Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

08 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що в червні 2015 року мав намір придбати легковий автомобіль. На сайті в інтернеті він побачив оголошення, що продається автомобіль ВАЗ 21093 в м.Рівне. Він зацікавився даною пропозицією та запропонував своєму рідному дядьку, який проживає у м .Рівне , подивитися стан даного автомобіля, перевірити документи та передав йому 100 доларів для авансу. Зателефонувавши за вказаним в оголошенні номером телефону, дядько домовився про зустріч, взявши з собою знайомого чоловіка, котрий добре розуміється в автомобілях. Зустрівшись із продавцем, як пізніше стало відомо, що це був [PERSON] , останній сказав, що він являється власником автомобіля, пред"явив технічний паспорт та страховку на ім"я [PERSON] та надав довідки, про те, що автомобіль не перебуває у розшуку та заставі. Ніхто не перевіряв даного громадянина, вважаючи його власником автомобіля. Переконавшись, що автомобіль в задовільному технічному стані, його дядько передав продавцю 100 доларів США. В кінці червня 2015 року, він приїхав до м.Рівне, щоб оформити і купити автомобіль. Псевдовласник, а саме [PERSON] сказав, що в черзі довго стояти і суботній день короткий та запропонував йому переоформити автомобіль у понеділок через своїх знайомих, проте, для переоформлення автомобіля необхідно надати 2000 доларів США. На дану пропозицію він погодився та надав зазначені кошти. У вересні 2015 року працівниками поліції, був вилучений автомобіль ВАЗ21093, шасі [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] , який йому продав [PERSON] . Як виявилося, дійсним власником автомобіля був [PERSON] , який не мав наміру продавати автомобіль і нікому не надавав такого права. Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2016 року у справі про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.190 КК України, [PERSON] було визнано потерпілим та було зобов"язано передати йому автомобіль ВАЗ21093, шасі [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] . Вирок набрав законної сили і працівниками поліції м.Рівне даний автомобіль був переданий [PERSON] .. В ході досудового розслідування було встановлено, що [PERSON] передав в оренду свій автомобіль ВАЗ21093, шасі [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] [PERSON] , без права продажу. В лютому 2015 року [PERSON] незаконного розпорядився вказаним автомобілем, продавши його [PERSON] за 500 доларів США, що стверджується розпискою [PERSON] від 10 лютого 2015 року про передачу транспортного засобу, виданою на ім"я [PERSON] .. В подальшому [PERSON] , без відома власника [PERSON] знімає з обліку транспортний засіб ВАЗ21093, шасі [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] в центрі надання послуг, пов"язаних з використанням транспортних засобів та обслуговування у м.Рівне та самостійно перереєстровує його на нього, проте як слідує із висновку експерта, підпис у заяві для оформлення автомобіля, отримання нових номерів, зроблено не ним, а іншою особою. Вважає, що внаслідок незаконних дій [PERSON] , а також протиправних дій [PERSON] йому заподіяно майнову шкоду в розмірі 60800 грн. (2100 доларів США*28 грн.=58800 грн. + 2000 грн.). Крім того, вважає, що моральні збитки він отримав від обох відповідачів, оскільки [PERSON] ввів в оману [PERSON] , який в свою чергу не звернувся до правоохоронних органів, а навпаки ввів в оману і його і працівників центру надання послуг. Без погодження із власником, без його участі, [PERSON] провів перереєстрацію автомобіля з [PERSON] на нього, отримав кошти та незаконно передав йому чужий автомобіль, який згодом було відібрано по вироку суду від 09 червня 2016 року. Вказує, що зміни у його житті через дії відповідачів є істотними, які полягають у тривалості негативних наслідків поспіль трьох років, з того моменту, коли він довідався, що втратив автомобіль, тобто довготривалість наслідків. А тому просить стягнути з [PERSON] на його користь 6080 грн., а з [PERSON] 3040 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 18 жовтня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14 листопада 2018 року з повідомленням (викликом) сторін. Надано сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді та заперечень. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 60800 гривень матеріальної шкоди, та 6080 гривень моральної шкоди. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3040 гривень моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат. Ухвалою суду від 15 травня 2019 року заяву представника [PERSON] - адвоката Мороз Людмили Святославівни про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2019 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, задоволено частково. Скасовано заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2019 року року по даній справі. Справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 10 год. 00 хв. 13 червня 2019 року з повідомленням (викликом) сторін. В задоволенні вимоги про зупинення виконання заочного рішення у даній справі - відмовлено. Роз"яснено відповідачу [PERSON] право, після отримання вказаної ухвали суду, звернутися до відповідної виконавчої служби зі заявою про зупинення виконавчого провадження з виконання судового рішення № 569/18788/18. Надано сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді та заперечень. 04 червня 2019 року за вх.№28976/19 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Мороз Л.С. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що [PERSON] заперечує проти заявлених позовних вимог щодо нього в повному обсязі та вважає позовні вимоги необгрунтованими та безпідставними оскільки до позову не долучено жодного належного доказу, який підтверджує те, що саме з вини [PERSON] спричинено майнову та моральну шкоду [PERSON] , адже вирок у кримінальному провадженні стосується [PERSON] , а не [PERSON] .. Також вказує, що висновки експертизи у кримінальному провадженні не містять доказів, які б свідчили про те, що будь які документи щодо переоформлення транспортного засобу підроблені саме [PERSON] .. Окрім того, з висновку експерта вбачається, що у деяких графах на документах на перереєстрацію автомобіля підпис від імені [PERSON] ймовірно виконаний не [PERSON] , а іншою особою, тобто, експерт навіть чітко на вказав, чи даний підпис виконаний [PERSON] чи іншою особою, а вдався до припущення, зазначивши слово "ймовірно". А тому, не заслуговують на увагу доводи позивача, зазначені у позовній заяві з приводу того, що [PERSON] ввів в оману [PERSON] , який у свою чергу, не звернувся до правоохоронних органів, а ввів в оману [PERSON] та працівників центру надання послуг. Без погодження з власником, без участі [PERSON] , [PERSON] провів реєстрацію автомобіля з [PERSON] на [PERSON] , отримав від нього гроші, незаконно передав йому чужий автомобіль, який пізніше в нього було відібрано згідно вироку суду від 09.06.2016. Тобто, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які вказують на те, що [PERSON] в даному випадку ввів будь кого в оману. Аналогічно матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які вказують на те, що саме [PERSON] здійснював перереєстрацію транспортного засобу з [PERSON] на [PERSON] і вказана перереєстрація визнана незаконною. 10 червня 2019 року за вх.№30314/19 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому вказує, що в ході розгляду кримінального провадження [PERSON] не заперечував, що отримав від [PERSON] 2000 грн. та 100 дол. США авансу, а пізніше ще 2000 дол. США, повну суму за автомобіль. Згідно вироку суду, автомобіль відібрали у [PERSON] передали власнику [PERSON] , відповідно договірні відносини між [PERSON] , як продавцем та [PERSON] розірвані, а тому питання про повернення даних коштів поставлено законно. Моральна шкоди полягає не просто у розірванні договірних відносин, а у введенні в оману [PERSON] , який після пережитого отримав моральну травму. 20 червня 2019 року за вх.№32935/19 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Мороз Л.С. подано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про те, що [PERSON] ввів в оману як позивача по справі, так і працівників МРЕО. До кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 190 притягнутий [PERSON] , а не [PERSON] . Окрім того, вироком суду автомобіль відібрали у [PERSON] та передали власнику [PERSON] , а тому договірні відносини між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Власником спірного атомобіля залишається [PERSON] , а перереєстрацію автомобіля з [PERSON] на [PERSON] не визнано незаконною, договір купівлі-продажу не скасовано. Ухвалою суду від 13 червня 2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано з Рівненського міського суду Рівненської області кримінальну справу №569/13848/15-к для огляду в судовому засіданні. Зобов"язано уповноваженому особу СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області, надати кримінальне провадження №12015180010005269 внесене до ЄРДР для огляду в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Мороз Л.