Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ трест "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього про стягнення коштів в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є інвалідом І групи, відповідач відшкодовує завдану його здоров'ю шкоду з 1974 року у зв'язку із виробничою травмою. Такий обов'язок відповідача встановлений судовими рішеннями, які набрали законної сили. [PERSON] зазначив, що він потребує щорічного санаторно-курортного лікування у літній період в Криму в санаторії спинального профілю, зокрема в ДП "Спеціалізований спинальний санаторій ім. академіка М.Н. Бурденка", зі супроводженням в обидва кінці. За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 105982 грн. для оплати двох санаторно-курортних путівок за цінами 2013 року для подальшого санаторного лікування протягом літнього періоду 2014 року, витрати, пов'язані з переказом грошових коштів, що будуть стягнуті за рішенням суду, покласти на відповідача. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Наголошував, що незважаючи на численні судові рішення, відповідач відмовляється у добровільному порядку забезпечувати [PERSON] санаторно-курортними путівками для нього та супроводжуючої особи, лікування позивачу показано у літній період, однак завдяки протиправним діям відповідача позивач позбавлений можливості у літній період виїхати на санаторний відпочинок, оскільки вимушений у примусовому порядку стягувати кошти для оплати такого санаторного лікування. У зв'язку з наведеним позивач просив суд застосувати положення ч. 3 ст. 367 ЦПК України щодо негайного виконання судового рішення. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що строк лікування позивача у санаторії не може перевищувати 45 календарних днів, позивач безпідставно просить стягнути кошти для оплати повторного курсу лікування у санаторії. Крім того, за умовами перебування в санаторії [PERSON] забезпечений постійним стороннім доглядом, а тому відсутні підстави для стягнення коштів для оплати санаторно-курортної путівки для супроводжуючої особи. Також представник відповідача наголошував, що на період 2014 року позивач вже забезпечений санаторно-курортною путівкою, оскільки у 2013 році грошові кошти у сумі 28556 грн. були перераховані відповідачем на рахунок санаторію, позивач не скористався можливістю виїхати на лікування у 2013 році, відповідач отримав від санаторію офіційну згоду прийняти позивача на санаторно-курортне лікування з 01 червня 2014 року згідно з отриманих коштів у 2013 році. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши, зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 14 лютого 1974 року [PERSON] в результаті нещасного випадку отримав виробничу травму та йому було встановлено першу групу інвалідності довічно. Нещасний випадок з позивачем стався з вини БУ-2 тресту "Київміськбуд-1", який був підрозділом тресту "Київміськбуд-1", правонаступником якого є ПАТ трест "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обов'язок з відшкодування шкоди, завданої здоров'ю позивача, покладено на відповідача, що підтверджується рішеннями судів, які набрали законної сили, зокрема, рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 18 лютого 1980 року у справі №2-305/1980 року, ухвалою Ленінградського районного суду м. Києва від 10 жовтня 1996 року у справі №23020/1996 року, рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 04 червня 1997 року у цивільній справі №2-1209/1997 року, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 березня 2005 року №2-809/2005 року, копії яких містяться в матеріалах справи. Крім того, такі обставини не заперечувалися представником відповідача у судовому засіданні. За приписами ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Частиною 2 статті 1202 ЦК України передбачено, що стягнення додаткових витрат, передбачених ч.1 ст.1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо). За довідкою до акту огляду МСЕК, серія 10 ААА № 807208, виданою Центральною МСЕК № 1 від 07 березня 2013 року, [PERSON] встановлено І групу інвалідності (підгрупа Б), причина інвалідності - трудове каліцтво, інвалідність встановлена безстроково. У висновках про умови та характер праці зазначено, що [PERSON], зокрема, потребує постійного стороннього догляду, санаторно-курортного лікування із супроводженням в обидва кінці та на весь термін лікування. (а.