Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду із позовом про повернення депозитного вкладу, нарахованих відсотків, та відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (надалі - Відповідач) суму 5000,00 (пять тисяч доларів США, 00 центів) в рахунок заборгованості за ДОГОВОРОМ-ЗАЯВОЮ № 305835/40890/3-14 від 28 листопада 2014 року про банківський вклад (депозит) «Нові Гроші» на 3 (три місяця) в іноземній валюті, грошову суму в розмірі 3793,33 гривень в рахунок суми процентів за користування сумою вкладу (депозиту), грошову суму в розмірі 875,49 гривень в рахунок штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобовязань, грошову суму в розмірі 3000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та стягнути судові витрати, та витрати на правовому допомогу в розмірі 3000,00 гривень (а.с. 4-5, т. 1). Крім того, Позивач, [PERSON], звернувся до суду із позовом про повернення депозитного вкладу, нарахованих відсотків, та відшкодування моральної шкоди, в якому просить стягнути з ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (надалі - Відповідач) суму 5000,00 (пять тисяч доларів США, 00 центів) в рахунок заборгованості за ДОГОВОРОМ-ЗАЯВОЮ № 305835/40890/3-14 від 28 листопада 2014 року про банківський вклад (депозит) «Нові Гроші» на 3 (три місяця) в іноземній валюті, грошову суму в розмірі 3793,33 гривень в рахунок суми процентів за користування сумою вкладу (депозиту), грошову суму в розмірі 875,49 гривень в рахунок штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобовязань, грошову суму в розмірі 3000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та стягнути судові витрати, витрати на правовому допомогу в розмірі 3000,00 гривень. Враховуючи спорідненість позовних вимог, склад осіб, які беруть участь у справах, суть позовних вимог, ухвалою суду від 12 червня 2015 року позови були обєднані в одне провадження (а.с. 44, т. 1)). В обгрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що 28 листопада 2014 року кожен з них уклав з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі начальника Криворізької філії [PERSON] Романівнидоговори-заяви про банківський вклад (депозит) "Нові гроші" на 3 місяці в інохемній валюті. Згідно умов договорів, вкладник (позивачі) вносять а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на період з 28 листопада 2014 року по 28 лютого 2015 року. За час користування коштами протягом строку, визначеного договором, банк нараховує та виплачує вкладнику 13,00% річних. Перед закінченням строку дії депозитного договору, позивачі 20 лбтого 2015 року звернулись із заявами про повернення банківського вкладу після закінчення строку дії договору, однак вкалд не повернуто. Крім того, позивачі звернулись до відповідача з аналогічними заявами після закінчення строку дії договору - 02 березня 2015 року, однак станом на момент звернення до суду із позовом грошові кошти за вкладом не повернуто. У зв"язку з цим, позивачі, посилаючись на положення ст. 23, 509, 526, 633, 1058, 1060, 1061 ЦК України, положення закону України "Про захист прав споживачів" просили задовольнити позовні вимоги. В судове засідання Позивачі не зявилися, від їх представника надано на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Крім того, представником надано до канцелярії суду копії заяв про видачу готівки, за № 508430, № 508411, відповідно до яких кожен з позивачів отримав суму вкладу у розмірі 109113,00 грн., що просили врахувати суд при постановлені рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслали на адресу суд заперечення згідно яких просили у задоволенні позову відмовити, оскільки на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 р. № 612 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі\~Фонд) прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Тому вимоги позивачів не можуть бути задоволені в судовому порядку.Крім того, оскільки між сторонами у справі виникли договірні відносини, підстав для відшкодування моральної шкоди не передбачено законом (а.с. 53-57). Третя особа в судове засідання не зявилась, про дату та місце розгляду справи повідомлена. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності докази, подані в обґрунтування позову, заперечення проти позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд зазначає, що оскільки правовідносини щодо повернення вкладів позивачам, зокрема настання строку вимоги щодо повернення грошових коштів, розміщених на депозиті та закінчення строку дії договору, склалися до прийняття постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 р. № 612 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», підстав для застосування в даному випадку положень закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", до спірних правовідносин не вбачається. Тому заперечення відповідача в цій частині підлягають відхиленню з мотивів їх необгрунтованості. Так судом встановлено, що 28 листопада 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «БАНК «ФІНАНСИ І КРЕДИТ» був укладений ДОГОВІР-ЗАЯВА № 305835/40890/3-14 про банківський вклад (депозит) «Нові Гроші» на 3 (три місяця) в іноземній валюті (надалі-Договір 1) (а.с.6, т.1). Відповідно до п.1 Договору 1, вкладник вносить, а банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті в сумі 5000,00 (пять тисяч доларів США 00 центів) на строк з 28 листопада 2014 року по 28 лютого 2015 року (а.с.6, т.1).. Відповідно до п.2 Договору 1, за час використання коштами Вкладу протягом строку визначеному у Договорі, банк нараховує, та виплачує Вкладникові проценти за ставкою 13,00 % річних (а.с.6, т.1). На виконання умов договору № 1 позивач [PERSON] внесла на відповідний рахунок банківської установи 5000,00дол.США, що підтверджується квитанціями про здійснення касових операцій (а.с. 8-20, т. 1). Судом також встановлено, що 28 листопада 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «БАНК «ФІНАНСИ І КРЕДИТ» був укладений ДОГОВІР-ЗАЯВА № 305835/40890/3-14 про банківський вклад (депозит) «Нові Гроші» на 3 (три місяця) в іноземній валюті (надалі-Договір 2) (а.с.6, т.2). Відповідно до п.1 Договору 21, вкладник вносить, а банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті в сумі 5000,00 (пять тисяч доларів США 00 центів) на строк з 28 листопада 2014 року по 28 лютого 2015 року. Відповідно до п.2 вищевказаного договору вбачається, що, за час використання коштами Вкладу протягом строку визначеному у Договорі, банк нараховує, та виплачує Вкладникові проценти за ставкою 13,00 % річних (а.с.6, т.2). На виконання умов договору № 2 позивач [PERSON] вніс на відповідний рахунок банківської установи 5000,00дол.США, що підтверджується квитанціями про здійснення касових операцій (а.с. 8-18, т. 2). Судом встановлено, що відповідно до п. 6 Договору 1 та Договору 2, які є ідентичними за своїм змістом, після закінчення строку, визначеного п. 1 у даних договорах, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.1 Основних умов (а.с. 6, т. 1, а.с. 6, т.2). Відповідно до ч. 1\~ст. 526 , ч. 1 ст. 530 ЦК Українибов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до положень статей\~524,\~533,\~625 ЦК України\~грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Грошовими зобов'язаннями законодавець визначає такі правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Законом України Про банки і банківську діяльність\~поняття вкладу (депозиту) визначається як кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на певний строк зберігання. Загальний порядок залучення банками України банківських вкладів від юридичних і фізичних осіб на їх вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим\~Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.12.2003 у за №1256/8577. Згідно із цим Положенням договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу [вклад (депозит) на вимогу] або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку [строковий вклад (депозит)]. Договором банківського вкладу (депозиту) може бути передбачено внесення грошових коштів або банківських металів на інших умовах їх повернення. Умови цього договору не можуть суперечити законодавству України. ( п.1.2. Положення). Як вбачається з умов договору Банк зобовязується зберігати Вклад, нараховувати та сплачувати по ньому проценти, а також повернути Вклад в порядку передбаченому Договором (а.с. 6, т. 1, а.с. 6, т.2). Судом встановлено, що позивачі 20 лютого 2015 року звернулися до банку із заявами про повернення 28 лютого 2015 року (у день закінчення строку дії депозитних договорів) банківських вкладів (а.с.7, т.1, а.с. 7, т.2). Однак, грошові кошти по закінченню строку дії депозитного договору не повернуто, у зв"язку з чим позивачі звернулись до банку із листом-вимогою про повернення грошових коштів, розміщених за договорами банківського строкового вкладу (а.с. 21, т. 1; а.с. 19, т. 2). Проте, відповідач відмовив у видачі вкладу з відсотками в іноземній валюті на підставі постанови Правління Національного банку України № 160 від 3 березня 2015 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», відповідно до котрої банки зобовязані обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті до 150 000 грн. (а.с. 22, т. 1; а.с. 20, т. 2). У подальшому, позивачі звернулись зі скаргою на дії банку до НБУ, на що отримали відповідь про те, що банківська установа не віднесена до категорії неплатоспроможних (а.с. 23-28, т. 1; а.с. 21-24, т. 2). Відповідно до правової позиції, викладеній в постанові ВСУ № 6-140 цс/13 від 25.12.2013 зазначено, що відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058\~ЦК України\~зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Неможливість розпорядження позивачами своїми коштами підтверджується листами Банку в яких йдеться, що банк вживає всіх необхідних заходів щодо невідкладеного вирішення ситуації викладеної у зверненні позивачів та просить вибачення за тимчасові незручності. Виходячи з наведеного, ураховуючи положення ст.ст. 530, 1060 ЦК України, положення Договору та Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (а.с. 6, 34-39, т.1; а.с. 6, 30-35 Т.2), Відповідач повинен був повернути грошові кошти позивачам не пізніше 02 березня 2015 року шляхомвидачі готівки або перерахування суми депозиту з усіма нарахованими відсотками на розрахунковий рахунок, однак своїх зобовязань не виконав, що призвело до порушення прав та майнових інтересів позивача. Так, розглядаючи справу «Золотас проти Греції», Європейський суд чітко вказав, що «особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобовязаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна». Суд вважає, що неналежне виконання та відмова банку він виконання своїх зобовязань за договором банківського вкладу, та неповернення суми вкладу на вимогу вкладника у передбачений договором строк та спосіб, а саме відповідно до п. 6. Вищевказаних договорів, є не тільки неналежним виконанням зобовязання, порушенням ст. 530, 1060 ЦК України, а є й порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та Першого протоколу до неї, оскільки кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що після звернення до суду, та залучення судом фонду гарантування вкладу фізичних осіб, відповідно до заяв на видачу готівки №508430 від 11.11.2015 р. та №508430 від 11.11.2015р. позивачами [PERSON] та [PERSON] отримано від ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ І КРЕДИТ» 109\~113,00 гривень в якості виплати заборгованості за ДОГОВОРОМ-ЗАЯВОЮ № 305835/40890/3-14 від 28 листопада 2014 року та ДОГОВОРОМ-ЗАЯВОЮ № 305835/40890/3-14 від 28 листопада 2014 року відповідно. Враховуючи, що вимоги про стягнення суми вкладу виконано банком до винесення судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. В частині вимог про виплату процентів, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно із частиною п'ятою\~статті 1061 ЦК України\~проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Як вже зазначалось, позивачам частково виплачена заборгованість за депозитними договорами, а саме - суми вкладів за договорами банківського строкового вкладу на кожного позивача у розмірі 5000,00дол.США. Відсотки за договором не виплачено. Відповідно до розрахунків, наданих позивачами сума нарахованих відсотків становить 3793,33 грн. по кожному Договору окремо. Згідно умовами договору, на депозитний вклад (5000,00дол.США) нараховуються щомісячно відсотки у розмірі 13% річних, капіталізація процентів не проводиться (а.с. 6, т.1, т.2). Враховуючи положення депозитного договору та зміст ст. 1061 ЦК УКраїни, розмір відсотків за кожним з договорів становить з 29 листопада 2014 року по 09 червня 2015 року (день звернення до суду) становить 325,02 дол.США, або 54,17дол.США на місяць. Відомості про сплату відсотків за період дії договору - з 28 листопада 2014 року по 28 лютого 2015 року суду не надано. Разом з тим, згідно з ст. 11 ЦПК УКраїни, суд розглядає справу на підставі та в межах заявлених вимог. Позивачами заявлена вимога про стягнення відсотків у розмірі 180,55дол.США, виходячи з розрахунку 5000,00дол.США:360*13%*100 (кількість днів користування коштами). Згідно з довідки про офіційні курси валют, станом на 05 червня 2015 року офіційний курс дол.США по відношенню до національної валюти становить: 100дол.США=2101,3713грн. (а.с. 33, т. 1; а.