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, згідно поданої заяви від 01.07.2019 за вх.№34686/19, просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Заслухавши виступи учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред"явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред"явити його в порядку цивільного судочинства. Судом встановлено, що вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком два роки шість місяців. На підставі ст.75 КК України [PERSON] від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов"язків: повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання. Стягнуто з [PERSON] на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 393,12 грн. Речовий доказ: автомобіль марки ВАЗ-21093, червоного кольору, шасі [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] повернуто [PERSON] . У даному кримінальному провадженні [PERSON] визнаний потерпілим. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов"язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вказаним вироком встановлено, що [PERSON] , в лютому 2015 року, в денну пору доби, точної дати не встановлено, користуючись довірливими відносинами з потерпілим [PERSON] , які склалися в ході експлуатації належного на праві власності потерпілому автомобіля марки ВАЗ-21093, червоного кольору, шасі [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] , діючи повторно з корисливих мотивів, ввівши в оману потерпілого, шляхом зловживання його довірою, вдаючи свої дії як такі, що здійснюються в інтересах [PERSON] , відчужив належний йому автомобіль марки ВАЗ 21093 на користь [PERSON] , а грошові кошти в розмірі 500 доларів США, які отримав за продаж автомобіля власнику не повернув та використав на власні потреби, чим завдав потерпілому майнової шкоди на загальну суму 51023 гривень. Потерпілий [PERSON] суду показав, що з кінця літа 2014 року належний йому на праві власності автомобіль ВАЗ 21093 на той час державний номер [NUMBER] за їх спільною домовленістю [PERSON] використовував як таксі. На зароблені від таксування кошти [PERSON] ремонтував автомобіль. В січні 2015 року [PERSON] повідомив [PERSON] , що знайшов іншу роботу, і якщо автомобіль не продати він буде руйнуватися. Вони разом домовилися що [PERSON] дасть оголошення з приводу продажу автомобіля, а коли будуть реальні покупці організує зустріч з [PERSON] Потерпілий довіряв [PERSON] і тривалий час не цікавився автомобілем. В кінці серпня 2015 року на вимогу [PERSON] передати автомобіль, [PERSON] повідомив, що автомобіль знаходиться на стоянці в м. Рівне на вул. Коновальця ТЦ "Арсен". Не виявивши автомобіля на стоянці, [PERSON] звернувся в правоохоронні органи з заявою про викрадення автомобіля. [PERSON] не давав дозволу [PERSON] продавати автомобіль, про завдаток який отримав [PERSON] потерпілий дізнався коли з"ясував, що автомобіль на стоянці відсутній. Свідок [PERSON] в суді показав, що в лютому 2015 року прочитав оголошення про продаж за 1200 дол. США автомобіля ВАЗ 21093, тоді ж домовився подивитися автомобіль. На вул. Коновальця біля ТРК "Арсен" в м. Рівне на стоянці автомобіль йому показав [PERSON] , повідомивши, що автомобіль оформлений на його товариша [PERSON] і проблем з переоформленням не буде. Машина була в незадовільному стані, потребувала ремонту. Тоді [PERSON] сказав, що продасть автомобіль дешевше за 600 дол. США. Після цього [PERSON] передав [PERSON] ключі, техпаспорт, страховку на автомобіль, а [PERSON] передав [PERSON] 500 дол. США і отримав від нього розписку. Решту 100 дол. США [PERSON] мав передати [PERSON] після того, як з Польщі приїде власник і вони переоформлять автомобіль. [PERSON] відремонтував автомобіль. Всі спроби розшукати власника автомобіля [PERSON] та [PERSON] виявилися марними. В кінці червня 2015 року [PERSON] продав автомобіль [PERSON] за 2000 дол. США. Свідок [PERSON] суду показав, що в кінці червня 2015 року автомобіль ВАЗ 21093 йому продав [PERSON] за 2000 дол. США. Участі в переоформлені автомобіля він не приймав. На той час думав, що автомобіль продає власник [PERSON] . Згідно висновку експерта №175 від 26 червня 2018 року встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі "Зміст заяви перевірив(ла)" [PERSON] .. Заяви [PERSON] №67065151 від 30.06.2015 про перереєстрацію автомобіля ВАЗ 21093 № кузова [NUMBER] , 1995 року випуску - ймовірно виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] в графі "(підпис)". Заяви [PERSON] про видачу державних номерних знаків бувших у використанні від 30.06.2015 - йморівно виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Рукописний текст граф " Прізвище_Ім "я_По-батькові_Домашня адреса_", під словом "зв"язку", в графі "_"_2015р.. Заяви [PERSON] про видачу державних номерних знаків бувших у використанні від 30.06.2015 - виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] в графі "Зазначений транспортний засіб (складову частину, що має ідентифікаційні номери) одержав (підпис) Довідки-рахунку з серійним номером ААЕ№131299 від 27.06.2015 - ймовірно виконаний не [PERSON] , а іншою особою. З дослідженого судом відеозапису фіксування кримінального провадження відносно [PERSON] вбачається, що свідок [PERSON] надав покази, що саме він був ініціатором переоформлення автомобіля з [PERSON] на [PERSON] та саме він передав виготовлені на [PERSON] документи та номера (IMG_1483, 06.40 хв. відтворення). Свідок [PERSON] надав суду покази, що переоформлені на нього документи на автомобіль, він отримав у вересні 2015 року від [PERSON] (IMG_1484. 06.00 хв. відтворення). Окрім того, з досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінальної справи №569/13848/15-к про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.190 КК України, судом встановлено наступне. 01 вересня 2015 року ст.о/у Ріненського МВ УМВС Зіневич В.В. винесено Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення на підставі Заяви про злочин [PERSON] від 01 вересня 2015 року (т.1 а.с. 6,8). 02 вересня 2015 року ст. слідчим СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області Карпінським В.І. винесено Постанову про визнання особи потерпілою, згідно якої визнано [PERSON] потерпілим в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №12015180010005269 від 01 вересня 2015 року. Також зазначено, що в лютому 2015 року, в денну пору доби, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, [PERSON] , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи з корисливих мотивів, повторно, зловживаючи довірою [PERSON] , під приводом користування, перебуваючи біля будинку [ADDRESS] , заволодів належним останньому автомобілем марки "ВАЗ 21093", шасі № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , який власнику не повернув та розпорядився ним на власний розсуд, продавши його гр. [PERSON] за грошові кошти в сумі 500 доларів США, чим завдав потерпілому майнової шкоди на загальну суму 51023, 93 гривень (т.1 а.с. 12). Згідно розписки від 10.02.2015 року вбачається, що [PERSON] , який проживає [ADDRESS] , продав автомобіль марки ВАЗ 21093, н.з. [NUMBER] , 1995 р.в. [PERSON] за 500 доларів США (т.1 а.с. 22). Відповідно до положень ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням, речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з приписами ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз"яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв"язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв"язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. З матеріалів справи вбачається, що винними діями відповідача [PERSON] завдано шкоду [PERSON] , у сумі 60800 гривень (2100 доларів США*28 грн.=58800 грн. + 2000 грн.). Таким чином, з огляду на наведені норми законодавства, наявність шкоди, протиправна поведінка відповідача [PERSON] як заподіювача шкоди, причинний зв"язок між шкодою та його поведінкою і вина відповідача у завданні матеріальної шкоди позивачу - повністю доведені, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 60800 гривень матеріальної шкоди. Ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до положень ст.23 ЦК України,особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв"язку з ушкодженням здоров"я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає доведеним, що діями відповідачів позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у порушенні його звичайного укладу життя, фізичних і душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв"язку із протиправною поведінкою відповідачів щодо нього. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності негативні наслідки, які настали для позивача, характер та обсяг його страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, ступінь вини відповідачів та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає за можливе позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково, а тому достатньою грошовою компенсацією для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, порушенням його майнового права з боку відповідачів є грошова сума у розмірі 3040 грн. з кожного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved