Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу в розмірі 837,90 гривень, в якому зазначив, що 20 вересня 2014 року, близько 22 години 30 хвилин в смт. Добровеличківка Кіровоградської області по вулиці Тельмана [PERSON], керуючи мопедом "Хонда такт", без державного номерного знака не витримав безпечного інтервалу до велосипедиста [PERSON], який рухався назустріч та під час зустрічного роз'їзду допустив зіткнення з ним. В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження. Згідно постанови Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 25.11.2014 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122- 4, ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, [PERSON] тимчасово втратив працездатність і в період з 20.09.2014 року по 08.10.2014 року перебував на лікуванні в Добровеличківській центральній районній лікарні. В зв'язку з тимчасовою непрацездатністю [PERSON] надано допомогу по тимчасовій непрацездатності в сумі 1089,27 грн., в тому числі за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в сумі 837,90 грн.. Судом встановлено причиний зв'язок між травмами, отриманими [PERSON] та протиправними діями [PERSON]. Таким чином, [PERSON] повинен відшкодовувати бюджету Фонду витрати по виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованій особі [PERSON], що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився про час, дату та місце судового розгляду повідомлений вчасно, належним чином. Надав суду письмове клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, при цьому позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений в порядку ст. 76 ЦПК України. Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін тому справу можливо розглянути по суті у відсутності сторін та винести очне рішення по справі. Суд дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини: 20 вересня 2014 року, близько 22 години 30 хвилин в смт.Добровеличківка, Кіровоградської області по вулиці Тельмана [PERSON], керуючи мопедом "Хонда такт", без державного номерного знака не витримав безпечного інтервалу до велосипедиста [PERSON], який рухався назустріч та під час зустрічного роз'їзду допустив зіткнення з ним. В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження. Згідно постанови Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 25.11.2014, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, [PERSON] тимчасово втратив працездатність і в період з 20.09.2014 по 08.10.2014 перебував на лікуванні в Добровеличківській центральній районній лікарні Кіровоградської області . У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю [PERSON] надано допомогу по тимчасовій непрацездатності в сумі 1089,27 грн, в тому числі за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у розмірі 837,90 гривень: -по листку непрацездатності серії АГН № 286769, виданому Добровеличківською центральною районною лікарнею Кіровоградської області за період з 20.09.2014 по 26.09.2014 в сумі 418,95 грн., в т.ч. за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в сумі 167,58 грн; -по листку непрацездатності серії АГН № 286785, виданому Добровеличківською центральною районною лікарнею Кіровоградської області за період з 27.09.2014 по 08.10.2014 в сумі 670,32 грн. Допомога по тимчасовій непрацездатності є видом матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати і надавалася застрахованій особі відповідно до Закону України від 18.01.2001 р. № 2240 "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", який був чинним до 31.12.2014. Відповідно до розрахунку, проведеного відділом освіти, молоді та спорту Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, де працює [PERSON], йому нарахована допомога по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду по листках непрацездатності за період з 20.09.2014 по 08.10.2014 в сумі 837,90 гривень. Для забезпечення виплати допомоги [PERSON], Добровеличківською міжрайонною виконавчою дирекцією Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в листопаді 2014 року профінансовано страхувальника відповідно до поданої заявки, кошти застрахованій особі виплачено в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма міститься в главі 82 ЦК України й регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Разом з тим правовідносини, пов'язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтею 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до цієї норми до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки про відшкодування шкоди, лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. В разі проведення страхових виплат за договором особистого страхування (життя, здоров'я, працездатності, пенсійного забезпечення) таке право вимоги страховика до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, не передбачено. Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» ( в редакції чинній станом на 31.07.2014) страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності. На підставі ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» ( в редакції чинній станом на 31.07.2014) Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України провадить збір та акумулювання страхових внесків, має автономну, незалежну від будь-якої іншої, систему фінансування, яке здійснюється за рахунок внесків роботодавців: для підприємств - з віднесенням на валові витрати виробництва; для бюджетних установ та організацій - з асигнувань, виділених на їх утримання та забезпечення; капіталізованих платежів, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; прибутку, одержаного від тимчасово вільних коштів Фонду на депозитних рахунках; коштів, одержаних від стягнення відповідно до цього Закону штрафів і пені зі страхувальників, штрафів з працівників, винних у порушенні вимог нормативних актів з охорони праці, а також адміністративних стягнень у вигляді штрафів з посадових осіб підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення; добровільних внесків та інших надходжень, отримання яких не суперечить законодавству. Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»( в редакції чинній станом на 31.07.2014) не передбачала права Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, який здійснив страхову виплату застрахованій особі за договором особистого соціального страхування, зворотної вимоги до винної особи. Таке право, про яке зазначено в ст. 993 ЦК України, до страховика переходить лише в разі сплати ним страхового відшкодування за договором майнового страхування. У відповідності до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" матеріальне забезпечення та соціальні послуги, що надаються за цим Законом, є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. У відповідності до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (який був чинним на момент виникнення правовідносин) матеріальне забезпечення та соціальні послуги, що надаються за цим Законом, є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Також в ст.6 вказаного Закону передбачено, що загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності та господарювання. Здійснення Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зазначених виплат у разі настання страхового випадку застрахованій особі не є шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України, а отже, відповідно Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, і тому згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України не набуває права зворотної вимоги до винної особи. Також, діючим законодавством не передбачено право страховика, який сплатив страхове відшкодування потерпілій особі, застрахованій за договором загальнообов'язкового державного соціального страхування згідно із Законом «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на звернення з вимогою до винної особи про відшкодування сплачених застрахованому страхових сум. Таким чином, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити. У зв'язку з цим згідно правил ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», згідно якого позивач при поданні позову до суду звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного, ст. 16 ЦК України,

Outcome: dismissed