Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 400000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] з 30 червня 1984 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Чоловік позивача знаходився в трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська». 26 липня 2007 року з [PERSON] під час виконання трудових обов`язків стався нещасних випадок, останній потрапив під дію електричного струму та отримав опіки тіла, та від наслідків травмування помер [INFO] . За фатом смерті [PERSON] складено Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1. Смертю чоловіка [PERSON] спричинено моральну шкоду, яка проявлена, згідно змісту позовної заяви, - в порушенні звичайних життєвих зв`язків та нормальному перебігу життя, втраті підтримки близької людини, позбавленні радості спілкування з коханим. Позивач зазначила, що загиблий чоловік їй часто сниться, а усвідомлення безповоротності втрати призводить до пригніченості та негативно впливає на стан здоров`я. [PERSON] стверджує, що моральні страждання є триваючими та ніколи не закінчаться (з шлюбі перебувала 23 роки та з іншим чоловіком не уявляє створення сім`ї). Посилаючись на ст. ст. 23, 1167, 1187 ЦК України, - [PERSON] просить присудити компенсацію моральних страждань з покладанням обов`язку відшкодування на ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська». Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19 ЦПК України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, надіслала на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в її відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє. Представник позивача адвокат Варцаба О.Д. (діючий на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру на ведення справи) в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, зазначив, що грошова сума у розмірі 400000,00 гривень компенсує невелику кількість завданих [PERSON] моральних страждань (відчуття душевного болю). Представник Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» Бушинська Є.В. (діюча на підставі довіреності) в судовому засіданні заперечувала проти вимог [PERSON] , на позовну заяву в порядку ст. 191 ЦПК України подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги безпідставними. Так, за позицією відповідача, - [PERSON] не враховано відсутність доказів наявності протиправних дії (поведінки) відповідача, що знаходиться в прямому причинному зв"язку зі смертельним травмування чоловіка позивача, чим викликано моральні страждання. Визнаючи, що [PERSON] помер внаслідок виробничого травмування, - відповідачем акцентовано увагу суду, що причиною настання нещасного випадку є невиконання посадових обовязків безпосередньо потерпілим (невиконав технічні заходи, що забезпечують безпеку робіт - приступивши до викочування візка чарунки не переконався в тому, що її відключено та з причини короткого замикання від викинутої дуги загорівся спецодяг та потерпілий отримав опіки тіла). Також представник відповідача зазначила, що факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. В супереч вказаного, позивач, за переконанням відповідача, не надає жодних доказів щодо предмета доказування, - матеріали справи не містять документів (чеків, квитанцій, рецепт лікаря), які б свідчили про придбання за період з 2007-2018 роки яких-небудь лікарських препаратів чи лікування позивача від пригніченого стану. Крім того, відповідач вважає, що для підтвердження моральних страждань позивач мала б надати висновок-дослідження лікарів з записами в амбулаторній картці про проведенні орієнтовні заспокійливі бесіди, чи аналізувалась суб"єктивна інформація про стан здоров"я та потім фахівцями робиться висновок про можливі завдані психологічні страждання. Крім того, у відзиві на позовну заяву зазначено, що суду при розгляді справи необхідно врахувати, що коли помер чоловік [PERSON] ДП «ВК «Краснолиманська» проведено засідання комісії з розслідування нещасного випадку та відповідачем вирішено: здійснити виплату розрахункової суми дружині загиблого [PERSON] у розмірі 6588,66 гривень; здійснити виплату матері загиблого [PERSON] та батьку загиблого [PERSON] в розмірі тримісячного заробітку кожному; вирішити питання навчання синів загиблого [PERSON] та [PERSON] за гірничим фахом за рахунок підприємства з подальшим працевлаштуванням на роботу згідно професії; до річниці придбати та установити пам`ятник на могилі загиблого. Зазначені зобов`язання підприємством виконано, ніяких скарг зі сторони сім"ї загиблого не надходило. Також відповідачем зазначено, що членам родини [PERSON] Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві призначені страхові виплати - одноразова допомога сім`ї потерпілого у розмірі п`ятирічного заробітку та щомісячні виплати непрацездатним батькам загиблого. Позитивному впливу для підтримки сім`ї стало отримання сином загиблого [PERSON] в 2016 році матеріальної компенсації за моральну шкоду в сумі 150000,00 гривень. За таких обставин, відповідач має переконання, що [PERSON] є соціально захищеною людиною, має підтримку синів, має можливість спілкуватися та радитися з сім`єю, що в свою чергу визиває позитивний вплив на душевний і фізичний стан позивача. Відсутність доказових фактів, на підставі яких можливо було б встановити глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення власних здібності або позбавлення можливості їх реалізації вказує на необґрунтованість позовних вимог, тому заявлений спосіб захисту прав розцінюється відповідачем не як компенсація моральної (немайнової) шкоди, а як засіб безпідставного збагачення, що може призвести до скрутного становища підприємства та здатне зменшити заробіток шахтарів. Третьою особою Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на позовну заяву в порядку ст. 192 ЦПК України надано письмові пояснення з викладенням позиції щодо безпідставного завищення вимог [PERSON] Суду надано відомості, що з причини нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався на ДП «ВК «Краснолиманська» з [PERSON] Покровським відділенням УВДФСС 25.09.2007 року винесено постанову про призначення страхової виплати у разі смерті потерпілого його сім`ї в розмірі 205597,80 гривень, вказану суму коштів отримала дружина загиблого [PERSON] . Представник третьої особи Пупченко А.В. (діє на підставі доручення) надала заяву про розгляд справи в її відсутність, та ухвалення рішення по суті спірних правовідносин на розсуд суду. В розумінні положення ч. 2 ст. 198 ЦПК України неявка сторін, які належним чином повідомлені про виклик до суду, не є підставою для відкладення підготовчого судового засідання і не перешкоджає його здійсненню. З дотриманням ст. 247 ЦПК України забезпечено фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу. Наявні заперечення сторін щодо фіксування процесу відеозаписувальним технічним засобом. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, - приходить до наступних висновків Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] з 30 червня 1984 року вступила в зареєстрований шлюб з [PERSON] (підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу - а.с. 6). [PERSON] перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», працював на посаді електрослюсаря. 26 липня 2007 року з [PERSON] на виробництві під час виконання трудових обов`язків стався нещасний випадок, потерпілий отримав опіки полум`ям ІІ-ІІІ ступеню обличчя, шиї, тулубу, лук, ніг та від травмування помер [INFO] (копія свідоцтва про смерть долучена до матеріалів справи - а.с. 7). Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» проведено розслідування причин нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом за фактом смерті [PERSON] та 3 вересня 2007 року складено Акт за формою Н-1 (а.с. 9-12). Згідно п. 6 Акту нещасний випадок стався за таких обставин, - 26 липня 2007 року електрослюсарю [PERSON] та іншим працівниками видано наряд на виконання перевірки реверсивних пристроїв, які перемикають та герметизують ревізії вентиляторної установки; виконуючи завдання [PERSON] приступив до розбирання електричної схеми вентилятора, та під час викочування візка ячійки двигуна з робочого положення в контрольне сталося дугове коротке замикання, в наслідок чого від викинутої дуги загорівся спецодяг останнього, чим спричинено опіки тіла. Згідно п. 9 Акту - потерпілий [PERSON] отримав опіки полум`ям ІІ-ІІІ ступеню обличчя, шиї, тулубу, лук, ніг та від травмування помер [INFO] (копія свідоцтва про смерть долучена до матеріалів справи - а.с. 7). Згідно протоколу засідання комісії з розслідування нещасного випадку, що відбувся 29 липня 2007 року на ДП «ВК «Краснолиманська» по прийому родини загиблого [PERSON] від 02.08.2007 року - адміністрацією підприємства взято до відома призначення Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві страхових виплат (одноразової допомоги сім"ї померлого у розмірі п`ятирічного заробітку потерпілого та щомісячні виплати непрацездатним батькам потерпілого) та прийнято такі зобов`язання: здійснити виплату розрахункової суми дружині загиблого у розмірі 6588,66 гривень; здійснити виплату матері та батьку загиблого в розмірі тримісячного заробітку кожному; вирішити питання працевлаштування сина загиблого [PERSON] на роботу в підземних умовах згідно професії; вирішити питання навчання дітей загиблого [PERSON] та [PERSON] у вищому навчальному закладі за гірничим фахом за рахунок підприємства; до річниці придбати й установити пам`ятник на могилі загиблого (а.с. 13-15). Згідно постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Донецької області № 153 від 25.09.2007 року - за встановленням причинного зв`язку смерті потерпілого [PERSON] з наслідками отриманого трудового каліцтва його сім`ї призначено одноразову страхову виплату в розмірі 205597,80 гривень (а.с. 26), вказані кошти отримано дружиною загиблого [PERSON] (сторонами не оспорюється). На теперішній час [PERSON] , незалежно від отримання компенсації майнової шкоди (страхової виплати в розмірі п"ятирічного середньомісячного заробітку загиблого чоловіка), - позивається до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» з метою захисту немайнових прав в спосіб відшкодування моральної шкоди, спричиненої загибеллю чоловіка на виробництві, оскільки обов`язок забезпечення безпечних умов праці покладався саме на відповідача. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі. Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності причинного зв`язку між смертю і нещасним випадком на виробництві. Зазначений висновок був викладений Постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-208цс14 та від 02 вересня 2015 року у справі №6-576цс15 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом з урахуванням вказаних положень законодавства надається оцінка правових підстав присудження [PERSON] моральної шкоди. У відповідності до ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно частин 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Так, факт смерті чоловіка позивача [PERSON] потерпілого [PERSON] від нещасного випадку на виробництві відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» встановлений Актом про нещасний випадок № 43 від 03.09.2007 року. При цьому, згідно п. 7 даного Акту серед причин нещасного випадку зазначено: неякісне проведення наладочних робіт, яке виразилося у несправності механічного блокування, що дозволила викотити візок із включеним вимикачем; непрацездатність максимального токового захисту вводної ячійки через обрив ланцюга відключення масляного вимикача внаслідок короткого замикання, що збільшив розвиток аварії. З огляду на вказане, суд не приймає доводи відповідача, що нещасний випадок з чоловіком позивача зі смертельним наслідком стався з вини потерпілого (загиблого), яким не було дотримано технічних заходів, що забезпечують безпеку робіт. Матеріалами справи підтверджено, що ДП «ВК «Краснолиманська» не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до вищенаведених положень нормативно-правових актів. Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Суд, з огляду на вказані положення законодавства, враховуючи дійсні обставини справи, вважає наявним і доведеним факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди з огляду на критерії загальнолюдських цінностей та того, що втрата позивачем чоловіка, з яким прожили однією сім`єю в зареєстрованому шлюбі 23 роки, був її годувальником та опорою безсумнівно пов`язана з душевними стражданнями, що за законом підлягають компенсації. Частинам 3 та 4 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. З матеріалів справи вбачається, що ДП «ВК «Краснолиманська» після гибелі на виробництві [PERSON] вчинено дії, безсумнівно направлені на підтримку сім`ї загиблого, а саме дружини, синів, батьків). Так, відповідачем з сім`єю потерпілого проведений повний розрахунок всіх виплат, які передбачені в Колективному договорі та Галузевій угоді та були узгоджені, в тому числі з дружиною загиблого [PERSON] , було забезпечено певну стабільність в майбутньому, що виразилося в оплаті навчання двох синів потерпілого за рахунок коштів підприємства (а.с. 55, 56). Крім того, при розгляді спірних відносин підлягає врахуванню той факт, що відповідачем відповідно до рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25.05.2016 року ДП «ВК «Краснолиманська» в рахунок відшкодування моральної шкоди виплатило на користь [PERSON] (старший син потерпілого) грошову суму 150 000,00 гривень. Суд враховує, що на час отримання такої компенсації [PERSON] проживав однією сім`єю з матір`ю [PERSON] (не оспорюється стороною позивача), - тому виплата досить суттєвої за розміром суми безсумнівно є позитивною підтримкою зі сторони відповідача. В позовній заяві [PERSON] заявлені вимоги присудження моральної компенсації зводить до відчуття суттєвих переживань з причини втрати близької коханої людини, порушень звичайних життєвих зв`язків, нормального перебігу життя; позивач з жалем згадує загиблого чоловіка, а відсутність радості спілкування з ним викликає пригнічений стан; позивач зазначає, що є досить молодою жінкою (1965 р.н.) та не укладає новий шлюб, оскільки не може забути загиблого чоловіка. На думку суду, позивачем [PERSON] дійсно понесено моральні страждання з причини втрати чоловіка, який загинув на виробництві внаслідок незабезпечення відповідачем ДП «ВК «Краснолиманська» безпечних і нешкідливих умов праці. Суд наголошує, що не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідача на те, що позивачем не доведено наявність моральних страждань, оскільки не надано доказів звернення за медичною чи психологічною допомогою. Суд зазначає, що встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Суд, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, яка залишилася без чоловіка, характер психологічної травми, яку вона отримала у зв`язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили, - вважає що заявлений розмір моральної шкоди в сумі 400 000,00 гривень безпідставно значно завищено. Згідно рекомендацій, які викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року - розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд, враховує вищезазначене, фактичні обставини справи, в тому числі значний сплив часу з початку порушення прав позивача (позов пред"явлено через 12 років після гибелі чоловіка на виробництві), поведінку відповідача як роботодавця в контексті вчинення дій, направлених на підтримку родини загиблого на підприємстві працівника (ці факти вищевикладено з наданням оцінки належності та допустимості), обсяг душевних страждань, ступінь тяжкості вимушених змін у житті, здійснення додаткових зусиль для організації власного життя, зусиль, вжитих для відновлення порушених прав, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь [PERSON] моральну компенсацію присудивши грошову суму у розмірі 35 000,00 гривень. Приймаючи висновок, що саме грошова сума 35 000,00 гривень буде адекватним, пропорційним відшкодуванням спричиненої позивачу моральної шкоди, суд враховує, що таке присудження має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий характер для відповідача, зі сторони якого вчинено добровільні дії на матеріальну та соціальну підтримку родини, в тому числі позивача як дружини, загиблого внаслідок нещасного випадку 26.07.2007 року працівника [PERSON] . Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] в силу п. 2 частини 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" при подачі позову державне мито не сплачено. Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п. 2 п. 2 частини 2, частини 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Датою подачі позову є 19.09.2018 року. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року складає 1762 гривні. Тобто, з позовної заяви про стягнення моральної шкоди підлягав сплату судовий збір в сумі 704,80 гривень. Позовні вимоги немайнового характеру задоволено частково на суму 35000 гривень (тобто 9 % від заявленої вимоги 400 000,00 гривень), тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави складає 61,67 гривень (704,80 х 7 % : 100 %). Крім того, [PERSON] згідно документальних матеріалів понесено витрати на професійну правничу допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги, укладеного 05.09.2018 року з адвокатом Варцабою О.Д. (а.с. 16). Так, згідно Акту виконаних робіт адвокатом надано таку правову допомогу відповідачу: вивчення документів, складання позовної заяви тривалість 4 години - 1000,00 гривень, участь в судових засіданнях в якості представника позивача - 1600 гривень (а.с. 17). Даний розрахунок перевірено судом з урахуванням наступних положень законодавства. Згідно положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» - гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витрачених адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони. На переконання суду, розмір витрат на складання позовної заяви, участь в судових засіданнях (згідно матеріалів справи - 16.10.2018 р., 16.11.2018 р., 26.12.2018 р., 19.02.2019 р., 08.04.2019 р., 11.06.2019 р.) в загальній сумі 2600,00 гривень, відповідає принципу співмірності виконаній роботі адвоката, тому такі витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача [PERSON] . На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31.03.95 року,

Outcome: partial