Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" (далі Банк) просить постановити рішення про стягнення із [PERSON] 48\~469,01 гривень заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 1762 гривень сплаченого при зверненні до суду судового збору. Вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] звернувся в Банк з метою отримання банківських послуг, у звязку із чим підписав заяву № б/н від 27.09.2016 року, згідно якої отримав кредит в сумі 25\~000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Банк, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на визначених умовах та кредитного ліміту, свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконував, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавав, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 21.10.2018 року він має заборгованість перед Банком в загальній сумі 48\~469,01 гривень, з них: по тілу кредиту 24\~006,52 гривень, по відсотках 8\~237,37 гривень, по пені 13\~440,88 гривень, по фіксованому штрафу 500 гривень, по процентному штрафу 2\~284,24 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 29.11.2018 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав копію ухвали з примірником позову особисто 19.12.2018 року. У строк, визначений судом в ухвалі від 29.11.2018 року та з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Із анкети-заяви відповідача в якості позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 27.09.2016 року вбачається, що Кредитний договір про надання банківських послуг складають заява відповідача разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті. Відповідач своїм підписом підтвердив, що ознайомлений і згідний з Умови та Правила надання банківських послуг та зобовязався виконувати його вимоги, регулярно самостійно знайомитись з їх змінами на сайті ПриватБанку. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором. На підтвердження заявлених позовних вимог Банк, окрім підписаної відповідачем анкети-заяви, надав розрахунок заборгованості за договором № б/н від 27.09.2016 року, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що видрукуваний із архівного ресурсу, розміщеному на сайті https://privatbank.ua/terms/. З розрахунку заборгованості за період з 01.09.2016 року по 21.10.2018 року, його підсумкової частини, вбачається, що заборгованість відповідача перед Банком за цим договором становить 48\~469,01 гривень, з яких: тіло кредиту 24\~006,52 гривень, відсотки 8\~237,37 гривень, пеня 13\~440,88 гривень, судові штрафи 2\~784,24 гривень. Така загальна сума заборгованості і її складові відповідають заявленим Банком позовним вимогам. Із графи 19 цього ж розрахунку слідує, що станом на 21.10.2018 року заборгованість за наданим кредитом, яка обрахована наростаючим підсумком і рівна графі 5 - складовим заборгованості за кредитом (тіла кредиту, нарахованих відсотків, пені), становить 43\~521,35 гривень. З наведеного вбачаються підстави для висновку, що наданий позивачем розрахунок у собі містить суперечності щодо самої суми заборгованості за кредитом. З приводу наданого позивачем розрахунку суд зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до чинного до 07.07.2018 року Положення про організацію операційної діяльності в банках України (пункт 5.6), затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 року №\~254, та чинного з 07.07.2018 року Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ від 04.07.2018 року №\~75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, належним доказом заборгованості відповідача є виписка з карткового рахунку, якого до матеріалів позову позивачем не надано, а правом збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи суд обмежений в силу ч.7 ст.81 ЦПК України. Наданий Банком розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, що вказані у позовній заяві. Цей розрахунок є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який повинен бути підтверджений первинними документами. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості наведеним ознакам доказів не відповідає, тому сам по собі підтверджувати факти і обставини у спірних правовідносинах не спроможний. У наданому позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" наведено види кредитних карт. Із цього витягу вбачається, що з 01.09.2014 року діють картки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" та "Універсальна GOLD". При цьому ці картки мають різні базові процентні ставки, розміри пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів. Підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 27.09.2016 року містить лише погодження про укладення договору банківських послуг, проте не містить жодних даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, відкриття карткового рахунку та видачу відповідачу кредитної картки, її виду та терміну дії. Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі і розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, чи брав він на себе викладені у них зобов'язання, позивачем суду не надано. Зазначене унеможливлює встановлення процентної ставки на місяць за користування кредитом, розміру обовязкового щомісячного платежу, розміру неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, процентів та інших складових згідно Умов та Правил. При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач разом з поданням відзиву. За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, через ненадання позивачем належних і допустимих доказів встановити (перевірити) наявність у відповідача заборгованості у заявленому у позові розмірі або навести власний розрахунок заборгованості суд позбавлений можливості. Саме по собі неподання відповідачем відзиву на позовну заяву не доводить підставності заявлених Банком вимог, а задоволення позову виключно з цієї підстави буде суперечити закріпленим у ст.3 ЦК України, ст.2 ЦК України засадам справедливості, розумності та верховенства права. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову, а відтак про наявність підстав для його відмови в повному обсязі за недоведеністю заявлених вимог. У звязку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed