Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

ПАТ «Акцент-Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що 13.10.2011 року між ним, позивачем, та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Він, позивач, виконав свої зобов'язання за договором в повному обсязі. Відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов"язання, в результаті чого станом на 25.06.2015 р. має прострочену заборгованість в розмірі 10740,92 грн. Представник позивача в судове засідання не з"явився. Разом із позовною заявою до суду поступило клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с. 21). Відповідач у судове засідання неодноразово не з"явився. Судові повістки про виклик у суд надсилалися відповідачеві поштою рекомендованими листами із повідомленнями на адресу його місця проживання, зареєстровану у встановленому законом порядку, проте поштові відправлення повернулися до суду з довідками Укрпошти, у яких причиною повернення вказано те, що адресат виїхав. Згідно положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручений відповідачеві належним чином. Від відповідача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, тому на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, позивач у поданому до суду клопотанні про розгляд справи без присутності представника не заперечив проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 13.10.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Акцент-Банк" - позивачем у справі та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг № б/н (а.с. 6-11). Зокрема, відповідач звернувся до позивача із заявою (а.с. 6, 7), у якій підтвердив, що ця заява разом із Пам"яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 9-11), а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 8). Відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов"язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідач не виконує зобов"язання за кредитним договором, в результаті чого утворилася заборгованість. Сума заборгованості відповідача станом на 25.06.2015 року становить 10740,92 грн., з яких: 3995,00 грн. - заборгованість за кредитом; 3988,66 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1769,60 грн. - заборгованість за комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 - штраф (фіксована частина); 487,66 - штраф (процентна складова), що стверджується розрахунком заборгованості за договором (а.с. 4-5). Наведені обставини повністю та об"єктивно стверджені дослідженими судом вказаними вище письмовими доказами. Суд констатує, що між сторонами виникли договірні правовідносини, врегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно встановлених судом обставин відповідач в порушення умов укладеного з позивачем договору про надання банківських послуг, не виконує своєчасно зобов"язання по погашенню кредиту, сплаті процентів за користування кредитними коштами, сплаті комісії, в результаті чого утворилася заборгованість та виник обов"язок передати позивачеві передбачену договором неустойку: штраф. За таких обставин, оцінивши всі докази в їх сукупності та взаємозв'язку, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позов підставний, обгрунтований та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив 243,60 гривень судового збору (а.с. 1), тому дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved