Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, просил стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно на її навчання до досягнення нею 23 років. [PERSON] є її батьком, 1 вересня 2014 року і по даний час вона навчається на факультеті іноземних мов Черкаського національного університету ім. Б.Хмельницького на денній формі навчання, отримує стипендію. Відповідач в добровільному порядку не надає їй матеріальної допомоги на період навчання. ЇЇ мати-[PERSON]. самостійно і в повному обсязі матеріально її забезпечує. Зокрема, мати на підготовку її до навчального року було придбано одяг, канцелярське приладдя, а також оплачено проживання у гуртожитку в розмірі 3500 грн.. Мати також надає її кошти на харчування та на проїзд додому. Представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити позов. Відповідач з позовними вимогами не згідний, мотивуючи тим, що у нього заробітна плата становить 1374 грн., а пенсія 1049 грн.. Вважає, що він не може надавати матеріальну допомогу, оскільки сума його дохолу є незначною. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставни та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком позивачки, 1 вересня 2014 року і по даний час вона навчається на факультеті іноземних мов Черкаського національного університету ім. Б.Хмельницького на денній формі навчання, отримує стипендію у розмірі 900 грн. на місяць. Відповідач в добровільному порядку не надає їй матеріальної допомоги на період навчання. ЇЇ мати-[PERSON]. самостійно і в повному обсязі матеріально її забезпечує. Зокрема, мати на підготовку її до навчального року було придбано одяг, канцелярське приладдя, а також оплачено проживання у гуртожитку в розмірі 3500 грн.. Мати також надає її кошти на харчування та на проїзд додому. Відповідач отримує пенсію у розмірі 1049 грн., заробітну плату у розмірі 1374 грн, має житловий будинок, а також у його користуванні є 0,78 га земельних ділянок. Він є інвалідом 3-ї групи, інших осіб у нього на утриманні немає. Відповідно до ст. ст. 199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв"язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов"язні утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вонм можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України роз"яснив, що обов"язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов"язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв"язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відтак, за змістом ст. 199 СК України обов"язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків. Позивачка навчається на факультеті іноземних мов Черкаського національного університету ім. Б.Хмельницького на денній формі навчання, вона на даний час не досягла встановленого законом віку-23 років; у неї є потреба у матеріальній допомозі у зв"язку з навчанням, оскільки вона отримує стипендію в межах 900 грн., постійну матеріальну допомогу їй надає її мати, інших доходів у неї немає, вона часто хворіє, проходить курс лікування, був випадок хірургічного втручання. Стипендію, яку отримує позивачка, є нижчою від прожиткового мінімуму і мінімальної заробітної плати. Відповідач по даній справі є інвалідом третьої групи, одержує пенсію в розмірі 1049 грн., працює і має заробітну плату в межах мініальної заробітної плати, має дохід в розмірі 2200 грн., має на праві приватної власності будинок, а також в користуванні у нього знаходиться 0,78га землі. Таким чином, суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки є матеріально забезпеченою особою. Крім того, суд враховує, що відповідач з позивачкою не спілується, не піклується про фізичний і її духовний розвиток.

Outcome: partial