Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Євротех груп» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування своїх вимог вказував, що він з 24.04.2015 і до цього часу працює керівником Київської філії ТОВ "ЄВРОТЕХ ГРУП". Починаючи з 01 лютого по червень 2017 відповідач не виплачує йому заробітну плату. Всього станом на 30 червня 2017 відповідач заборгував йому 16000 грн. (шістнадцять тисяч грн. 00 коп.) з розрахунку: 3200 грн. (мінімальна заробітна плата) помножена на 5-ть місяців. В останнє заробітну плату я отримав в лютому 2017 за січень місяць. Відповідач грубо порушує права позивача на оплату праці, не надає щорічну відпустку протягом двох років, безпідставно не допускає до роботи. В обов'язки позивача входить представництво інтересів ТОВ «Євротех груп» з поширення, поставки продукції покупцям, розрахунки за поставлений товар тощо. З лютого місяця представники покупців за усною вказівкою ТОВ «Євротех груп» припинили здійснення розрахунків та замовлення продукції. Він не раз звертався до керівництва ТОВ «Євротех груп» за поясненням причин невиплати заробітної плати. Не отримавши пояснень, позивач направив заяву про звільнення за власним бажанням згідно ч. З ст. 38 КЗпП України на адресу ТОВ «Євротех груп» - 49017, м. Дніпро, вул. Кам'янська, 2. Наказ про звільнення, за умови що такий є, я не отримував та не ознайомлений. На підтвердження роботи в ТОВ «Євротех груп» надає копії індивідуальних відомостей ПФУ ф. ОК-5, три відомості фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України (звітність ТОВ «Євротех груп» подавали через орган ДФС у Новокодацькому р-ні м. Дніпро) про суми заробітної плати виплачених ТОВ «Євротех груп» та поштове відправлення з примірником заяви про звільнення за власним бажанням згідно ч. З ст. 38 КЗпП України. Вважає, що відповідач грубо порушує його конституційні права на працю, її оплату. Відповідач не надає трудову книжку, що в свою чергу позбавляє позивача права на працевлаштування. Просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі. Заявою від 12.04.2018 представник позивача [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив суд зобов'язати відповідача повернути позивачу трудову книжку з відміткою про звільнення 31.01.2017, стягнути з відповідача заробітну плату за весь час затримки по день фактичного розрахунку та компенсацію за невикористану відпустку. У судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, встановивти дату звільнення 31.01.2017, стягнути на користь позивача середній заролбіток за час затримки розрахуку та компенсацію за невикористану відпустку, всього в сумі58814,04 грн., оскільки до теперішнього часу трудова книжка позивачу не видана, розрахунок не проведений. Просив суд критично оцінити наказ про звільненя [PERSON] № 1221 від 14.12.2017, оскільки фактично останній з лютого 2017 не працював, що підтверджено і відомостями з органів ДФС про припинення трудових відносин з позивачем 31.01.2017, а також, що [PERSON] ніколи не працював на посаді начальника відділу продаж ЧМОСТ "Садівник". Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на те, що відповідач без поважних причин припинив виконувати свої ообов"язки з лютого 2017, не здав на підприємство ноутбук та не подав звіт. Оскільки неможливо було з"ясувати причини неявки на роботу, питання про звільнення позивача за прогули не вирішувалося. У подальшому в судове засідання представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач був прийнятий на посаду начальника відділу з продаж ТОВ "Євротех Груп" з 24.04.2015 року. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу від 28.03.2017 ТОВ «Євротех груп» сплачували страхові внески відносно [PERSON] Згідно з відомостями з інформаційного фонду Державного реєсту фізичних осіб ДФС України про суми виплечених доходів та утриманих податків [PERSON] по 31.01.2017 отримував заробітну плату в ТОВ «Євротех груп». Позивач звертався з заявою до відповідача ТОВ «Євротех Груп» про звільнення відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням останнім законодавства про працю, просив в день звільнення провести остаточний розрахунок, проте, відпровідний наказ виданий не був, розрахунок не проведений. З показів свідка [PERSON] вбачається, що позивач припинив виходити на роботу в лютому 2017 року. Відповідачаем на адресу позивача скерована копія наказу № 121 від 14.12.2017 про його звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України з посади начальника відділу продаж ЧМОСТ "Садівник" з 14.12.2017 за прогул. Суд критично оцінює вказаний документ, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів того, що позивач пребував у трудових стосунках з ЧМОСТ "Садівник" та обіймав посаду начальника відділу продаж. Згідно із ст.ст. 21,43 Конституції України, ст.ст.94, 115 КЗпП України, ст.ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст. 19 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно- правовими актами (ст, 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч, 1 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно з ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Судом достеменно встановлено, що позивача звільнено 31.01.2017, станом на дату звільнення відповідач не видав позивачеві трудову книжку, позивач звертався з заявою до відповідача про видачу йому трудової книжки, проте його звернення було проігноровано та залишено без розгляду, на думку суду відповідач такими діями грубо порушив прва позивача на працю та її оплату, тому до стягнення з відповідача в порядку ст. 117 КЗпП України підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 01 лютого 2017 року по дату ухвалення рішення суду та компенсація за невикористану відпустку, як вбачається з розрахунку, наданого представником позивавча заборгованіть становить 58814,04 грн.

Outcome: approved