Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

21.03.2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) з земель колективної власності ВАТ "Конгресівське". В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 09.07.2000 року по 04.02.2002 року працював у ВАТ "Конгресівське", яке було розташоване на території Олександрівської сільської ради, що підтверджується випискою із трудової книжки. При розпаюванні землі він не був включений до списку членів ВАТ "Конгресівське", які мають право на земельну частку (пай), і не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), що є порушенням Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Проте під час видачі Указу Президента "Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" № 720/95 від 08.08.1995 року він був членом ВАТ Конгресівське", а тому має право на земельну частку (пай). В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, представник позивача [PERSON] , що діє за дорученням від 25.03.2014 року, надала заяву про слухання справи у відсутність представника позивача та позивача, позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача- Золочівської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з'явився, про час та дату повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та заперечення проти позову, згідно з якими просив відмовити в позову. В письмових запереченнях проти позову представник Золочівської районної державної адміністрації зазначив, що задоволення позову можливе лише за умови встановлення судом обставин щодо членства у ВАТ « Конгресівське» на час передачі землі у колективну власність. Від представника третьої особи на стороні відповідача - Олександрівської сільської ради Харківської області надійшла заява про згоду з позовними вимогами [PERSON] та про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та визначено відповідно до них правовідносини. Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени коллективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооператива, сільськогосподарського акціонерного товариства , в тому числі пенсіонери. які раніше працювали в ньому та залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списк , що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість та розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємств, кооперативу, товариства є в рівними. Із змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов - перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створенного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність . Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП) , включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК , в тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) . Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертфикату, виділення паю в натурі) можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КС , сільськогосподарські кооперативи, района державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифікату, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 09.07.2000 року по 04.02.2002 року працював у ВАТ "Конгресівське" трактористом 3 класу Тимофіївського відділення Золочівського району Харківської області, підтвердженням чого є записи №10 та №11 трудової книжки серії [NUMBER]. Звільнений [PERSON] 04.02.2002 року в зв"язку з ліквідацією підприємства (а.с.5). При розпаюванні землі позивач не був включений до списку членів ВАТ "Конгресівське", які мають право на земельну частку (пай) і не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), доказом чого є письмове повідомлення Золочівської РДА від 23.04.2013 року №М-83/02-19 (а.с.6). Згідно даного повідомлення розмір земельної частки (паю) в розрізі сільгоспугідь складає 5,165 умовних кадастрових гектар, у тому числі: рілля - 4,81 га, сіножаті - 0,15 га, пасовища - 0,2 га, багаторічні насадження - 0,005 га. Варість земельної частки (паю) становить 21004 грн. В ч.1 ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року № 899-IV, вказується, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Також ч. 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122, у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до п. 6 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. В силу ст. 5 цього ж Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку - пай особи, яка є членом КСП не може позбавити її права на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу. Статтями 256, 257, 261, 267 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зважаючи на те, що жодною стороною у справі не зроблено заяви щодо застосування позовної давності, а позивачем надано доказ того, що про порушення його права він дізнався лише в квітні 2013 року після отримання письмової відповіді від Золочівської РДА, суд не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Таким чином, вимоги [PERSON] є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивач не наполягав на стягненні з відповідачів судових витрат.

Outcome: approved