Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Пласт» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні. В якій прохав: стягнути з ПрАТ «Пласт» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки виплат належних працівникові при звільненні сум, в розмірі 182 741,72 грн. (за період затримки з 01.03.2018 по 30.09.2019). Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначив, що у період з 02.03.2014 по 04.07.2018 [PERSON] , знаходився у трудових відносинах з ПАТ «Пласт». Під час знаходження у трудових відносинах з боржником, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 129 307,46 грн. 04.07.2018 [PERSON] був звільнений з роботи за угодою сторін. 21.08.2018, згідно судового наказу Октябрського районного суду м. Полтави стягнуто з відповідача на користь позивача, нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 129 307,46 грн. 03.10.2019 відповідач сплатив заборгованість. Згідно довідки №251 від 13.08.2018, середньоденна заробітна плата працівника [PERSON] складає 581,98 грн., кількість робочих днів за останні два місяці - 33 зміни. За період з 04.07.2018 по 03.10.2019 кількість днів затримки виплати заробітної плати складає 314 робочих днів: 2018 рік: липень -19; серпень - 22; вересень -20; жовтень - 22; листопад - 22; грудень - 20; 2019 рік: січень - 21; лютий - 20; березень - 20; квітень - 21; травень - 21; червень - 18; липень - 23; серпень - 21; вересень - 21; жовтень - 3 дні. Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки виплати позивачу заробітної плати складає 182 741,72 грн. (314 робочих днів х 581,98 грн. = 182 741,72 грн.), у зв`язку з чим звертається до суду з даним позовом. (а.с.1-5) 02 квітня 2020 року ухвалою судді позовну заяву [PERSON] до ПрАТ «Пласт» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні - залишено без руху. (а.с.9) 14 квітня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі №№554/2848/2020, 2/554/1292/2020 за позовом [PERSON] до ПрАТ «Пласт» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Призначити справу до судового розгляду по суті на 11.00 годин на 14 травня 2020 року (а.с.31) В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача за ордером Борзовець О.В. не з`явилися, надавши суду клопотання. В якому прохали про розгляд справи без участі позивача та його представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримують повністю, проти винесення заочного рішення не заперечують. (а.с.42). Відповідач ПрАТ «Пласт» до суду 14.05.2020 свого представника не направили будучи належним чином повідомлена, шляхом отримання судової повістки та 11.06.2020, свого представника не направили будучи повідомлені на останню відому судові адресу, через що судова повістка вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (ст. 131 ЦПК України) (а.с.35, 40,41). Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснюється секретарем судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судом встановлено, що в період з 05.03.2014 по 04.07.2018 позивач працював у ПрАТ «Пласт» на посаді оператора з добування нафти і газу, з якої звільнений за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.20). Відповідно до ч. 1ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. 21 серпня 2018 року Октябрським районним судом м. Полтави видано судовий наказ №554/6550/18 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 129 307,46 грн. Судовий наказ набрав чинності 25 жовтня 2018 року. (а.с.19). Судовий наказ №554/6550/18 виконано у повному обсязі 03.10.2019, борг перераховано на користь стягувача, що підтверджується довідкою №UTHGO0JQAQGFTK1N АТ КБ «Приватбанк» від 17.03.2020 (а.с.22). Таким чином, заборгованість по заробітній платі [PERSON] в сумі 129 307,46 грн., виплачена ПрАТ «Пласт»03 жовтня 2019 року. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"роз`яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Середньомісячна заробітна плата[PERSON] складала 9602,78 грн.; середньоденна зарплата за останні два місяці - 581,98 грн.; кількість робочих днів за останні два місяця - 33 зміни, що слідує із довідки ПрАТ «Пласт» №251 від 13 серпня 2018 року (а.с.21). Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2018 по 30.09.2019, а датою звільнення є 04 липня 2018 року,що слідує із копії трудової книжки (а.с.20). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.03.2018 по 30.09.2019 у сумі 182 741,72 гривень (314 робочих днів х 581,98 гривень середньоденної заробітної плати). Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В даній цивільній справі правовідносини між позивачем та відповідачем розглядаються в площині працівник роботодавець, які стосуються гарантій на оплату праці працівника. При цьому, роботодавець не може в межах цих правовідносин обмежувати право працівника на отримання заробітної плати через наявність невиконаних зобов`язань роботодавця перед третіми особами та у зв`язку з цим доводити відсутність підстав для застосування положень ч. 1 ст.117 КЗпП України. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.01.2014 у справі № 6-144цс13, від 22 січня 2014 p. у справі № 6-159цс13. Вiдсутнiсть фiнансово-господарської дiяльностi або коштiв у роботодавця не виключає його вини в невиплатi належних звiльненому працiвниковi коштiв та не звiльняє роботодавця вiд вiдповiдальностi, передбаченої ст. 117 КЗпП України (правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 липня 2013 року № 6-64цс13). Відповідач як юридична особа і господарюючий суб`єкт повинен таким чином організовувати виробництво, щоб бути спроможним виплатити зарплату своїм працівникам, щонайменше тим, що звільнилися з роботи. Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, «що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N1». Відповідно до вищезазначених норм матеріального права позивач мав правові підстави сподіватися на отримання заробітної плати за час своєї роботи на момент звільнення. Відповідач неправомірно не розрахувався з позивачем при звільненні, тому суд повинен захистити порушенні права позивача. На підставі наведеного, суд приходить до висновку стягнути з ПрАТ «Пласт», на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 182 741,72 грн. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Також стягнути з ПрАТ «Пласт» на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., від сплати якого звільнений при подачі позову позивач.

Outcome: approved