Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини за законом та визнання права власності на спадкове майно, зазначивши, що [INFO] року в с.Мелені Коростенського району померла його мати, [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на майно у вигляді земельної частки (паю) розміром 4,12 умовних кадастрових га, вартістю 4694 грн, яка розташована на території Меленівської сільської ради по реформованому КСП "Меленівський". Сертифікат на право на земельну частку (пай) КСП "Меленівський" Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області [PERSON] не видавався. Вказав, що фактично прийняв спадщину, однак в нотаріальному порядку позбавлений можливості оформити свої спадкові права через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку. Просив встановити факт прийняття спадщини за законом та визнати за ним право власності на вищезазначене спадкове майно. Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій підтримав позов свого довірителя, просив вимоги задовольнити, а розгляд справи провести у їх відсутність. Представник відповідача територіальної громади в особі Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області позов визнав та не заперечив щодо задоволення вимог [PERSON], про що подав до суду заяву. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [INFO] року в с.Мелені Коростенського району померла мати позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно у вигляді земельної частки (паю) розміром 4,12 умовних кадастрових га, вартістю 4694 грн, яка розташована на території Меленівської сільської ради по реформованому КСП "Меленівський", яка належить спадкодавцеві [PERSON], що підтверджується листом управління Держгеокадастру у Коростенському районі Житомирської області від 15 серпня 2017 року за вихідним номером 29-449/0/159-17. Зі змісту вказаного листа слідує, що сертифікат на право на земельну частку (пай) КСП "Меленівський" Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області [PERSON] не видавався. (а.с.4). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну частку (пай). Після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги, відповідно до вимог ст.529 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, є син спадкодавця - позивач по справі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). Частину спадщини після смерті [PERSON] позивач прийняв відповідно до рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 8 листопада 2010 року (а.с.7). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 49049435 від 12 вересня 2017 року та листа Коростенської районної державної нотаріальної контори № 1080/01-16 від 12 вересня 2017 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, спадкоємці із заявами не звертались. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз'яснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР. Статтею 548 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяла на час виникнення правовідносин визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Положеннями статті 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилася. Як вбачається з положень п. 113 Інструкції вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 18/5 від 14 червня 1994 року, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 року за № 152/361 та була чинна до 3 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу УРСР ). Так, [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] зідно з рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області (а.с.7). Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У відповідності до ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу та інших цивільно-правових угод, прийняття спадщини. Відповідно до п. 10 роз'яснень Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно із нормами ст. 25 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" та ст. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. У пп. 11, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз'яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved