Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

16.12.2014 року позивач черех свого представника звернувся до суду із позовом до відповідача, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути борг за договором позики грошових коштів, в розмірі 22 000 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 518 100 (п"ятсот вісімнадцять тисяч сто) гривень 00 копійок, та суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654 грн. 00 копійок. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 07.01.2014 року між [PERSON] [PERSON],, був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого: "Позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 20 000 дол. США, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в строк до 01 серпня 2014 року. 02.01.2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] 2000 дол. США, в борг, та зобов"ячався повернути вказану суму до 01.03.2015 року того ж дня була укладена розписка. Разом з тим 01 березня 2015 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір переуступки боргу, відповідно до якого право вимоги за розпискою укладеною між [PERSON] та [PERSON] від 07.01.2014 р. набув [PERSON] Таким чином позивач просить стягнути з [PERSON] борг, зазначаючи що така сума складає 22 000 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 518 100 (п"ятсот вісімнадцять тисяч сто) гривень 00 копійок. До початку судового розгляду представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів в розмірі 20 000 дол.. США про що була укладена розписка. Відповідно до якої [PERSON] отримав 20 000 дол. США, та зобов"ячався повернути вказану суму до 01 серпня 2014 року. В матеріалах справи міститься розписка від 02.01.2015 року, відповідно до якої [PERSON] отримав позику від [PERSON], у розмірі 2 000 дол. США, та зобов"ячався повернути вказану суму до 01.03.2015 року. 01.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір переуступки боргу з правом вимоги у формі розписки, відповідно до якої право вимоги за розпискою укладеною між [PERSON] та [PERSON] від 07.01.2014 р. набув [PERSON] Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, у визначений договором позики строк, відповідач суми боргу не повернув. Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Так, станом на день звернення позивача до із позовом суду 26.03.2015 р. за офіційним курсом НБУ 100 доларів США коштують 23,5008 грн., отже сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як основний борг по договору позики складає 22 000,00 х 23,5008 = 517 017,6 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 517 017, 6 грн. та суму судового збору в розмірі 3 654 грн. що разом становить 520 671, 6 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial