Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованності за кредитним договором, посилаючись на те, що 11.07.2008 року між ПАТ "Дельтабанк", що є правонаступником ТзОВ"Комерційний банк "Дельта", та відповідачем у справі було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого, [PERSON] надав Позичальнику - відповідачці у справі, кредитні кошти у розмірі 3000 грн.. Відповідно до умов договору відповідач зобов"язувався сплачувати позивачу проценти, виходячи із ставки 0,01% в рік, яка може змінюватись, а також за умовами договору передбачена сплата за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,5% в місяць, яка також може змінюватись. Позивач свої зобов"язання виконав, надавши відповідачу кредитні кошти у сумі 3000 грн.. Станом на 08.05.2015 року відповідачка не виконала взятих на себе зобов"язань за вказаним договором та за нею нарахована заборгованність за кредитним договором у сумі 5415,27 грн., яку позивач просив стягнути. Представник позивача у судове засідання не з"явився, у позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з"явилась, надала суду письмову заяву де позовні вимоги не визнала, просила суд застосувати строк позовної давності та розгляд справи проводити за її відсутності. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини справи, суд підстав для задоволення позову не знаходить, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Судом встановлено, що 11 липня 2008 року між ТзОВ "Комерційний банк "Дельта", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] - відповідачкою у справі, було укладено кредитний договір №002-13046-110708. Відповідно до п.1.1 [PERSON] надав Позичальнику грошові кошти у сумі 3000 грн. для власних потреб строком на 21 місяць з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше ніж 10 квітня 2010 року. Згідно із п.2.3 умов [PERSON] відповідач зобов"язувався сплачувати позивачу проценти, виходячи із ставки 0,01% в рік, яка може змінюватись, а відповідно до п.2 умов [PERSON] відповідач зобов"язувався сплачувати кредитору плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,5% в місяць, яка може змінюватись. Позивач звернувся до суду з даним позовом та зазначає в ньому, що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 08.05.2015 року виникла заборгованість в розмірі 5415,27 грн., з них: заборгованість за сумою кредиту - 3000,00 грн., заборгованість за відсотками - 0,27 грн. та заборгованість за комісіями 2415,00 грн.. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Проте, відповідачка умови договору не виконувала та кошти за договором кредиту не повертала. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч.2 ст 258 ЦК України). Згідно із ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Кредитний договір було укладено сторонами 11 липня 2008 року і в [PERSON] зазначено остаточний строк повернення кредитних коштів не пізніше 10 квітня 2010 року. Оскільки в строк до 10.04.2010 року відповідачка, як позичальник, свої зобов"язання не виконала, борг не сплатила, перебіг строку позовної давності починається з 11.04.2010 року і закінчується 11.04.2013 року. Позивач звернувся до суду з цим позовом 16.06.2015 року, тобто на час звернення в суд строк позовної давності сплив. Обставин, які б свідчили про зупинення чи переривання перебігу строку позовної давності судом не встановлено. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, а відповідач із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності до суду не звертався та на поважні причини пропуску строку не посилався. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що позивачем пропущено строк позовної давності, визначений ст.257 ЦК України, поважності причин пропуску такого строку позивачем не наведено, відповідач просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Розприділяючи судові витрати, суд згідно із вимогами ст.88 ЦПК України, приходить до висновку про те, у зв"язку із відмовою судом у задоволенні позовних вимог та звільненням позивача від сплати судового збору, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed