Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 24166,67 гривень, моральної шкоди в сумі 10 000 гривень та стягнення з Страхової компанії «Лафорт» страхового відшкодування в сумі 32850 гривень. В подальшому позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 64787,70 гривень, моральну шкоду в сумі 10 000 гривень, витрати на проведення експертного дослідження в сумі 3700 гривень, судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень. ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» за клопотанням представника позивача відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог була виключена зі складу відповідачів та залучена до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.11.2011 р. о 18 год. 30 хв на автодорозі Соколівка-Піски Бобровицького району Чернігівської області [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ 21063» д.н. [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував стан транспортного засобу, виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Пежо» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача , який відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та ст.126 КУпАП. Позивач посилається на те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт», однак, як зазначає позивач, відповідач не виконав свій обов»язок і не надав Страховику документи, які посвідчують правомірність його керування транспортним засобом. Оскільки в силу положень ст.38 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик має право регресної вимоги до [PERSON], який керував транспортним засобом без відповідного права і був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст..126 КУпАП, то в силу положень ст.ст.1187, 1191 ЦК України позивач просить стягнути шкоду саме з [PERSON], з вини якого сталась дана дорожньо-транспортна пригода. В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що на момент розгляду справи шкода, завдана пошкодженням автомобіля, що належить позивачу, не відшкодована, а відповідач не виконав своїх зобов»язань щодо надання страховій компанії всіх документів, які б підтверджували його право керування транспортним засобом, в зв»язку з чим повинен нести відповідальність за завдані збитки. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована СК «Лафорт» і на момент настання дорожньо-транспортної пригоди у нього були наявні документи, які посвідчували його право керування транспортним засобом. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся за місцем реєстрації юридичної особи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду судом встановлено, що 05.11.2011 р. о 18 год. 30 хв на а.д. Соколівка-Піски, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21063» д.н. [NUMBER] та автомобіля «Пежо» д.н. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Автомобіль «Пежо» д.н. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 30.07.2012 р. винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний [PERSON] В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, в даному випадку, наявність вини в діях [PERSON] не підлягає доказуванню. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з роз»ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов»язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. Згідно з ст.985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов»язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 2106» д.н. [NUMBER] була застрахована ПрАТ «СК «Лафорт». Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи. Згідно з ст.12 зазначеного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи, що проведена Незалежним інститутом судових експертиз, № 8027 від 10.10.2013 р. вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Пежо» д.н. [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 64787 гривень 70 копійок. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Позивач, звертаючись до суду, просить стягнути розмір матеріальної шкоди, визначеної на підставі висновку судової авто товарознавчої експертизи з особи, яка визнана винною у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до роз»яснень, викладених постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Відповідно до ст.38 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Позивач звернувся до СК «Лафорт» у визначені законом строки з повідомленням про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Страховиком була надана відповідь [PERSON] за № 3123 від 06.12.2012 р. про те, що станом на 06.12.2012 р. [PERSON] не надав документів, які підтверджують, що він керував транспортним засобом «ВАЗ» д.н. [NUMBER] на законних підставах та мав законне право керувати автомобілем. Судом встановлено, що відповідно до постанови ВДАІ Бобровицького РВ МВС України у Чернігівській області [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.126 КУпАП в зв»язку з тим, що 05.11.2011 р. о 18 год. 30 хв на автодорозі Соколівка-Піски керував транспортним засобом «ВАЗ» не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії на право керування даним транспортним засобом. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що вимоги позивача до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди, на думку суду, підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у зв"язку з дорожньо-транспортною пригодою, пошкодженням автомобіля, позивач, як власник транспортного засобу «Пежо», зазнав моральних страждань, оскільки тривалий час не міг вирішити питання щодо проведення відновлювального ремонту, в звязку з чим змінився нормальний спосіб життя, він не міг користуватись автомобілем, тривалий час вирішується питання щодо відшкодування матеріальної шкоди, він є суб»єктом підприємницької діяльності і використовував даний автомобіль у своїй роботі. Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я. При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 10000 гривень не є обгрунтованими в повному обсязі, як на стадії звернення до суду, так і в ході розгляду справи. Однак, суд вважає, що пошкодження автомобіля, який є власністю позивача, призводить до душевних страждань, зміну способу життя в зв»язку з тривалим вирішенням питання щодо проведення відновлювального ремонту автомобіля. Суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 1500 гривень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають задоволенню частково. Питання щодо відшкодування судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути судові витрати у справі з відповідача пропорційно до задоволених вимог. Вимоги позивача про відшкодування йому витрат на правову допомогу в розмірі 5000 гривень не підлягають задоволенню судом, оскільки в ході судового розгляду представництво інтересів позивача здійснював представник [PERSON] на підставі довіреності, що є безоплатною послугою.

Outcome: partial