с. 29, т. 2). Перевіривши розрахунок позивачів щодо нарахованих та належних до сплати відсотків за користування депозитами, є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь кожного з позивачів слід стягнути по 3793,33грн. відсотків за договорами №1 та № 2. В частині вимог щодо стягнення річних за користування чужими грошовими коштами, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 611 ЦПК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 625\~ЦК\~України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, інфляційні витрати на грошове зобов"язання, виражене в іноземній валюті, не нараховується. Вимоги про стягнення на підставі ст. 625 ЦК України річних є обґрунтованими, та підлягають стягненню на кожного з позивачів у розмірі 875,49 грн. виходячи з розрахунку: 5000,00 доларів США : 360 днів * 3% * 100 (кількість днів користування коштами) = 41,67 доларів США, що за курсом НБУ на момент пред"явлення позову становить 875,49грн. Отже, за наведених обставин, враховуючи зміст викладених норм чинного законодавства України та обовязкову правову позицію вищої судової інстанції, а також практики ЄСПЛ, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів суми невиплачених відсотків за укладеним між сторонами договором банківського вкладу, а саме у розмірі 4668,82 грн. на користь Позивача [PERSON], та 4668,82 грн. на користь Позивача [PERSON]. Будь-яких доказів на спростування наданих позивачів розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і відсутні докази належного виконання відповідачем умов договору банківського вкладу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання щодо компенсації моральної (немайнової) шкоди, суд виходить з наступного. Так, моральна шкода підлягає відшкодуванню виключно у випадках та в порядку, що встановлені законом або договором. Доведення обставин наявності такої шкоди та її розміру покладається на особу позивача. Посилання позивачів на положення Закону України "Про захист прав споживачів"\~як на підставу для стягнення моральної шкоди є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки між сторонами у справі виникли договірні відносини, та умовами договору не передбачено відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне виконання зобовязання. Деліктних правовідносин між сторонами не виникло. Відповідно до ст.ст.84,88 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Згідно п.2 ч.3\~ст.79 ЦПК України\~до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Згідно зі ст. 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах № 4191-VI, від 20.12.2011р., розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Витрати Позивачів на правову допомогу підтверджені документами: угодами про надання правової допомоги, свідоцтвом на право заняття адвокатською діяльністю, актом підтвердження надання правової допомоги, розрахунковими квитанціями серії АААВ № 000023, (а.с. 29-32, т. 1; а.с. 25-28) . Перевіривши надані документи, розрахунки, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, а саме у розмірі 3000,00грн. на кожного з позивачів. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь держави судовий збір за розгляд позовних вимог [PERSON] та [PERSON], оскільки Позивачі на момент пред"явлення позову на підставі пункту 17 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" (вредакцій станом на 01 червня 2015 року) були звільнені від сплати судового збору. За змістом позовних вимог позивачі просили суд стягнути по 5000,00дол.США суми вкладу, що з розрахунку станом на 05 червня 2015 року становить: 5000,00* 21,0137грн. = 105068,50грн., та по 3793,33грн. відсотків за користування вкладом, а також по 875,49грн. 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України. Таким чином, загальний розмір майнових вимог складає: 219474,64грн. Таким чином, на момент пред"явлення позову, враховуючи положення закону України "Про судовий збір", ст. 79-88 ЦПК України судовий збір мав бути сплачений в розмірі 2194,74грн., а саме по 1097,37 грн. кожним з позивачів. При цьому, згідно з положеннями ст. 8 та ст.88-89 ЦПК України, в їх нерозривному взаємозв"язку, часткова сплата майнових вимог під час судового розгляду не звільняє сторін від обов"язку зі сплати судового збору. Тому, суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2194,74грн. (дві тисячі сто дев"яносто чотири грн. сімдесят чотири коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial