Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року роз`єднано позовні вимоги [PERSON] про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Місце проживання спадкодавця на час смерті було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , проте, як стверджував [PERSON] , його мати постійно мешкала з ним в будинку [ADDRESS] . Позивач зазначив, що він прийняв спадщину після смерті матері у порядку, визначеному ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак постановою державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевської Н.В. від 20 червня 2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що він не надав нотаріусу доказів на підтвердження того, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Зважаючи на те, що [PERSON] на час смерті матері постійно мешкав разом з нею в будинку [ADDRESS] , він просив суд встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. За клопотанням позивача [PERSON] судом замінено неналежного відповідача Одинадцяту київську державну нотаріальну контору належними - [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] є неповнолітнім, судом залучено до участі у справі у якості законного представника відповідача його матір [PERSON] . Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про безпідставність позовних вимог [PERSON] . Так, відповідач вказував на те, що спадкодавець [PERSON] ніколи не мешкала в будинку [ADDRESS] , а постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Також [PERSON] стверджував, що позивач пропустив строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, в якому стверджував, що ним надано належні, допустимі, достовірні докази, які засвідчують той факт, що він на час смерті матері постійно мешкав разом з нею в будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Залучене судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне територіальне управління юстиції в м. Києві пояснення на позовну заяву [PERSON] чи відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подало. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з мотивів, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечував з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Законний представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що [PERSON] на час смерті матері постійно мешкав разом з нею в будинку [ADDRESS] . Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомила, заяв про розгляд справи за відсутності свого представника до суду не подала. Заслухавши вступне слово позивача, його представника, представників відповідачів, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. [INFO] померла [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28 квітня 2011 року (т. 1, а. с. 56, 116). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на рухоме та нерухоме майно, що за життя належало спадкодавцеві, зокрема на 1/3 частину квартири [ADDRESS] та банківські вклади в АТ "Державний ощадний банк України". На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склала, а тому спадкування після її смерті повинно здійснюватись за законом. За положеннями ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] (т. 1, а. с. 124), а отже, за приписами ч. 1 ст. 1261 ЦК України мав право на спадкування за законом після смерті [PERSON] як спадкоємець першої черги. Також спадкоємцями першої черги були: чоловік померлої [PERSON] (т. 1, а. с. 61) та її син [PERSON] (т. 1, а. с. 62). Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Спадщина після смерті [PERSON] була відкрита за зареєстрованим місцем проживання спадкодавця ( [ADDRESS] ), а спадкова справа 09 вересня 2011 року була заведена державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевською Н.В. (т. 1, а. с. 55-143). Спадкоємець [PERSON] прийняв спадщину у строк, визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, подавши державному нотаріусу Одинадцятої київської державної нотаріальної контори відповідну заяву (т. 1, а. с. 55). [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері у порядку, визначеному ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 11 січня 2012 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва право на спадщину за законом, яка складалась з 1/3 частини квартири [ADDRESS] та банківських вкладів в АТ "Державний ощадний банк України" (т. 1, а. с. 83, 84, 92, 93). 15 червня 2018 року до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Заява мотивована тим, що [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON] , спадщину він прийняв у порядку, встановленому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позаяк він постійно мешкав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в будинку [ADDRESS] (т. 1, а. с. 101). Постановою державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевської Н.В. від 20 червня 2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що він не надав нотаріусу доказів на підтвердження того, що місце проживання спадкоємця на день його смерті було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (т. 1, а. с. 112-113). За приписами ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Нормою ст. 29 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. За змістом п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5 (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно зі ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до ст. 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 01 серпня 2018 року у справі №212/9157/15-ц, від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Свідок [PERSON] , який є знайомим позивача, показав, що він мешкає в с. Рафалівці Володимирецького району Рівненської області. З [PERSON] познайомився на початку осені 2010 року. Свідок зазначив, що позивач проживав в будинку [ADDRESS] . Матір позивача у будинку бачив двічі, позаяк часто не заходив до [PERSON] . Допитана у якості свідка [PERSON] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] , показала, що [PERSON] жила за адресою: [ADDRESS] періодично їздила. Свідок зазначила, що останній раз бачила [PERSON] у 2009 році. Свідок [PERSON] , яка є тіткою відповідача [PERSON] , у судовому засіданні показала, що вона проживає в будинку [ADDRESS] . У цьому ж будинку також мешкала [PERSON] . Свідок зазначила, що [PERSON] часто їздила в с. Рафалівку Володимирецького району Рівненської області. Там же спадкодавець жила і перед смертю. Останній раз свідок бачила [PERSON] у 2010 році. [PERSON] , яка є сусідкою позивача [PERSON] , була допитана у судовому засіданні в якості свідка. Вона зазначила, що [PERSON] разом з матір`ю з 2009 року мешкали в будинку [ADDRESS] . Свідок вказала, що кожного дня ходила до [PERSON] по воду, а тому постійно бачила [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є знайомою [PERSON] , у судовому засіданні показала, що бачила [PERSON] у 2009 та 2010 роках в с. Рафалівці Володимирецького району Рівненської області. Там вона мешкала з сином [PERSON] . У довідці від 12 листопада 2009 року №1928, виданій виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області Самойленко Н.П., зазначено, що остання проживає в будинку [ADDRESS] без реєстрації місця проживання (т. 1, а. с. 43). Довідкою Рафалівської селищної ради Володимирецького району Київській області від 27 квітня 2018 року №597 засвідчується, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] з 26 червня 2009 року і до смерті [PERSON] [INFO] (т. 1, а. с. 45). У довідці від 04 квітня 2011 року №808, виданій Володимирецькою центральною районною лікарнею 04 квітня 2011 року, вказано, що [PERSON] є мешканкою с. Рафалівка Володимирецького району Рівненської області (т. 1, а. с. 48). З 01 лютого 2010 року і до її смерті [PERSON] перебувала на обліку у Володимирецькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області (т. 3, а. с. 17-18). Також сама [PERSON] за життя вказувала, що вона мешкає в будинку [ADDRESS] (т. 3, а. с. 21). Померла [PERSON] також у с. Рафалівці Володимирецького району Рівненської області (т. 1, а. с. 37, 56). Довідкою Рафалівської селищної ради Володимирецького району Київській області від 27 квітня 2018 року №597 засвідчується, що [PERSON] та його мати [PERSON] з 26 червня 2009 року до 27 квітня 2011 року мешкали разом за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а. с. 45). У довідці від 27 квітня 2018 року №598, виданій Рафалівською селищною радою Володимирецького району Київській області, вказано, що [PERSON] мешкав без реєстрації місця проживання в будинку [ADDRESS] з 26 червня 2009 року до 25 липня 2012 року (т. 1, а. с. 44). Також факт проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] у згаданий період підтверджується документами, які свідчать про звернення позивача за медичною допомогою та її отримання у Володимирецькій центральній районній лікарні (т. 3, а. с. 53, 54, 56). Крім цього, у заяві до селищної ради з приводу конфлікту з сусідами [PERSON] вказував адресу свого проживання: [ADDRESS] (т. 3, а. с. 55). Право власності на будинок [ADDRESS] позивач набув 17 лютого 2011 року у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (т. 3, а. с. 60). Оцінивши наведені письмові докази, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на предмет їх належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним факт постійного проживання [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] на момент її смерті. Надані відповідачем [PERSON] письмові докази та показання свідків [PERSON] , [PERSON] не спростовують факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Ч. 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У справі судом установлено, що [PERSON] як спадкоємець постійно проживав разом з матір`ю на час відкриття спадщини після її смерті, а отже прийняв спадщину. Верховний Суд у постанові від 21 січня 2020 року у справі №396/2046/18 зазначив, що цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права. Крім цього, [PERSON] дізнався про те, що факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини оспорюється, лише з моменту отримання постанови державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевської Н.В. від 20 червня 2018 року, якою позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] . З огляду на викладене, суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] щодо пропуску [PERSON] строку позовної давності. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовльнити, встановити факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщини.

Outcome: approved