Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на час його навчання доньки - [PERSON]. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що в липні 2010 року [PERSON] розірвала шлюб з відповідачем [PERSON], що підтверджуєстся свідоцтвом про розірвання шлюбу серії від 28 липня 2010 року. Від даного шлюбу у них народилась дочка - [PERSON] - [INFO], яка на даний момент проживає зі позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Кропивнянської сільської ради № 661 від 25 вересня 2017 року. На даний момент дочка навчається на другому курсі Житомирського державного технологічного університету на денній формі навчання та буде навчатися до 30 червня 2020 року, що підтверджується договором Т316-17 про надання освітніх послуг між Житомирським державним технологічним університетом та фізичною особою від 4 серпня 2016 року. Плата за надання освітньої послуги складає 43600 гривень. Матеріальної допомоги відповідач нашій доньці не надає зовсім, хоча і знає що вона здобуває освіту і звичайно знає які витрати йдуть на її утримання і забезпечення повноцінного навчання. Враховуючи те, що донька навчається на денній формі навчання немає ніякого джерела доходу, знаходиться на утриманні позивачки, а відповідач не є інвалідом, знаходиться в працездатному віці, тому позивачка вважає, що він зобов'язаний та має можливість утримувати дитину, оскільки для якісного навчання доньці необхідно придбати комп'ютер, підручники, кожний з яких в середньому коштує 80 гривень, кожного місяця потрібно сплачувати за гуртожиток, де проживає донька щомісяця 632 гривні, витрати на взуття та одяг не менше І000 гривень на рік, проїзд в міському транспорті, проїзд додому Житомир - Кропивна 2- : рази в місяць що скрадає не менше 300 гривень, крім того щорічно позивачка виплачує за навчання доньки 10900 гривень, а щомісяця ця сума складає 900 гривень.Крім того на доньку йде ще немало додаткових (незапланованих) витрат, якими відповідач навіть не цікавиться, а саме: витрати на її лікування, на факультативні заняття по потребі).Загальна сума цих витрат на доньку сягає не менше 4000 гривень на один місяць, тому позивачка вважає можливим стягнути з відповідача 2000 гривень щомісячно починаючи з дня подачі позову до суду і до закінчення донькою навчання, а саме до 30 червня 2020 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилася. Через канцелярію суду подала заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судові засідання не не з'явився, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутність не подав. Про час і місце судового розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явилася. Через канцелярію суду подала заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Частиною 1 ст. 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про день, час і місце судового заідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що підстав для відкладення розгляду справи згідно ст. 169 ЦПК України не має, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд здійснює заочний розгляд справи з врахуванням вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України. Судом встановлено наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини. Батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], копією свідоцтва про розірвання шлюбу, копією паспорта [PERSON] (а.с.4, 5, 6). [PERSON] навчається на другому курсі Житомирського державного технологічного університету на денній формі навчання та буде навчатися до 30 червня 2020 року, що підтверджується договором Т316-17 про надання освітніх послуг між Житомирським державним технологічним університетом та фізичною особою від 4 серпня 2016 року. Плата за надання освітньої послуги складає 43600 гривень ( а.с. 7,8). З пояснення [PERSON] вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає в гуртожитку в місті Житомирі за місцем навчання, а також з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року нараховано плату за гуртожиток в сумі 631,85 гривень, в тому числі: грудень 2016 року - 631,85 гривень., що підтверджується довідкою виданою 22.09.2017 року за № 44-22/1391 Житомирським державним технологічним університетом ( а.с. 9). Судом встановлено, що повнолітня дитина сторін у справі [PERSON] потребує матеріальної допомоги, так як продовжує навчання і не може в повній мірі себе утримувати та зебезпечувати. Відповідно до ст. 199 СК України батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року, роз"яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, судом встановлено, що повнолітня дитина сторін у справі [PERSON] має право на утримання від батьків, як повнолітня дитина, що продовжує навчання до досягнення нею 23-х років і потребує матеріальної допомоги, відповідач [PERSON] має можливість надавати таку допомогу, проте її не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за верненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так як ч. 3 ст. 181 СК України передбачена можливість присудження аліментів у твердій грошовій сумі, про що позивач просила, а відповідач щодо такого способу стягнення аліментів не заперечував, а також виходячи з вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, то суд вважає можливим стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. Виходячи з встановлених обставин та фактів, зокрема розміру доходів відповідача [PERSON], обов"язку та можливості позивача [PERSON] також надавати допомогу на навчання доньки, суд вважає, що аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, будуть враховувати як інтереси відповідача у справі, так і розумні матеріальні потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial