Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, актовий запис №2015, розірвати; неповнолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] , залишити на вихованні з матір"ю. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім"ю. Вони не піклуються про сім"ю та не дбають про створення нормальних сімейних стосунків. Разом як подружжя, не здатні підтримувати нормальну моральну сімейну атмосферу, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім"ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Причиною розпаду сім"ї стали різні погляди на життя та побут. Протягом тривалого часу вони не підтримують подружні стосунки та не турбуються один про одного, проживають окремо. За таких обставин, вони взаємовідчужилися, втратили почуття любові та поваги. Таке становище стало суперечити їх особистим інтересам та інтересам дітей, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Вважає, що сім"я розпалась остаточно та існує лише формально, в подальшому збереження шлюбу неможливе, примирення між ними не можливе. Вказує, що діти на час розгляду справи проживають разом зі матір"ю, відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України ними досягнуто згоди щодо постійного проживання дітей з матір"ю. Ухвалою суду від 04 серпня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 24 вересня 2020 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень. В судове засідання позивач попередньо подав клопотання, в якому просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач та її представник в судове засідання не з"явилися, позовну заяву з додатками, копію ухвали про відкриття провадження у справі від 04 серпня 2020 року представником відповідача - адвокатом Савич О.К. отримано 13 жовтня 2020 року, про що міститься відмітка на довідковому листі до справи. Жодних заяв чи клопотань від них не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 28 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, актовий запис №2015, між сторонами було зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про ожруження серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін є діти, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №2450 та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №439. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 цього Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім"ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, позивач не бажає зберегти шлюб, тому шлюб між ними має бути розірваний. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред"явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Враховуючи, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розрівання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про залишення дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на проживання з матір"ю, слід зазначити про наступне. Згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно з ч.1 ст. 109 Сімейного Кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Таким чином за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір"ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. За наявності такого спору між батьками суд повинен роз"яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини (постанова Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18). Таким чином у задоволенні вимоги про залишення дітей на проживання з матір"ю слід відмовити та роз"яснити сторонам право звернення до органу опіки та піклування з заявою про визначення місця проживання дитини чи до суду з відповідним позовом. Вимоги про відшкодування судових витрат не заявлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial