Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування збитків у розмірі 21 072,50 грн., які були завдана останньою підприємству під час перебування у трудових відносинах та які складаються із суми втраченого з вини продавця товару. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на відсутність вини [PERSON] у завданні збитків підприємству. Суду пояснили, що під час виконання своїх обов'язків продавця на торгівельному місці вона відпускала велику партію товару ( блоки сигарет) через віконце кіоску , одночасно виписуючи товар в електронному чеку та на паперовому аркуші. Коли вона відвернулася для надання чергових блоків сигарет на вимогу покупця, останній зник разом з товаром, не заплативши за товар. Вона вибігла за ним, але не змогла наздогнати. За даним фактом на теперішній час триває досудове розслідування Заводським РВ УМВС України в Миколаївській області. Оскільки покупець тримав у руці достатньо грошей, у неї не було підстав сумніватися в тому, що той розплатиться за товар після його відпуску, отже її вини у завданні збитків підприємству немає. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно до копій наказів та трудової книжки, [PERSON] з 14.01.2013 року по 07.05. 2009 р. працювала в ТОВ "ТД Торгівля" продавцем у відділі роздрібної торгівлі , звідки звільнена за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. При прийнятті на роботу з відповідачкою був укладений Договір від 14 січня 2013 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з метою забезпечення збереження матеріальних цінності, згідно умов якого до обов'язків працівника входило забезпечення збереження товарно-матеріальних цінностей, переданих йому під розписку Адміністрацією . Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Стаття 135-1 КЗпП України встановлює, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24 (далі - Перелік). Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" від 29 грудня 1992 року № 14 роз'яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Відповідно до вимог ст. 135-1 КзпП України, продавець входить до переліку працівників , які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язанні зі зберіганням, обробкою, продажею (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, отже з відповідачкою у відповідності до вимог чинного законодавства укладений письмовий договір про повну матеріальну відповідальність з працівником. Відповідачка має освіту за спеціальністю продавець-касир, до цього також працювала на посаді адміністратора -продавця ПП "Оболонь". Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] прийняла 03 листопада 2014 року від [PERSON] товарів, що знаходяться на складі торігвельної точки за адресою [ADDRESS], на загальну суму 80 899,25 грн. Також на підставі Довіреностей , виданих на її ім'я ТОВ ТД "Торгівля" , 04 та 06 листопада 2014 року отримувала від постачальника товар у вигляді сигарет згідно переліку, в якому також розписалася як отримувач. З Акту № 16 від 06.11.2014 року інвентаризації товару, проведеною на підставі Наказу № 16-КРО від 06.11.2014 року, складеного комісією щодо товарно-матеріальних цінностей, що знаходились на роздрібній точці за адресою [ADDRESS], що належить ТОВ "ТД Торгівля" , виявлене викрадення товарів у вигляді 1350 пачек сигарет на загальну суму 21072,50 грн. Відповідачка була членом комісії з проведення інвентаризації і підписала Акт без зауважень. Згідно письмовою пояснювальної записки [PERSON], від 07.11.2014 року на ім'я директора ТОВ "ТД Торгівля", вона , працюючи продавцем на роздрібній точці - кіоску, що знаходиться за адресою [ADDRESS] сподівалася на велику виручку від продажу крупної партії сигарет і ніяким чином не підозрювала про крадіжку. Підтвердила викладені нею особисто обставини крадіжки - а саме, що покупець зник з двома великими сумками з блоками сигарет на загальну суму 21072,50 грн., вона бачила у нього в руках пачку гршей, тому мала намір отримати усю суму коштів після остаточного відпуску товару через віконце кіоску. Відповідно до Висновку від 10.11.2014 року комісії уповноважених посадових осіб ТОВ "ТД Торгівля", продавець [PERSON] 06 листопада 2014 року, перебуваючи на робочому місці на торгівельній точці по [ADDRESS], всупереч елементарним правилам відпуску великої партії товару, проявив халатність, не отримавши грошей, видаваючи товар чере торгове віконце, не маючи оглядовості прилеглої території, нанесла збитки підприємству у великому розмірі. Тпкі дії продавця [PERSON] потягли за собою недостачу товару - з її слів викрадення - на суму 21072,50 грн., що є підставю для втрати довіри до неї як до продавця тва звільнення за ст. 41 ч.1 п. 2 КзпП України. Наказом № 442/1 - К від 14 листопада 2014 року позивача розірвано трудовий договір з [PERSON] та звільнено її з займаної посади за ст. 41 ч.1 п. 2 КзпП України. З наказом відповідачка ознайомлена під підпис, 21 листопада 2014 року з нею проведено повний розрахунок при звільненні, згідно відомості отримано трудову книжку. Як вбачається з Витягу з кримінального провадження № 12014150030005132, ведеться досудове розслідування Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України за заявою [PERSON] відносно невстановленої особи. На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 130, 132, 136, 137 КЗпП України, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред'явлених вимог та необхідності їх задоволення, оскільки відповідачем, яка перебувала в трудових відносинах з позивачем і з якою був укладений договір про матеріальну відповідальність відповідно до вимог чинного законодавства, заподіяні збитки підприємству внаслідок неналежного виконання покладених на неї посадових\\трудових обов'язків (правіл торгівлі). Адже такі обставини викрадення товару не може віднести до категорії нормального виробничо-господарського ризику. Розмір шкоди підприємству , визначений у відповідності до ч. 2 ст. 135-3 КзпП України, і підтверджується належними письмовими доказами (Актом інвентаризацієї, Накладними про отримання товарів), до того ж розміру шкоди визнано самою [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 132 КЗпП, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку крім випадків, зазначених в законодавстві. Випадки повної матеріальної відповідальності передбачені ст.ст. 134-135 Кодексу. Жодних доказів щодо наявності обставин, передбачених ст. 137 КЗпП України, відповідачка суду не надала. Отже, розмір покриття шкоди, який підлягає стягненню з відповідача, становить дійсний розмір шкоди - 210782,50 грн. Проте таке не позбавляє відповідачку права регрессної вимоги до винної особи в разі підтвердження викладених нею обставин вчинення кримінального правопорушення. У відповідність зі ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача раніш сплачені судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved