Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

у квітні 2020 року [PERSON] звернулася у суд з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов"язання та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначає, що 10 серпня 2016р. між нею та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошову суму у розмірі 100 000 доларів США строком на один рік, тобто до 10.08.2017 р., про що власноруч написав розписку. Протягом березня - липня 2017 року відповідач повернув позивачу 27 500 доларів США, в жовтні 2019 р. - 600 доларів США. Таким чином, борг відповідача перед позивачем складає суму в розмірі 71 900 доларів США. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача 71 900 доларів США заборгованості за договором позики, 5 732,30 доларів США трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошового зобов"язання за період з 11 серпня 2017 року до дня подачі позову (970 днів), 500 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 10 510 грн. судового збору. Ухвалою судді Голосіївського районного суу м. Києва від 10 квітня 2020 року дана позовна заява [PERSON] була передана на розгляд до Кременчуцького районного суду Полтавської області. (а.с. 19) Постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2020 року скасована ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2020 року, а дана справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції. (а.с. 37) Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. (а.с. 42) 12 серпня 2020 року відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву. (а.с. 51) Просить часткового задовольнити позов [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 31 132 доларів США. Відповідач підтверджує, що 10 серпня 2016 року між сторонами у справі був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав у борг 100 000 доларів США на термін до 10.08.2017 р., про що відповідач надав власноруч написану розписку. Під час укладання договору позики сторони домовилися про те, що відповідач поверне всю суму позики за першою вимогою, якщо позивач попередить не менш як за місяць. В розписці цю умову за обопільною згодою вказувати не стали. На переконання відповідача, враховуючи дійсні умови договору позики, що визнаються сторонами у справі з урахуванням долучених письмових доказів до позовної заяви, строк повернення позики для відповідача до моменту пред"явлення позовної заяви (як першої вимоги про повернення боргу) не настав, так як будь-яка вимога про повернення позики до відповідача не доводилась. Крім того, відповідач зазначає, що з часу укладання договору позики по день направлення суду відзиву на позовну заяву [PERSON] було здійснено погашення за договором позики на користь позивача у загальному розмірі 62 868,00 доларів США, з урахуванням чого загальний розмір заборгованості за договором позики складає 31 132,00 доларів США. Нарахування трьох відсотків річних за договором позики, на думку відповідача, є неправомірним, оскільки таке нарахування здійснюється лише за прострочення заборгованості. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди вважає незаконними. 20 січня 2021 року [PERSON] повернулася у суд з заявою про збільшення позовних вимог. Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 10.08.2016 р. у розмірі 71 900 доларів США, 7 552,45 доларів США трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошового зобов"язання, 500 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 10 510 грн. судового збору. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав у борг 100 000 доларів США та зобов"язувався повернути вказані грошові кошти до 10.08.2017 р. В матеріалах справи міститься складена від імені [PERSON] розписка від 10 серпня 2017 року, згідно якої відповідач взяв в борг (позику) 100 000 доларів США у [PERSON] (а.с. 10) Під час укладання договору позики сторони домовилися про те, що відповідач поверне всю суму позики за першою вимогою, якщо позивач попередить не менш як за місяць. В розписці цю умову за обопільною згодою вказувати не стали. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами та не оспорюються сторонами. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] зазначає, що в лютому 2017 року вона повідомила відповідача про необхідність повернення грошових коштів, у зв"язку з чим протягом березня - липня 2017 року відповідач повернув позивачці 27 500 доларів США, а в жовтні 2019 року повернув 600 доларів США. Таким чином, відповідач частково повернув борг позивачу у розмірі 28 100 доларів США, а відтак борг відповідача перед позивачем становить 71 900 доларів США. Відповідач частково визнав позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 31 132 доларів США. Зазначає, що з часу укладання договору позики по день направлення суду відзиву на позовну заяву [PERSON] було здійснено погашення за договором позики на користь позивача у загальному розмірі 62 868,00 доларів США. При цьому, більшість часткових повернень позики відбувалося готівковим шляхом передачі грошових коштів безпосередньо позивачу без складання будь-яких письмових документів, крім розписок від 10 червня 2017 року на суму 15 000 доларів США, від 05 липня 2017 року на суму 6 000 доларів США та від 03 серпня 2017 року на суму 6 500 доларів США. (а.с. 58 - 60) Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає, що борг відповідача перед позивачем становить 71 900 доларів США. Відповідачем не було надано доказів у підтвердження повернення боргу у розмірі 62 868 доларів США. Оскільки між сторонами було укладено договори позики, за умовами якого відповідач зобов"язувався повернути суму позики до 10 серпня 2017 року, однак сума позики відповідачем повернута лише частково, права позивача як позикодавця є порушеними і він має право на стягнення із відповідача суми позики у розмірі 71 900 доларів США. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача трьох процентів річних за час прострочення виконання грошових зобов"язань, суд вважає необхідним зазначити наступне. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач, заперечуючи проти стягнення трьох процентів річних, зазначає, що строк повернення позики для відповідача до моменту пред"явлення позовної заяви (як першої вимоги про повернення боргу) не настав, так як будь-яка вимога про повернення позики до відповідача не доводилась. Проте суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки з тексту розписки від 10 серпня 2016 року вбачається, що [PERSON] зобов"язувався повернути борг у строк до 10.08.2017 р. Станом на день розгляду справи (11.02.2021 р.) час прострочки повернення суми боргу складає 1 278 днів. Три проценти річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 71 900 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 11 лютого 2017 року до дня розгляду позову судом, а саме 11.02.2021 р., що становить 1278 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто, 71900 доларів СШАх1278 днів х 3 : 100 : 365 = 7 552,45 доларів США. Таким чином, розраховані позивачем на підставі частини 2 статті 625 ЦК України три проценти річних за порушення грошового зобов`язання за період з 11 серпня 2017 року по 11 лютого 2021 року в розмірі 7 552,45 доларів США є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача. Позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, на думку суду, не підлягають задоволенню, оскільки між сторонами виникли правовідносини, які випливають із положень глави 71 ЦК України та які врегульовують зобов`язання, що виникають із договорів позики, кредиту та банківського вкладу та не передбачають відшкодування вказаної шкоди. Крім того, укладаючи вказаний правочин - договір позики, сторонами у справі не визначався такий вид відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання як відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 10 510 грн. судового збору.

Outcome: partial