Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ « Група Рітейлу України» про усунення порушення прав споживача та відшкодування моральної шкоди в сумі 100000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та пояснив, що він 29.11.2016 року у магазині « Караван» в м. Харкові вул. Тарасівська, 3, який належить відповідачу, зважив в овочевому відділі яблука та на касі розрахувався за них. Біля контрольної рамки він був зупинений охоронцем, який запропонував йому пред*явити чек, а переглянувши чек спросив чи не має він неоплаченого товару. Отримавши заперечення від позивача, охоронець заявив, що позивач вкрав цукерки і сказав, щоб вiн « вивернув кармани». Позивач відмовився це робити, та запропонував охоронцю викликати співробітників поліції. Після прибуття поліції , встановлення причин виклику та обставин справи, співробітники поліції у присутності двох свідків здійснили обшук Позивача. Проте неоплаченого товару виявлено не було , про що був складений акт огляду у довільній формі. Після проведення обшуку жоден представник Відповідача не вибачився перед Позивачем за представлені незручності та час потрачений на це. Позивач вважає дії Відповідача незаконними та такими, що принижує його честь і гідність. Позивач наголошує , що відповідачем порушені на сам перед його права споживача , встановлені ст. 17 Закону України « Про захист прав споживачiв» - він в зручний час прийшов до магазину купити яблук на 20 хвилин, а вимушений був пробути в магазині протягом години, що змінило його плани. Крім того, Відповідачем була порушена ст. 19 вищезазначеного Закону, так як співробітники магазину в агресивній формі звинувачували Позивача в крадіжці та вимагали прилюдно «вивернути кармани» та оплатити не отриманий товар. Такими діями Відповідач спричинив Позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000 грн. Позивач просив суд визнати дії Відповідача в частині порушення його права споживача протизаконними, зобов*язати Відповідача принести йому офіційні вибачення в присутності всього складу співробітників магазину та стягнути з Відповідача на його користь спричинену моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. Представник Відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що ті обставини, на яки посилається Позивач, не є захистом прав споживачав розумінні Закону України « Про захист прав споживачiв». Відповідачем ніяких протиправних дій відносно Позивача здійснено не було, права його порушені не були, ніяка шкода не спричинена. Представник Відповідача не заперечував проти того, що дійсно 29 листопада 2016 року біля 11 год. 20 хв. Позивач знаходився в гіпермаркеті «Караван», що належить Відповідачу, за адресою: м. Харків, вул. Тарасівська, 3 (далі - магазин). Під час перебування у магазині Позивач узяв з відкритої полиці цукерки та поклав їх у карман своєї куртки. Далі, зваживши на вагах яблука, Позивач оплатив лише яблука і, не виклавши для оплати цукерки, направився до виходу. Оскільки заволодіння майном Відповідача без оплати може мати знаки протиправності, оператор відеозапису [PERSON] повідомив про це старшого інспектора охорони [PERSON] , який , виконуючи свої службові обов'язки, підійшов до Позивача та запитав, чи має він при собі неоплачений товар , оскільки оператор відеозапису бачив, як він поклав у карман цукерки та не виклав їх на касі для оплати. При цьому [PERSON] не надавав жодних правових чи моральних оцінок діям Позивача, не застосовував фізичного чи психологічного впливу на нього, не заважав свободі його руху і спілкувався ввічливо. Позивач відповів, що не має при собі неоплаченого товару, а також, що він вимагає викликати поліцію для об'єктивного вирішення ситуації. [PERSON] негайно виконав вимогу Позивача, викликавши співробітників УДСО при ГУМВС України в Харківській області, та запропонував Позивачу зачекати приїзду поліції у кімнаті відпочинку охорони. Позивач погодився , пройшов до кімнати. Через 15-20 хвилин прибули співробітники УДСО,яки в присутності понятих, запропонували Позивачу викласти речі з карманів. Позивач добровільно пред'явив речі з карманів, та поліцією не було встановлено наявності не оплаченого товару. Після складення акту, охоронець вибачився за непорозуміння перед Позивачем, на що отримав відповідь від Позивача, що тот не має жодних претензій та розуміє, що це робота охоронця. Далі Позивач покинув територію магазину. Для перевірки цілісності майна підприємства була проведена інвентаризація у відділу, в результаті якої було встановлено недостачу товару а саме: карамель (ваг) Бісквіт-Шоколад «Відливна Льодяникова Молочно-вершкова в кіл-ті 0,218 кг., карамель (ваг) «Бісквіт-Шоколад Вкуся з фруктовою начинкою мікс слива-лимон-абрикос» в кіл-ті 0,080 кг., на загальну суму 17,89 грн. Після отримання позовної заяви Позивача, Відповідачем було проведено службове розслідування, внаслідок якого було встановлено, що Позивач, під час очікування поліції 29.11.2016 року у кімнаті відпочинку охорони, коли залишився один у кімнаті, витягнув з карману цукерки та поклав їх у отвір радіатора опалення приміщення. Після цього, було оглянуто місце, де Позивач сховав цукерки та встановлено наявність у отворі радіатора опалення приміщення декількох цукерок к карамелі Бісквіт- Шоколад «Відливна Льодяникова Молочно-вершкова». Зважаючи на можливе підтвердження протиправних дій Позивача, старший інспектор охорони [PERSON] 23.12.2016 року звернувся до поліції із заявою про перевірку отриманої інформації. На даний час заява прийнята та зареєстрована Слобідським відділом поліції ГуНП України у Харківській області і ведеться розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, допитавши свідків, вивчiвши матерiали справи та наданi сторонами докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.11.2016 року Позивач, заходившись в магазині Відповідача, після оплати на касі придбаних яблук,був зупинений охоронцем супермаркету, який поцікавився чи не має у нього несплаченого товару. Позивач зазначив, що несплаченого товару у нього немає і запропонував у зв*язку з висловленими в його адресу підозрами,викликати працівників поліції. Охоронець запропонував Позивачу зачекати приїзду поліції в кімнаті охорони. Через 20 хвилин приїхали співробітники поліції, яки не виявили у Позивача неоплаченого товару, в наслідок чого склали відповідний акт. Допитані у судовому засіданні свідки - [PERSON]оператор відеозапису магазину відповідача пояснив, що на монiторi, на який йде сигнал з камер відеоспостереження магазину , вiн побачив, що Позивач брав цукерки, клав їх знов , та останнiй раз декiлька цукерок поклав у карман. На касi Позивач розрахувався лише за яблука, а цукерки з карману не виклав для оплати. Свiдок повiдомив про це старшому охорони [PERSON] Охоронец пiдiйшов до Позивача, але руками до нього не торкався, близко не підходив, та спросив чи не забув той сплатити за товар. Старший охорони магазину відповідача [PERSON] пояснив у судовому засіданні, що 29.11.2016 року біля 11-30 год. він отримав інформацію від відеооператора, що один з покупців підозріло веде себе у торговому залі. В 11-45 год. свідок помітив цього покупця на касі, де він сплатив лише за яблука. [PERSON] запропонував Позивачу показати чек та запитав чи є у нього не сплачений товар , так як є інформація, що він поклав до карману цукерки. Позивач запропонував викликати поліцію. Приїзду поліції Позивач чекав в кімнаті охорони, де залишався наодинці. Після приїзду поліції не сплаченого товару у Позивача не було виявлено. Свідок вибачився перед Позивачем, на що останній сказав, що все розуміє, так як це їх робота . Свідок також пояснив, що не торкався Позивача, не погрожував йому, вивернути кармани не просив, та взагалі не звинувачував його у крадіжці. Поліція була викликана на вимогу Позивача, після чого він добровільно погодився пройти до кімнати охорони. Ніхто не перешкоджав Позивачу покинути магазин . Свідок [PERSON]- начальник служби безпеки магазину відповідача пояснив у судовому засіданні, що після отримання копії позовної заяви Позивача у магазині була проведена службова перевірка, за результатами якої було встановлено, що 29.11.2016 року оператором охорони був помічений чоловік , який міг пройти через каси без оплати товару. Охоронець попросив у нього чек , в якому були зазначені лише яблука. [PERSON] запропонував викликати поліцію. Ніякого фізичного впливу на Позивача не було. Коли переглянули диск з камери спостереження, яка знаходиться в кімнаті охорони, то побачили, що Позивач витяг зі свого кармана цукерки, та поклав їх до радіатора батареї. Свідок особисто був присутнім під час складення акту поліцією. [PERSON] вів себе спокійно , претензій не висловлював. У судовому засіданні були переглянути диски з камер відеоспостереження магазину, де зафіксований момент прибуття поліції. Згідно ст. 1-1 Закону « Про захист прав споживачів» ( далі- Закон ), цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Позивач в своїй позовній заяві наголошує на порушення Відповідачем положень ст.ст. 17, 19 та 21 Закону зазначаючи, що затримання його в магазині Відповідача протягом години є порушенням абзаців 1 та 3 , ч. 2 ст. 17 Закону . Відповідно до а. 1 та 3, ч. 2, ст. 17 Закону споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця ( виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту, у будь-який спосіб обмежувати використання ним електронних платіжних засобів, якщо відповідно до законодавства продавець (виконавець) зобов'язаний приймати їх до сплати. Зазначене положення закону закріплює право споживача на вільний вибір товарів і засобів розрахунку, в межах режиму роботи підприємства - продавця та форм розрахунків установлених законодавством України. Позивач у судовому засіданні поясняв, що він вільно вибрав товар - яблука та придбав їх без жодних перешкод, при цьому не конкретизував , як здійснення ним покупки пов'язано з обмеженням його у вільному виборі асортименту товару або часу його придбання. Суд не погоджується з думкою Позивача, що зазначені обставини є порушенням з боку Відповідача ст. 17 Закону. У судовому засіданні Позивач з посиланням на ст.19 Закону зазначав, що забороняється будь-яка діяльність , що вводить в оману або є агресивною, та в порушення цієї статті співробітники магазину в агресивній формі звинувачували його в