 вніс зміни до назви Постанови № 392, пункту 3 Постанови № 392, виклавши його в новій редакції, абзац шостий пункту 6 Постанови № 392 виключив. Крім того, згідно з пунктом 2 переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України „Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 22 липня 2020 року № 641, пункти 2-8, 11, 12, 12-1-12-3, 13-16 Постанови № 392 визнано такими, що втратили чинність. Оскільки пункт 6 Постанови № 392, яким було затверджено Порядок, втратив чинність, то Порядок також втратив чинність. Враховуючи наведене, Конституційний Суд вказаним Рішенням закрив конституційне провадження у цій справі в частині відповідності Конституції України (конституційності) положень підпунктів 5, 6, 7, 14 пункту 3, абзацу шостого пункту 6 Постанови № 392, пунктів 10, 17 Порядку згідно з пунктом 5 статті 62 Закону України „Про Конституційний Суд України" - у зв`язку з втратою чинності актом (його окремими положеннями), щодо якого порушено питання відповідності Конституції України. Окремі думки суддів Конституційного суду, рішення судів першої інстанції у інших справах, на які посилається позивач, не можуть враховуватись судом при розгляді справи. Відповідно до положень ст. 5 ЦК України на правовідносини, які мали місце 26 червня 2020 року, не розповсюджується дія Постанови КМ України від 22.07.2020, на яку посилається позивач. Відповідно до ст. 13 ЦК України ц ивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України о соба має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту в змагальній дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.3 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових та електронних доказів, висновків експертів. Позивач на обґрунтування позовних вимог послався на свою заяву та письмові пояснення, які містяться у матеріалі Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, а також відеозапис, який міститься на його смартфоні, скопійований ним на диск, доданий до позовної заяви. Судом оглянутий в судовому засіданні відеозапис як на наданому позивачем диску, так і на смартфоні позивача ( 26.06.2020, 21:17, MP 4 Video File, 85 693 КБ). Згідно з інформацією, вказаною як на диску, так і на смартфоні, відеофайл змінений 26.06.2020 о 21:17. Отже, час відеофіксаціїї подій з наданих позивачем електронних доказів встановити неможливо. На відеозапису зафіксовано обличчя позивача, який коментує на відеокамеру, що викликана поліція до супермаркету «Клас» та він вимагає у працівників поліції складання протоколу про порушення його прав. Вказаний відеозапис не доводить обставин, на які посилається позивач на обґрунтування своїх вимог, а саме того факту, що йому було відмовлено працівниками ТОВ «АЛЬФА-ПРОДУКТ» у придбанні товару, з їх боку мало місце грубе поводження, приниження його честі та гідності. Події, які мали місце до виклику поліції, спілкування позивача з працівниками магазину взагалі не зафіксовано на відеозапису. Позивач послався на те, що в той же день, але пізніше, він безперешкодно придбав товар у цьому ж магазині, у цього ж касира, на підтвердження чого надав фіскальний чек ФН 3000461888 от 26.06.2020 ТОВ «Альфа-продукт», надрукований о 21:06. Однак вказаний чек не доводить обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Отже, позивач не довів, коли, ким саме йому було відмовлено у придбанні товару, була принижена його честь і гідність, порушені його права. Лише факт його звернення до поліції цих обставин не підтверджує. Навпаки, з висновку ст. дільничного офіцера поліції Новобаварського кого ВП ГУНП в Харківській області вбачається, що саме стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП (порушення правил щодо карантину людей). Копія листка непрацездатності серії АДР №522909 про звільнення позивача від роботи з 04.08.20290 по 13.08.2020 у зв`язку з хворобою, та копія свідоцтва про народження сина позивача також не доводить обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог. Доказів, що вказане захворювання позивача виникло внаслідок неправомірних дій працівників ТОВ «АЛЬФА-ПРОДУКТ» суду не надано, як і доказів протиправності будь-яких дій працівників щодо позивача. За правилом ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України к ожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України с уд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВС України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, вини останнього в її заподіянні та причинного зв`язку між протиправністю діяння та шкодою. Позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності вказаних підстав для задоволення його позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Враховуючи наведене, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 133 ЦПК України с удові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі ст. 141 ЦПК України с удовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України з а результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Оскільки у позові суд відмовляє в повному обсязі, не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу та оплату поштових відправлень. Представником відповідача ТОВ «АЛЬФА-ПРОДУКТ» вимоги про стягнення з позивача судових витрат не заявлені.

Outcome: dismissed