Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 27 січня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 73; дочку [PERSON], [INFO] залишити на вихованні з [PERSON]; стягнути з [PERSON], на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, від дня пред"явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію, що становить 1/2 вартості спільного майна подружжя в розмірі 11150,00 грн. (одинадцять тисяч сто п"ятдесят гривень); стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі; відповідно до вимог ч.1 п.1 ст. 367 ЦПК України, допустити негайне виконання судового рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 13 квітня 2017 року позивач подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 27 січня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 73; стягнути з [PERSON], на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, від дня пред"явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 27 квітня 2017 року за клопотанням позивача залишено без розгляду позовну заяву в частині вимог про поділ майна подружжя. В судове засідання позивач подала письмове клопотання, в якому просила справу розглянути у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача подала в судове засідання клопотання, в якому просила справу розглянути у її відсутність, уточнені позовні вимоги визнала, не заперечили проти їх задоволення. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 27 січня 2013 року між сторонами було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 73, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ГЮ № 084676. Свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №192135, актовий запис №1835 підтверджується, що батьком [PERSON], 20 липня 2013 року є [PERSON]. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подальше спiльне життя подpужжя i збеpеження шлюбу супеpечило б iнтеpесам як позивача, що мають для неї iстотне значення, так і для відповідача, а тому шлюб мiж стоpонами необхiдно pозipвати. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов"язків по відношенню до дитини. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя. Статтею 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитну не може бути меншим, ніж 30 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Статтею183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі встановлених і наведених судом фактів, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 182, 183 СК України, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення їх у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved