Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ПрАТ "СК "Універсальна" про стягнення суми страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.11.2015 року між сторонами був укладений Договір добровільного страхування транспортного засобу, об"єктом якого є автомобіль КІА, 2012 року випуску, д\\н [NUMBER]. 17.04.2016 року автомобіль КІА отримав механічні пошкодження, а позивачу була завдана матеріальна шкода у результаті неправомірних дій третіх осіб. Того ж дня про настання страхового випадку була повідомлена Страхова компанія. 18.04.2016 року транспортний засіб був оглянутий представником Страхової компанії. 19.04.2016 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши при цьому всі необхідні документи. 19.05.2016 року відповідачу був наданий наряд-замовлення від 19.05.2016 року, відповідно до якого вартість робіт становить 22060, 00 грн. Наприкінці грудня 2016 року позивачкою було отримано лист Страхової компанії від 28.11.2016 року, відповідно до якого у виплаті страхового відшкодування було відмовлено. Позивачка вважає такі дії відповідача незаконними, у зв"язку з чим звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування у розмірі 22060, 00 грн., моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн., штрафні санкції у розмірі 1513, 23 грн., а також судові витрати по справі. У судовому засіданні позивачка повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що страхувальник повинен був при укладенні Договору страхування надати Страховику інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати про будь-які зміни страхового ризику. В процесі з"ясування обставин заявленої позивачем події Страховиком було з"ясовано, що раніше він був застрахований в іншій страховій компанії, де було заявлено про аналогічний випадок протиправного пошкодження внутрішніх та зовнішніх задніх ліхтарів від 03.03.2015 року, а також отримано позивачем страхове відшкодування. Відповідно до заяви пошкоджені ліхтарі були передані до Страхової компанії "Уніка". Також позивач вказав, що під час фотографування представниками відповідачами автомобіля КІА на задніх ліхтарях були встановлені захисні накладки, що згодом були зняті. На момент укладення договору позивач не повідомив відповідача про факт встановлення захисних накладок. Таким чином, позивачем при укладенні договору страхування були порушені його умови, оскільки не була надана відповідна інформація, що має значення для оцінки страхового ризику, що і призвело до відмови у виплаті страхового відшкодування. Представник відповідача вважає, що правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування, а тому вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримав пояснення позивачки, просив позов задовольнити. Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.. 214 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 13.11.2015 року між позивачкою [PERSON] та ПрАТ "Страхова компанія "Універсальна" був укладений Договір добровільного страхування транспортного засобу, об"єктом якого є автомобіль КІА, 2012 року випуску, д\\н [NUMBER]. 17.04.2016 року автомобіль КІА отримав механічні пошкодження, а позивачу була завдана матеріальна шкода в результаті дій третіх осіб, що підтверджується довідкою СУ Деснянського УП ГУНП в м. Києві (а.с.22). Розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, становить 22060, 00 грн., що підтверджується нарядом-замовленням № 12018 від 19.05.2016 року. В установленому законом порядку 19.04.2016 року позивачка звернулася до Страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, додавши до заяви всі необхідні документи для виплати грошових коштів. Листом від 28.11.2016 року відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Позивачка вважає такі дії відповідача незаконними, у зв"язку з чим звертається до суду з даним позовом. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, вказує про те, що позивачка не виконала умови Договору, укладеного між сторонами, а саме не надала повну інформацію про обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, а тому у виплаті було відмовлено. Відповідно до вимог ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов"язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов"язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов"язковим для виконання сторонами. Згідно із ст.. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов"язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов"язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Тобто, за договором страхування на Страхувальника покладено не лише обов"язок вносити страхові платежі, але й виконувати інші умови договору, за невиконання яких наступають наслідки, визначені чинним законодавствам України та умовами укладеного договору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про страхування" Страхувальник зобов"язаний при укладенні договору страхування надати інформацію Страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 991 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про страхування" подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку є підставою для відмову у виплаті страхового відшкодування. Крім того, договором страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. За умовами п. 6.2.2 та 6.2.10 Договору добровільного страхування наземного транспорту від 13.11.2015 року, укладеного між сторонами, Страхувальник зобов"язаний: - при укладенні Договору надати інформацію Страховику про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику (відомості, вказані в заяві на страхування), і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику; - довести