Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 1/2 частина будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], належала його бабусі - [PERSON], 1/4 частина цього будинку належить [PERSON], а 1/4 частка - [PERSON] У [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді 1/2 частки спріного домоволодіння, яку фактично прийняв його батько - [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті бабці та батька він звернувся до органів нотаріату за оформленням своїх спадкових прав, але зробити цього не може, оскільки в нього відсутні свідоцтво про смерть [PERSON] та свідоцтво про народження [PERSON] Тому просив встановити факт, що він є онуком [PERSON] та визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/2 частку будинку, разом з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01.12.2017 року позов був залишений без руху та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків тривалістю п"ять днів зі дня отримання копії ухвали. 05 грудня 2017 року на усунення недоліків позивачем були надані відповідні документи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року позов був прийнятий до провадження суду і розгляд справи було призначено на 10 січня 2018 року. Ухвалою суду від 13 грудня 2017 року були витребувані докази - копія актового запису про смерть [PERSON] та копії спадкових справ, відкритих після смерті [PERSON] та [PERSON] Позивач у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, просив постановити рішення на розсуд суду, у відповідності з вимогами діючого законодавства. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 29 травня 1953 року РАЦС Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області, [PERSON] народився [INFO] і його батьками були - [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Як вбачається з копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 07 січня 1950 року Бабаївською селищною радою Харківського району Харківської області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07 січня 1950 року і подружжю надане прізвище "[PERSON]" (а.с.12). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 19 червня 2003 року Бабаївською селищною радою Харківського району Харківської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.13). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 21 червня 2006 року Бабаївською селищною радою Харківського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.13, зворот). Як вбачається з копії актового запису про смерть №41, зробленого 05 червня 1972 року Бабаївською селищною радою Харківського району Харківської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.35). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Враховуючи те, що позивачем документально підтверджено, що в нього відсутня можливість іншим шляхом встановити родинні відносини між ним та [PERSON], яка померла [INFO], суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині. Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04 квітня 1959 року державним нотаріусом Мереф"янської державної нотаріальної контори за реєстровим №1-45, 1/2 частка домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] (а.с.6). Як вбачається з листа КП "Харківське районне БТІ" №1597 від 22.11.2017 року, 1/2 частка домоволодіння за адресою: [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON] Станом на 20.11.2017 року загальна вартість майна становила 465884 грн. (а.с.7). Як вбачається з копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS], 1/2 частка цього домоволодіння зареєстроване за [PERSON] (а.с.8-11). Як вбачається з копії домової книги на житловий будинок [ADDRESS] в зазначеному житловому будинку були зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.14-17). Як вбачається з копії спадкової справи №1329/2006, відкритої Першою Державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, [PERSON] 16 листопада 2006 року звернувся до органів нотаріату за оформленням своїх спадкових прав після смерті батька - [PERSON] (а.с.46-52). Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №50627866 від 22.01.2018 року, спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи те, що [PERSON] померла [INFO], суд вважає за можливе застосовувати норми ЦК України (в редакції 1963 року). Згідно з вимогами ст.524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 529 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з вимогами ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Статтями 560, 561 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Тобто, право на спадщину реалізується шляхом отримання свідоцтва, яке видається державним нотаріусом. Одержання свідоцтва є загальним порядком оформлення спадкових прав. Іншого способу реалізації права на спадщину зиконодавством не передбачено. Враховуючи те, що позивач на час відкриття спадщини фактично прийняв спадщину, інших спадкоємців ані за законом ані за заповітом не має, суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині і визнати за позивачем право власності на спірне майно. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved