Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач звернувся 12.04.2018 року до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом. Позов мотивовано тим, що 08 вересня 1997 року померла двоюрідна баба позивача [PERSON], дане підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 066724 від 08.09.1997 року. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, у склад якого входить земельна ділянка, площею 6,14 гектара, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області (кадастровий номер земельної ділянки не визначено), яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 049482, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 112 від 01.04.2000 року. Земельна ділянка була надана спадкодавцю на підставі рішення 09 сесії 23 скликання [PERSON] сільської ради народних депутатів від 14 березня 2000 року, що підтверджується інформаційним листом відділу держгеокадастру у Лохвицькому районі № 337/170-18 від 23.03.2018 року. Заповіт від імені спадкодавця не посвідчувався. Спадкова справа не заведена, що підтверджується постановою державного нотаріуса Першої лохвицької державної нотаріальної контори № 458/02-31 від 04.04.2018 року. [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] п"ятої черги, так як двоюрідна баба є родичем п"ятого ступеню споріднення. Державним нотаріусом Першої лохвицької державної нотаріальної контори у Полтавській області Постановою від 04.04.2018 року № 458/02-31 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, оскільки неможливо встановити ступінь споріднення між спадкодавцем та спадкоємцем, та відсутні правовстановлюючі документи на майно. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд винести рішення, яким встановити факт, що [PERSON], яка померла 08 вересня 1997 року була його двоюрідною бабою, та визнати за ним право власності на спадкове майно [PERSON] - земельну ділянку, площею 6,14 гектара, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області (кадастровий номер земельної ділянки не визначено), яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 049482, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 112 від 01.04.2000 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив задовольнити, пояснивши, що оскільки на даний час не збереглося ряд документів, які підтверджують родинні відносини позивача з спадкодавцем, неможливо документально встановити факт родинних відносин. Відповідач [PERSON] сільська рада Лохвицького району Полтавської області, на розгляд справи не направила свого представника, але надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі її представника, не заперечує щодо задоволення позову. Третя особа: Перша лохвицька державна нотаріальна контора на розгляд справи не з"явилася, але надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, не заперечує щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обовязків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що 08 вересня 1997 року померла двоюрідна баба позивача [PERSON], дане підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 066724 від 08.09.1997 року. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, у склад якого входить земельна ділянка, площею 6,14 гектара, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області (кадастровий номер земельної ділянки не визначено), яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 049482, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 112 від 01.04.2000 року. Земельна ділянка була надана спадкодавцю на підставі рішення 09 сесії 23 скликання [PERSON] сільської ради народних депутатів від 14 березня 2000 року, що підтверджується інформаційним листом відділу держгеокадастру у Лохвицькому районі № 337/170-18 від 23.03.2018 року. Заповіт від імені спадкодавця не посвідчувався. Спадкова справа не заведена, що підтверджується постановою державного нотаріуса Першої лохвицької державної нотаріальної контори № 458/02-31 від 04.04.2018 року. [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] п"ятої черги, так як двоюрідна баба є родичем п"ятого ступеню споріднення. Державним нотаріусом Першої лохвицької державної нотаріальної контори у Полтавській області Постановою від 04.04.2018 року № 458/02-31 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, оскільки неможливо встановити ступінь споріднення між спадкодавцем та спадкоємцем, та відсутні правовстановлюючі документи на майно. Дійсно, на даний час не збереглося ряд документів, які підтверджують родинні відносини [PERSON] та [PERSON], а тому документально неможливо встанвоити факт родинних відносин. Крім цього, на даний час втрачено оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 049482, який був виданий [PERSON] і котрий підтверджує право власності спадкодавця на спадкову земельну ділянку. Той факт, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 049482 видавався спадкодавцю підтверджується інформаційним листом відділу у Лохвицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 337/170-18 від 23.03.2018 року. Згідно довідки [PERSON] сільської ради Лохвицького району № 457 від 20.02.2018 року [PERSON] з 1919 року і по день смерті 08.09.1997 року проживала та була зареєстрована в с. безсали Лохвицького району, одиноко. Відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області інформаційним листом від 30.11.2017 року за № 972/12.12-04.33 роз"яснено, що актовий запис про народження [PERSON], [INFO] за 1919 рік по Лохвицькому РВ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області не виявлено. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії. Встановлення факту родинних відносин з [PERSON], [PERSON] необхідно для оформлення його спадкових прав. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є мешканкою с. Безсали Лохвицького району, та дійсно [PERSON] проживала в с. Безсали, там же й померла, а за життя [PERSON] допомагав їй по господарству: косив в дворі, рубав дрова. Коли [PERSON] померла, заявник по справі провів її похавання. Інших родичів [PERSON] не мала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в [INFO], [PERSON] теж проживала в с. Безсали, одиноко. [PERSON] допомагав [PERSON], бо інших родичів вона не мала. Коли померла, провів поховання, та доглядає за могилою. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків, які були допитані у судовому засіданні. За приписами п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» №7 відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває право власності на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. На підставі ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п"яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Встановлено, що дійсно, [PERSON], яка померла 08.09.1997 року була двоюрідною бабою [PERSON], а тому позивач має право на спадкування прав та майна спадкодавця, як спадкоємець п"ятої черги за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). З огляду на вказані норми чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, так як не порушують чиї-небуть права чи інтереси.

Outcome: approved