Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, виконавчого комітету Верхньоводянської сільської ради, управління Держгеокадастру в Рахівському районі Закарпатської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Рахівське районне управління юстиції Закарпатської області в особі реєстраційної служби, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання частково недійсним правочину та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В ході розгляду справи позивачем збільшено позовні вимоги, які викладені в новій редакції, зокрема просив поновити строк позовної давності, визнати недійсним таскасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Рахівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області 19 травня 2011 року за реєстром №1-597 на 1/8 частину на ім"я [PERSON], [INFO], на спадщину, яка складається із 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS], визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Рахівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області 19 травня 2011 року за реєстром №1-598 на 1/8 частину на ім"я [PERSON], [INFO], на спадщину, яка складається із 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS], рішення 21 сесії 5 скликання Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 19 травня 2010 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку та передачу у приватну ласність громадянці [PERSON], мешканці [ADDRESS] земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та осблуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, скасувати, визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 20 вересня 2010 року Верхньоводянською сільською радою Рахівського району Закарпатської області на ім"я [PERSON], мешканки [ADDRESS], визнати недійсним договір дарування будинку із земельною ділянкою №1-1162, укладений 6 жовтня 2011 року між [PERSON], яка діяла від свого імені та за дорученням від імені та в інтересах [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], який діяв у своїх інтересах, з другої сторони, посвідчений нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, в частині 1/8 частки будинку [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Рахівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області 19 травня 2011 року за реєстром №1-597, та в цілій частині відносно земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 0,2500 га, що становить2500 квадратних метрів, належної [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 20 вересня 2010 року Верхньоводянською сільською радою Рахівського району Закарпатської області, визнати за [PERSON], [INFO], мешканцем [ADDRESS], право власності на 1/4 частину житлового будинку №40 разом із пропорційними частками надвірних будівель та господарських споруд, що розташовані по [ADDRESS], вирішити питання розподілу судових витрат. В обгрунтування позовних вимог, в тому числі змінених, зазначено, що відповідно до рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2008 року по справі №2-704/2008 року за позовом [PERSON] до [PERSON], третіх осіб - Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області, комунального підприємства "БТІ" Рахівської районної ради про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, встановлено,що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 9 вересня 2002 року, виданого Верхньоводянською сільською радою рахівського району Закарпатської області на підставі рішення 2 сесії 14 скликання виконкому Верхньоводянської сільської ради від 20 червня 2002 року б/н, власниками житлвого будинку, який розташований в [ADDRESS] є [PERSON] в частині 1/2 житлового будинку та [PERSON] в частині 1/2 цього ж нерухомого майна. Зазщначені особи являються батьками позивача, [PERSON]. Батько позивача помер [INFO]. В судовому засіданні 12 грудня 2008 року при розгляді справи №2-704/2008 судом було достовірно встановлено, що на момент відкриття спадщини померлого [PERSON] був інший спадкоємець по закону першої черги спадкування - син, [PERSON], який проживав у спадовому будинку на час відкриття спадщини, здійснював дії по обслуговуванню та утриманні будинку, заяви про відмову від прийняття спадщини до органів нотаріату не подавав, у зв"язку з чим вчинив дію по прийняттю спадщини шляхом вступу в оперативне управління та володіння спадковим майном. Довідкою Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської областіф №769 від 18 березня 2008 року стверджено, що громадянин [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] з 2000 року, та довідкою цієї ж сільскої ради №770 від 18 березня 2008 року стверджено, що громадянин [PERSON] до Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської обалсті з приводу незаконного зайняття [PERSON] будинку [ADDRESS] до сільської ради цього ж населеного пункту не звертався. Таким чином, [PERSON] після відкриття спадщини прийняв її шляхом всиупу в оперативне управління та розпоряджання спадковим майном. Крім того, відповідачі за даним позовом [PERSON] та [PERSON] у 2010 році через Рахівський районний суд зверталися до Верхньоводянської сільської ради та Рахівської деражвної нотаріальної контори із позовом про визначення додаткового стрку для прийняття спадщини, в результаті чого 22 листопада 2010 року було винесено відповідне рішення, за яким визначено додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за законом [PERSON] та [PERSON]. Дане рішення скасовано апеляційним судом Закарпатської області, і ухвалено новее, яким у задоволенні позову відмовлено. Однак, незважаючи на цю обставину, про відмову у задоволенні позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори 19 травня 2011 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька в рівних частинах по 1/8 громадянинам [PERSON] та [PERSON]. У зв»язку з чим дані правовстановлюючі документи являються незаконними, такими, що винесені з грубим порушенням чинного законодавства, являються такими, що винесені з грубим порушенням чинного законодавства, являються такими, що підлягають безумовному скасуванню в судовому порядку. Земельна ділянка площею 0,2500 га, яка булла відведена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] мала бути розділена на пропорційні частки, одна з яких, а саме ? частина мала належати громадянину [PERSON] як співвласнику нерухомого майна, частка якого на даній земельній ділянці розташовується. Разом з тим, Верхньоводянською сільською радою Рахівського району Закарпатської області 19 травня 2010 року на 21 сесії 5 скликання ради прийнято рішення про затвердження технічної документації із землеустрою одо посвідчення права власності на спірну земельну ділянку та видано громадянці [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку в цілій частині 0,25 га, чим було порушено право позивача на пропорційну частку спірної земельної ділянки. Верхньоводянська сільска рада Рахівського району Закарпатської області, приймаючи рішення про передачу [PERSON] спірної земельної ділянки у власність в цілій частині, не перевірила обставини справи щодо правового статусу земельної ділянки при переході права на неї у зв»язку із набуттям позивачем права на жилий будинок, будівлі та споруди, в результаті чого порушене суб»єктивне право особи на частину присадибної земельної ділянки, тому вважає, що рішення 21 сесії 5 скликання Верхньоводянської сільської ради від 19 травня 2010 року являється таким, що суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси позивача. У зв»язку з цим підлягає визнанню недійсним також Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 20 вересня 2010 року Верхньоводянською сільською радою Рахівського району Закарпатської області громадянці [PERSON], оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування. Тому вимога про скасування Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Разом з тим, у січні 2016 року під час сварки позивача, що мала місце із відповідачем [PERSON], який зазначаючи те, що він являється власником цілого будинку за договором дарування, намагався виселити його силою зі спадкового будинку, йому стало відомо про наявність договору дарування данного житлового будинку, який було укладено між його матір»ю [PERSON] та братом [PERSON], Згідно договору дарування №1-1162, укладеного 6 жовтня 2011 року між [PERSON], яка діяла від свого імені, та за дорученням від імені та в інтересах [PERSON], з однієї сторони - дарувальники та громадянином [PERSON], який діяв у своїх інтересах, з другої сторони обдаровуваний, дарувальник подарувала обдарованому 3/4 частини будинку за [ADDRESS] та земельну ділянку в цілій частині, на якій будинок розташований, загальною площею 0,2500 га, що становить 2500 к.м. Враховуючи, що свідоцтва про право на спадщину видані відповідачам неправомірно, підлягає і до скасування даний договір дарування. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно в частині 1/2, він для оформлення спадщини звернувся до нотаріальної контори за місцем розташування спадкового майна із відповідною заявою, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в заявленій ним частці без відповідних обгрунтувань відмовлено, у зв"язку з тим, що таке свідоцтво про право на спадщину може бути видано тільки в 1/8 частині майна. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позові. Просять такі задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що вище зазначені документи не порушують жодних прав позивача [PERSON], поскільки його частина є відкритою, однак він відмовляється від прийняття спадщини. Просять відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представники відповідачів - Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, виконавчого комітету Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, управління Держгеокадастру в Рахівському районі Закарпатської області будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явилися. Представники третіх осіб без самостійних вимог - Рахівського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції Закарпатської області в особі реєстраційної служби, Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області в судове засідання не з"явилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 9 вересня 2002 року, яке видане Верхньоводянською сільською радою на підставі рішення другої сесії 14 скликання виконкому Верхньоводянської сільської ради від 20 червня 2002 року б/н, власниками житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] є [PERSON] (1/2 ч.) та [PERSON] (1/2 ч.), батьки позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON] і [PERSON]. [PERSON], [INFO] помер, про що видано свідоцтво про смерть спадкодавця серії [NUMBER] від [INFO]. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як встановлено, позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON], [PERSON] є синами, і відповідач [PERSON] дружина спадкодавця [PERSON], а отже є, в силу ст. 529 ЦК УРСР спадкоємцями першої черги спадкування за законом. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яким є 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS]. Державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Рахівського районного нотаріального округу 19 травня 2011 року відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частку, кожному, майна, а саме житлового будинку [ADDRESS], спадкодавця [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Рахівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області 19 травня 2011 року за реєстром №1-597 на 1/8 частину на ім"я [PERSON], на спадщину яка складається із 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS], та свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Рахівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області 19 травня 2011 року за реєстром №1-598 на 1/8 частину на ім"я [PERSON], на спадщину яка складається із 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] позивач оскаржує з тих підстав, що вказані спадкоємці являються особами, які не прийняли спадщину після смерті батька [PERSON], свідченням чого є рішення апеляційного суду Закарпатської області від 15 лютого 2011 року , яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом, і це має преюдиційне значення для вирішення спору в даній справі в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України. З огляду на матеріали справи, суд критично оцінює дану правову позицію позивача стосовно незаконності оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих відповідачам [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Наведеною нормою ЦПК встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч. 3. ст. 61 ЦПК України, варто розуміти так, що учасники цивільного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Тобто, за змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України учасники цивільного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені. Водночас, передбачене ч. 3 ст. 61 ЦПК України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Так, дійсно рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 15 лютого 2011 року відмовлено [PERSON] та [PERSON] в задоволенні позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини з мотивів допущення судом першої інстанції порушення процесуального права та не правильного застосування норми матеріального права- суд застосував норми Цивільного кодексу України, які не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли в березні 2003 року. І зазначено, як крім того, мотив не наведення позивачами поважних причин, пов"язаних з об"єктивними, непереборними істотними труднощами для них, які перешкоджали вчасно подати відповідну заяву до нотаріальної контори, який позивач в даній справі аргументує як основну обставину для визнання оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину за законом незаконним і їх скасування. Однак, відмова судом у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини не спростовує доведеність факту неприйняття відповідачами [PERSON] та [PERSON] спадщини, а обставини у справі, що розглядаються, є інакшими і засвідчені іншими документально підтвердженими доказами, ніж установлені під час розгляду вказаної вище цивільної справи у 2011 році. Таким чином вказане рішення апеляційного суду Закарпатської області від 15 лютого 2011 року не має сили обов'язкової преюдиції у розумінні частини третьої статті 61 ЦПК України для вирішення даного спору, позаяк стосується здійснення права на спадкування. Зокрема, здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ст. 549 ЦК УРСР, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, вступив в оперативне управління та володіння спадковим майном і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця з управління, розпорядження і використання майна, підтримання його в належному стані, сплати податків, страхових внесків, інших платежів, здійснення за рахунок спадкового майна витрат, погашення боргів спадкодавця та ін. Причому цей перелік не є вичерпним. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину в силу ст.. 549 ЦУ УРСР, так як вступили в управління і володіння спадковим майном, будучи зареєстрованими у спадковому житловому будинку. Даний факт засвідчено довідкою довідкою СГІРФЛ Рахівського РВ УМВС України у Закарпатській області від 06.04.2011 року і довідкою Верхньоводянської сільської ради, а тому оскільки не заявляли про відмову від спадщини вважаються такими, що прийняли спадщину. Таким чином, судом не встановлено підстав для визнання оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, у зв"язку з чим позовні вимоги в цій частині позову не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку суд встановив таке. Відповідач [PERSON] будучи власником ? частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області 9 вересня 2002 року та 1/8 частки - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Рахівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області 19 травня 2011 року за реєстром №1-596, звернулася до Верхньоводянської сільської ради про передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,25 га, яка є у користуванні та розташована в [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, де 19 травня 2010 року 21 сесією 5 скликання Верхньоводянської сільської ради прийнято рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку та передачу у приватну власність громадянці [PERSON], мешканці [ADDRESS] земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , від 20 вересня 2010 року. Позивач [PERSON], посилаючись на незаконність затвердження технічної документації із землеустрою у формі рішення та виданий в результаті якого Державний акт на право власності на земельну ділянку просить визнати такі недійсними, оскільки Верхньоводянська сільська рада приймаючи рішення про передачу названій громадянці спірної земельної ділянки у власність в цілій частині, не перевірила обставини справи щодо правового статусу земельної ділянки при переході на неї у зв"язку із набуттям ним права на житловий будинок, будівлі та споруди, в результаті чого порушене суб"єктивне право особи на частину присадибної земельної ділянки. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. У п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗКта іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Чинний ЗК є одним із таких законів, норми якого встановлюють підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116). Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно з пунктами «а», «б» ст.12 ЗК до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. За змістом частин 1, 3, 4 ст.116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Статтею 118 ЗК визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами (клопотаннями) для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ст.118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Натомість позивач [PERSON] не звертався до органу місцевого самоврядування про передачу йому у власність земельної ділянки у разі переходу права власності на житловий будинок, а відповідач [PERSON] отримала земельну ділянку за своєю заявою і в порядку безоплатної приватизації. Таким чином Верхньоводянська сільська рада діяла в межах своїх повноважень та в порядку, встановленому законодавством. У зв"язку з чим, суд вважає, що рішення 21 сесії 5 скликання Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 19 травня 2010 року являється таким, що не суперечить актам цивільного, земельного законодавства і не порушує права та інтереси позивача. Тому і не підлягає визнанню недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 20 вересня 2010 року Верхньоводянською сільською радою Рахівського району Закарпатської області на ім»я [PERSON], оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування. Позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування будинку із земельною ділянкою № 1-1162, укладений 6 жовтня 2011 року між [PERSON], які діяла від свого імені та за дорученням від імені та в інтересах [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], який діяв у своїх інтересах, з другої сторони, посвідчений нотаріусом рухівської державної нотаріальної контори в частині 1/8 частки житлового будинку [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, та в цілій частині відносно земельної ділянка, на якій розташований житловий будинок [ADDRESS], загальною площе 0,2500 га, належної [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 20 вересня 2010 року, так само не підлягають до задоволення, оскільки , як встановлено в судовому засіданні відповідачу [PERSON] правомірно видано нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом, та органом місцевого самоврядування Державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачу [PERSON]. За таких обставин [PERSON] мала повноваження власника на розпорядження майном і укладення договору дарування. За загальним правилом ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. З матеріалів справи вбачається, що за позивачем [PERSON] рахується відкритою спадщина за законом в 1/8 частці на житловий будинок [ADDRESS], і таке не оспорюється відповідачами, іншими спадкоємцями за законом. Також, відповідно нотаріусом не відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частку вказаного житлового будинку, тобто позивач не позбавлений права в отриманні цього свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином з огляду на матеріали справи судом не встановлено порушення особистого немайнового або майнового права та інтересу позивача в силу ст.. 16 ЦК України, не встановлено обставини позбавлення його права отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок в 1/8 частці після смерті батька [PERSON] в нотаріальній конторі, у зв'язку з чим позовні вимоги і в цій частині позову не підлягають до задоволення. Крім того, зважаючи на те, що у справі були вжиті заходи забезпечення позову, згідно ухвали суду від 19 квітня 2016 року, то такі в силу ст. 154 ЦПК України слід скасувати.

Outcome: dismissed