Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач 06.07.2017 року звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним правочину та визнання права власності, посилаючись на те, що 02.04.2016 року між ним та [PERSON] укладено Попередній договір про укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки з предоплатою, відповідно до умов якого у строк до 02.04.2017 року [PERSON] зобов"язувався передати у власність [PERSON] земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] площею 2 гектари у межах згідно з планом, яка розташована на території Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області. Відповідно до умов вищевказаного договору між сторонами досягнуто домовленість, а саме: згідно п. 3 продаж земельної ділянки буде вчинено за 5000.00 грн.; згідно п. 4 - на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] передав, а [PERSON] отримав від нього гроші в сумі 5000.00 грн. Зазначена сума вважається сторонами у договорі, як аванс (у розмірі 100% оплати) у рахунок наступного договору купівлі-продажу. Згідно п. 5 договору, сторони домовились, що при укладанні основного договору оплата здійснюватися не буде, так як зобов"язання покупця перед продавцем виконано у повному обсязі. Одночасно, при підписанні попереднього договору від 02.04.2016 року, між ним і [PERSON] укладено Акт про передачу та прийом земельної ділянки, згідно умов якого [PERSON] передав, а він прийняв земельну ділянку, таким чином він набув право володіння вищевказаною земельною ділянкою, до часу державної реєстрації права власності, в свою чергу [PERSON] втратив право розпоряджатися переданим позивачу у володіння майном (зазначеної земельної ділянки), оскільки воно є предметом виконаного продавцем зобов"язання, яке виникло з договору про відчуження майна. Як йому стало відомо, 06.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. Під час укладання даного договору, [PERSON] використовував паспорт громадянина України, про втрату якого повідомив відділ поліції, тобто в той час, коли вже отримав новий паспорт громадянина України, виданий останньому 31.03.2016 року. 22.03.2016 року [PERSON] повідомив Світловодський ВП ГУНП України в Кіровоградській області про втрату паспорту громадянина України та в подальшому отримав паспорт, виданий на ім"я останнього 31.03.2016 року, саме на підставі якого встановлено особу при підписанні попереднього договору. При цьому, під час укладання попереднього договору між ним та [PERSON], останній використовував паспорт громадянина України отриманий взамін «втраченого», тобто виданий вже 31.03.2016 року, а під час підписання договору купівлі-продажу, приховуючи факт отримання нового паспорту взамін втраченого, уклав договір на підставі «втраченого», тобто на підставі недійсного паспорту. Згідно ст. 659 ЦК України, продавець зобов"язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар. В березні 2018 року позивач уточнив та доповнив свої позовні вимоги, а саме: просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 06.04.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], розташованої на території Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області розміром 2,0000 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства скасувавши державну реєстрацію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.04.2016 року та визнати за [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку за вищезазначеною адресою. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила їх задовольнити, пославшись на вищевказане. Під час розгляду даної справи на запит суду надійшла інформація з Світловодського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану про смерть [PERSON] (а.с. 9). З витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть слідує, що [PERSON], 1976 р.н. помер [INFO] (№ актового запису про смерть 58 від 03.07.2017 року а.с. 50-52). Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області провадження по справі за даним позовом призупинено до спливу шестимісячного строку передбаченого законом для прийняття спадщини після смерті [PERSON].(а.с. 81-82). Ухвалою суду до розгляду справи в якості співвідповідача було залучено правонаступника відповідача [PERSON] його матір - [PERSON], 1937р.н. (а.с. 113-114). Ухвалою суду залучено до участі у справі приватного нотаріуса Світловодського районного нотаріального округу Кіровоградської області Драну Людмилу Андріївну, як третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 156-157). Відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнав, вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають ні нормам закону, ні фактичним обставинам справи. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При укладенні та посвідченні договору купівлі - продажу земельної ділянки від 06.04.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] вимоги, які встановлені вищевказаними статтями були дотримані: зміст договору відчуження земельної ділянки не суперечив цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства, [PERSON] та [PERSON] мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а правочин з купівлі-продажу земельної ділянки був спрямований на реальне настання правових наслідків. Крім того, зазначив, що [PERSON] не відноситься до кола осіб, які можуть звернутися з вимогою про недійсність даного правочину, оскільки він не є стороною зазначеного правочину, а його законні інтереси вчиненням цього правочину не порушуються. Співвідповідач [PERSON], яка була залучена до участі у справі в порядку процесуального правонаступництва, у судове засідання не з"явилась. У адресованій до суду заяві просить розглядати справу без її участі. В своєму відзиві на позов, [PERSON] проти позовних вимог заперечує, вважає їх незаконними та безпідставними. Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус СРНО Драна Л.А. у судовому засіданні зазначила, що позов задоволенню не підлягає, оскільки при посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.04.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], вимоги діючого законодавства дотримані. Особу продавця [PERSON] встановлено по паспорту громадянина України. Будь-яких сумнівів щодо його особи та волевиявлення у нотаріуса не виникало. Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: 02 квітня 2016 року приватним нотаріусом Світловодського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] був посвідчений попередній договір про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки з передоплатою, за яким [PERSON] та [PERSON] домовились у майбутньому у строк до 02 квітня 2017 року укласти основний договір, за яким [PERSON] зобов'язався продати [PERSON] земельну ділянку, розташовану на території Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області площею 2,0000 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства. Згідно п. 4 цього договору на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] сплатив [PERSON] 5000,00 грн., які є авансом у рахунок наступного договору купівлі-продажу (а.с. 8). Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов"язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. З наведених норм вбачається, що сам по собі попередній договір не підміняє основного договору, тому він не створює наслідків, передбачених для укладення договору основного. За своєю правовою природою це не є договір про відчуження майна, тому перехід права власності за цим договором не відбувся. А отже, за попереднім договором, укладеним 02 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON], право власності на зазначену вище земельну ділянку від [PERSON] до [PERSON] не перейшло. Даний договір не обтяжив дану земельну ділянку. Правила ст. 365 ЦК України не обмежили [PERSON] щодо розпорядження в подальшому своєю власністю на власний розсуд. Дана стаття ЦК передбачає лише право сторони попереднього договору на відшкодування збитків у випадку необґрунтованого ухилення іншої сторони від укладення договору, передбаченого попереднім договором. Пунктом 7 попереднього договору від 02 квітня 2016 року передбачене право [PERSON] на відмову від укладення в майбутньому договору купівлі-продажу з [PERSON] У цьому випадку наслідком такої відмови передбачене відшкодування витрат [PERSON], а не набуття будь-яких прав на земельну ділянку, про яку йдеться в попередньому договорі. Таким чином, не підлягає застосуванню норма ст. 392 ЦК України, на яку посилається позивач, оскільки визнання права власності за цією статтею цього Кодексу передбачене для власника майна, право якого оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати правовстановлюючого документа. Отже, позовна вимога [PERSON] про визнання за ним права власності на зазначену вище земельну ділянку задоволенню не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У судовому засіданні представник позивача визнала, що державна реєстрація будь-якого права на земельну ділянку, розташовану на території Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області площею 2,0000 га, кадастровий номер [NUMBER], за позивачем [PERSON] відсутня. А отже, будь-яке право на цю земельну ділянку у [PERSON] не виникло. В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено: «Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.» З наведених роз'яснень вбачається, що [PERSON] не відноситься до кола осіб, які можуть звертатись з вимогою про недійсність правочину, вчиненого між [PERSON] та [PERSON], оскільки він не є стороною зазначеного правочину, а його законні інтереси вчиненням цього правочину не порушуються за відсутністю у позивача будь-якого права на предмет цього правочину, а саме - на зазначену вище земельну ділянку. Позовна вимога про недійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 квітня 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], не підлягає задоволенню, оскільки, як зазначалось вище [PERSON] не набув права на таку вимогу, а підстави для недійсності правочину, які встановлені ст. 215 ЦК, відсутні. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які в встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. При посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 квітня 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу були дотримані: зміст договору відчуження земельної ділянки не суперечив цьому Кодексу та іншим актом цивільного законодавства, [PERSON] та [PERSON] мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а правочин з купівлі-продажу земельної ділянки був спрямований на реальне настання правових наслідків. Згідно ч. 2, 3 ст. 43 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. Згідно ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт [PERSON] [NUMBER], виданий 24.12.2010 року Світловодським МВ УМВС України в Кіровоградській області, і який був використаний при посвідченні договору купівлі-продажу, був виданий у встановлений законом порядок. Пошкоджень, написів чи інших ознаків його недійсності він не мав. Тобто, цей паспорт був таким, що посвідчував особу [PERSON] На підставі саме цього паспорту був ідентифікований [PERSON] при видачі свідоцтва про його смерть в червні 2017 року (а.с. 50). Виходячи з вищезазначеного суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]. Судові витрати суд відносить за рахунок позивача.

Outcome: dismissed