с. 12) Відповідно до довідок, виданих Центральною лікарською консультативною комісією від 28 серпня 2013 року № 358 та від 12 червня 2013 року № 201, позивач потребує щорічного санаторно-курортного лікування у літній період з супроводжуючим в обидва кінці на весь термін лікування довічно та індивідуального догляду: постійного стороннього, спеціального медичного, побутового. У довідці від 28 серпня 2013 року № 943, за формою № 070/о, виданій Центральною поліклінікою Деснянського району, зазначено, що [PERSON] рекомендоване санаторно-курортне лікування у літній період в Криму в санаторії спинального профілю, зокрема у ДП «Спеціалізований спинальний санаторій ім. академіка М.Н. Бурденка». (а.с. 14) За правилами ч.4 ст.23 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» індивідуальна програма реабілітації має для інваліда, дитини-інваліда рекомендаційний характер. Інвалід (законний представник дитини-інваліда) має право відмовитися від будь-якого виду, форми та обсягу реабілітаційних заходів, передбачених його індивідуальною програмою реабілітації, або від усієї програми в цілому. Інвалід (законний представник дитини-інваліда) самостійно вирішує питання про вибір та забезпечення конкретними засобами чи послугами реабілітації, включаючи засоби пересування, вироби медичного призначення, друковані видання зі спеціальним шрифтом, звукопідсилювальну апаратуру, санаторно-курортне лікування тощо в межах його індивідуальної програми реабілітації. У відповідності до положень ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам I групи щорічно безоплатно за медичним висновком надається путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсує Фонд соціального страхування від нещасних випадків у розмірі, встановленому правлінням Фонду. Потерпілому, який став інвалідом, компенсуються також витрати на проїзд до місця лікування і назад. Особі, яка супроводжує потерпілого, Фонд соціального страхування від нещасних випадків компенсує витрати на проїзд і житло згідно із законодавством про службові відрядження. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] перебував на лікуванні у ДП «Спеціалізований спинальний санаторій ім. академіка М.Н. Бурденка» у період з 16 липня 2012 року по 29 серпня 2012 року, позивачу рекомендовано повторний курс санаторно-курортного лікування в умовах спинального санаторію строком на 90 днів. (а.с. 17) Протягом 2013 року позивач на лікування до санаторно-курортної установи не виїжджав. Між сторонами склалися деліктні правовідносини, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої здоров'ю. Загальними нормами цивільного законодавства України не встановлені граничні строки санаторно-курортного лікування, яке має бути оплачено особою, винною у завданні шкоди. При цьому, визначення тривалості санаторно-курортного лікування хворих не відноситься до компетенції лікарсько-консультативних комісії закладу охорони здоров'я, що підтверджується відповідями Київського міського центру медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради від 21 березня 2013 року № 87 та Центральної районної поліклініки Деснянського району м.Києва від 18 вересня 2013 року № 1261. (а.с. 20, 21) Отже, суд вважає за можливе застосувати за даних спірних правовідносин приписи Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 жовтня 2007 р. № 49. Відповідно до п. 2.7 положення термін санаторно-курортного лікування для потерпілих з наслідками травм, захворюваннями хребта та спинного мозку в спеціалізованих санаторно-курортних закладах становить 45 діб. Термін перебування може бути скорочений до 24 діб за письмовою заявою потерпілого (враховуючи вік потерпілого, характер та складність захворювання тощо). Аналогічна норма закріплена у п. 10 Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян органами праці та соціального захисту населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 р. № 187, інваліди I та II групи із захворюваннями нервової системи (з наслідками травм і захворюваннями хребта та спинного мозку) забезпечуються путівками до санаторіїв спінального профілю з лікуванням строком на 45 днів (відповідно до медичних рекомендацій) у порядку черговості в міру надходження путівок. За рахунком-фактурою № С/М-000027 від 19 березня 2013 року, наданим ДП «Спеціалізований спинальний санаторій ім. академіка М.Н. Бурденка», вартість путівки для спинального хворого у номер для двох осіб строком на 90 днів становить 57112 грн. (а.с. 23) На час розгляду справи санаторій ще не сформував ціни путівок на сезон 2014 року, з приводу чого позивач звертався до головного лікаря санаторію з листом від 26 лютого 2014 року. (а.с. 137) Суд не погоджується з твердженням відповідача, що [PERSON] вже забезпечений санаторно-курортним лікуванням у 2014 році за рахунок коштів, перерахованих трестом у серпні 2013 року в сумі 28556 грн. на виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 травня 2013 року (а.с. 106-108), з наступних підстав: вказані кошти були стягнуті на користь [PERSON] та призначені для оплати вартості санаторно-курортної путівки у 2013 році, у матеріалах справи відсутні докази відмови позивача від санаторно-курортного лікування, забезпеченого відповідачем у 2013 році, а тому [PERSON] не позбавлений можливості пройти таке лікування у 2014 році. Однак позивач потребує санаторно-курортного лікування щорічно та має право заявляти відповідні вимоги. Враховуючи те, що строк лікування тривалістю 90 днів носить рекомендаційний характер, положеннями законодавства встановлено граничний термін санаторно-курортного лікування для потерпілих з наслідками травм, захворюваннями хребта та спинного мозку, у 45 календарних днів, суд доходить висновку, що з відповідача підлягає до стягнення вартість путівки на одну особу для санаторно-курортного лікування [PERSON] у 2014 році у сумі 28556 гривень. Крім того, згідно з п. 2.8 Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням особі, яка супроводжує потерпілого, Фонд соціального страхування від нещасних випадків компенсує витрати на проїзд і житло згідно із законодавством про службові відрядження. Путівки особам, які супроводжують потерпілих до санаторіїв спинального профілю не видаються. За довідкою від 10 червня 2013 року, виданої ДП «Спеціалізований спинальний санаторій ім. академіка М.Н. Бурденка», під час перебування в санаторії особі не забезпечується індивідуальний медичний догляд, але забезпечується постійний сторонній догляд, що включає спеціальний медичний догляд та побутове обслуговування. (а.с. 148) За таких обставин, суд доходить висновку, що у даному випадку відсутня необхідність в оплаті вартості окремої путівки для супроводжуючої особи, оскільки постійний сторонній догляд, спеціальний медичний та побутовий догляд, якого потребує позивач відповідно до довідки до акта огляду МСЕК, забезпечується санаторно-курортною установою та включений до вартості путівки [PERSON] Конвенція про права інвалідів, що ратифікована Законом України від 16 грудня 2009 року, набрала чинності для України 06 березня 2010 року. Статтею 25 Конценції встановлено, що держави-учасниці вживають усіх належних заходів для забезпечення доступу інвалідів до послуг у сфері охорони здоров'я, які враховують гендерну специфіку, у тому числі до реабілітації за станом здоров'я. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги місце розташування санаторно-курортної установи, суд вважає за необхідне грошові кошти, призначені для оплати путівки для санаторно-курортного лікування за 2014 рік, стягнути безпосередньо на користь позивача [PERSON] Крім того, з метою забезпечення санаторно-курортного лікування [PERSON] саме протягом літнього періоду 2014 року, а також зважаючи на те, що позовні вимоги пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, суд вважає доцільним застосувати положення п. 3 ч. 1 ст. 367 ЦПК України щодо допущення негайного виконання рішення суду в частині стягнення витрат на оплату путівки на одну особу для санаторно-курортного лікування за 2014 рік. За таких підстав, суд вирішує частково задовольнити позов, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату путівки на одну особу для санаторно-курортного лікування за 2014 рік у розмірі 28556 гривень, втирати, пов'язані з переказом грошових коштів, стягнутих рішенням суду, покласти на відповідача. У задоволенні решти позовних вимог суд вирішує відмовити з підстав, наведених вище. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь державного бюджету судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 285,56 грн.

Outcome: partial