крадіжці кондитерських виробів та вимагали сплатити за неоплачений товар. Згідно ч. 4 ст. 19 Закону агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: 1) час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; 2) вживання образливих або загрозливих висловів; 3) використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача; 4) встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб'єктом господарювання; 5) загроза здійснити незаконні або неправомірн ідії. Позивач не надав суду доказів порушення Відповідачем у своїй підприємницькій діяльності ст. 19 Закону. Не надав Позивач і доказів того, що Відповідач якимось чином примушував Позивача придбати товар, не довів в чому такий примус виражався, та за який конкретно товар і в якому розмірі від нього вимагали оплати. Окрім іншого, Позивач у судовому засіданні зазначив, що Відповідачем порушена ст. 21 Закону. Статтею 21 Закону передбачено, що порушеня прав споживачів, яки можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачев однакових гарантій відшкодуваня шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. У судовому засіданні Позивачем не було надано жодного доказу що до порушення Відповідачем його права, як споживача в розумінні ст. 21 Закону. Відповідно до частин 1, 4, статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст.65 ЦПК України, речовими доказами є предметиматеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом при розгляді справи було встановлено, що Відповідач не заважав Позивачу покинути приміщення магазину, не утримував його та не висував жодних звинувачень, повідомивши лише про наявну в нього інформацію від оператора відеозапису. Позивач мав можливість покинути приміщення без пояснень, йому не було створено жодних перешкод для цього. За ініціативою Позивача була викликана поліція. Відповідач не висував жодних обвинувачень Позивачу під час перебування поліції у магазині, не подав заяви про вчинення Позивачем правопорушення. Судом під час розгляду справи не встановлено дій, які свідчили б про посягання з боку Відповідача на право особистої недоторканості Позивача. Допитані у судовому засіданні свідки спростували це твердження Позивача, а сам Позивач не надав жодних доказів зворотного. А тому безпідставними є також твердження Позивача про те, що співробітники Відповідача в агресивній формі звинувачували його в крадіжці цукерок та вимагали прилюдно вивернути кармани і сплатити неоплачений товар. Твердження Позивача про те, що жоден представник Відповідача не вибачився перед ним за незручності, спростовується поясненнями свідка [PERSON], який у суді пояснив, що особисто вибачився перед Позивачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які Позивач посилається як на підставу своїх вимог про захист прав споживача, не пов'язані з недоліками придбаної продукції, а також є цивільно-правовими відносинами, такими, що не підпадають під регулювання законодавства про захист прав споживачів, а тому у задоволенні позову в слід відмовити. У зв*язку з тим, що судом не було встановлено порушення прав Позивача Відповідачем, то суд і не знаходить правових підстав для задоволення вимоги Позивача про зобов'язання керівника ТОВ «ГРУПА РІТЕЙЛУ УКРАЇНИ» принести офіційні вибачення перед ним. Стосовно спричинення Позивачу моральної шкоди. Закон України « Про захист прав споживачів» передбачає лише один випадок порушення, за наявності якого споживач має право на відшкодування моральної шкоди. Так, відповідно до п. 5, ч. 1, ст. 4 Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Тобто право на відшкодування моральної шкоди у сфері захисту прав споживачів обмежено лише випадками завдання такої шкоди внаслідок придбання, замовлення або використання продукції з недоліками (дефектами). Позовної вимоги вочевидь не пов'язані з придбанням продукції з недоліками (дефектами). Обставини, на які Позивач посилається, як на підставу своїх вимог, не пов'язані з недоліками придбаної продукції. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодуванняморальної (немайнової) шкоди"(зізмінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем у судовому засіданні не була доведена протиправність дій Відповідача щодо нього та наявність спричиненої Відповідачем йому шкоди , а тому вимоги про стягнення моральної шкоди суд залишає без задоволення. У зв*язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову Позивачу у задоволенні позову , то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з Позивача на користь держави судові витрати. Оскільки першорядним нормативно-правовим актом національного законодавства, який регулює порядок справляння судового збору, є Закон України "Про судовий збір", то саме правові приписи, закріплені в наведеному законі, застосовуються при обчисленні судового збору, його сплаті, а також звільненні осіб від його сплати у випадках, визначених у ст. 5 цього Закону. За змістом змін до ст. 5 Закону України "Про судовий збір", які прийняті пізніше, ніж Закон України "Про захист прав споживачів", убачається, що з 1 вересня 2015 року споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях. На підставі викладеного та

Outcome: approved