до відома осіб, допущених до керування транспортним засобом, умови цього Договору та нести відповідальність за цим Договором за їх вчинки, як за свої власні. Відповідно до умов п. 3.3.2 та 10.23.3 Договору в суму страхового відшкодування не включаються та Страховиком не відшкодовуються: - вартість ремонту та технічного обслуговування транспортного засобу, що не є результатом страхового випадку; - витрати на ліквідацію дефектів (пошкоджень) транспортного засобу, які виникли до моменту укладення договору. Згідно умов п. 11.1.3, 11.1.6, 11.1.7 Договору підставою для відмови Страховика у здійсненні страхового відшкодування є: - подання Страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет Договору або про факт настання страхового випадку; - невиконання Страхувальником будь-яких обов"язків за Договором без поважних на це причин; - створення Страховику перешкод у визначенні обставин страхового випадку, характеру та розміру збитків. Як було з"ясовано представниками Страхової компанії під час проведення перевірки події, що сталася 17.04.2016 року, автомобіль [NUMBER] раніше був застрахований у ПрАТ "СК "Уніка", до якої було подано позивачем заяву про аналогічних випадок протиправного пошкодження внутрішніх та зовнішніх задніх ліхтарів від 03.03.2015 року, а також отримано позивачем страхове відшкодування, що підтверджується заявою [PERSON] від 16.06.2016 року. Відповідно до вказаної заяви пошкоджені ліхтарі були передані до ПрАТ "СК "Уніка". Також третьою особою у своїй заяві було зазначено про те, що під час фотографування представниками відповідача автомобіля КІА (під час укладення Договору добровільного страхування) на задніх ліхтарях автомобіля були встановлені захисні накладки, що згодом були зняті. Як пояснив у судовому засіданні [PERSON] (третя особа у справі), у подальшому він вказані ліхтарі викупив у страхового агента, а після настання страхового випадку надав їх для огляду до страхової компанії. Факт заміни задніх ліхтарів на автомобілі КІА після попереднього страхового випадку знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та був доведений письмовими доказами, отриманими від ФОП Кравченко, який здійснював їх заміну у травні 2015 року. Відповідно до положень п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" з урахуванням змісту ст.. 979 ЦК та ст. 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов"язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише у тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Але при цьому слід зазначити, що при укладенні Договору добровільного страхування представник Страхової компанії мав можливість оглянути автомобіль КІА, що і було ним зроблено, здійснити фото фіксацію, провести більш ретельний огляд. Неповідомлення позивачкою факту наявності на ліхтарях захисних накладок ніяким чином не могло вплинути на здатність представника Страхової компанії оцінити страхові ризики у майбутньому. Крім того, наявність захисних накладок не могло жодним чином вплинути на визначення наявності або відсутності дефектів на ліхтарях автомобіля КІА, а також на визначення обставин події, що сталася 17.04.2016 року. Факт отримання механічних пошкоджень автомобілем КІА підтверджується довідкою СУ Деснянського УП ГУНП в м. Києві (а.с.22), відповідно до якої в ході розслідування кримінального провадження № 12016100030004548 від 18.04.2016 року за фактом таємного викрадення чужого майна встановлено, що 17.04.2016 року невстановлена особа приблизно об 11 годині 00 хвилин, знаходячись на паркувальником майданчику по вул. Цвєтаєвої, 8 у м. Києві таємно викрала заглушки для змивачів та пошкодила у формі розбиття задні фари до автомобіля [NUMBER], чим спричинила матеріальну шкоду [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування немає, а тому позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 22060, 00 грн. підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Правовідносини, що існують між сторонами, є зобов'язальними. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК). Як встановлено судом, між сторонами існують договірні відносини, що врегульовані спеціальним Законом України "Про страхування" та Цивільним кодексом України, норми статей 625, 992 якого не передбачають такого виду відповідальності страховика, як відшкодування моральної шкоди. Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі. З урахуванням того, що умовами укладеного між сторонами Договору від 13.11.2015 року відшкодування моральної шкоди не передбачено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у цій частині задоволенню не підлягають. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення штрафних санкцій також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов′язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов′язання, на вимогу кредитора зобов′язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Але при цьому слід зазначити, що у Договорі страхування, зазначеному вище, не передбачено зазначених виплат, сторони повинні нести у даному випадку відповідальність, передбачену договором страхування, за несвоєчасне проведення розрахунків, а питання відповідальності страховика у даному випадку повинно регулюватися ст.. 992 ЦК України, що передбачає сплату неустойки у розмірі, вставленому договором або законом. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення штрафних санкцій немає. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з відповідача на користь позивачки суми страхового відшкодування у розмірі 22060, 00 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 640, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial