Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом (остання редакція від 01 червня 2017 року) до відповідача щодо стягнення на його користь з відповідача заборгованості за договором підряду №Ф-19/08/16-2 від 19 серпня 2016 р., а саме: 5950 грн. - в якості суми основного боргу; 639 грн. 62 коп. - в якості витрат від інфляції; 125 грн. 19 коп. - в якості 3% річних; 838 грн. 87 коп. - в якості пені за порушення термінів виконання робіт. В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначила, що договір підряду №Ф-19/08/16-2 від 19 серпня 2016 р. було укладено між позивачем, як замовником та відповідачем, як підрядником щодо виготовлення, поставки та монтажу конструкції відповідно до Технічного завдання, затвердженого сторонами у Додатку №1. Також, позивач у позові зазначив, що ФОП [PERSON] "тримав" передоплату в розмірі 5950 грн., проте останній не виконав зобов"язання щодо виготовлення, поставки та монтажу конструкції відповідно до Технічного завдання, у зв"язку з чим та відповідно до умов вказаного договору заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01 червня 2017 року складається з суми вказаного основного боргу; 639 грн. 62 коп. - в якості витрат від інфляції; 125 грн. 19 коп. - в якості 3% річних; 838 грн. 87 коп. - в якості пені за порушення термінів виконання робіт. У письмовій заяві представник позивача підтримала позовні вимоги та їх обгрунтування. Просила позов задовольнити. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування. При цьому, судом враховано, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Вказаний розумний строк для справи даної категорії визначено згідно з національним законодавством, а саме у ч.1 ст.157 ЦПК України, згідно з імперативними вимогами якої - суд розглядає цивільні справи вказаної категорії протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі (яке було відкрито згідно з ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Парамонова М.Л. ще 27 лютого 2017 року - а.с.46, при цьому, справу було передано в провадження судді Вовка Є.І. 07.08.2017 року а.с.1 №1213). Проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, в тому числі, надані фотокопії, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Відповідно до положень ст.629 ЦК України, договір є обов»язковим для виконання сторонами. З положень ст.ст.526, 530 ЦК України вбачається, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк. Проте, з наданої фотокопії (а.с.16-21) вбачається, що договір підряду №Ф-19/08/16-2 від 19 серпня 2016 р. не було укладено між позивачем та відповідачем, оскільки цей договір не було підписано сторонами, як і Додаток №1 (а.с.22), проте відповідно до вимог п.3) ч.1 ст.208 ЦК України - у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч.2 п.3 ст.202 ЦК України, навіть односторонній правочин може створювати обов"язки лише для особи, яка його вчинила. Враховуючи викладене, що вимоги щодо стягнення неустойки є похідними, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити у повному обсязі, оскільки стороною позивача не доведено порушення відповідачем зобов"язнь перед позивачем (як і саму їх наявність). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом виключно свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed