Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

18 липня 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Києві Донського Ярослава Сергійовича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, запису про право власності та зобов`язання вчинити певні дії, яка була розподілена судді Кондратенко О.О. Під час слухання справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» було залучено до участі у справі як співвідповідача. На підставі розпорядження керівника апарату суду від 12.10.2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2020 року, справа надійшла в провадження судді Притули Н.Г. В позовних вимогах, з врахуванням заяви від 22.08.2018 року позивач просить: скасувати рішення про державну реєстрацію №39718984 від 16.02.2018 року, прийняте державним реєстратором Донським Ярославом Сергійовичем, Філія Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у місті Києві; скасувати реєстраційний запис про право власності №24874941 щодо об`єкту нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , загальною площею 56,60 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м.; поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №22474129, згідно якого об`єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] , загальною площею 56,60 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м. належить [PERSON] на праві приватної власності. Вимоги обґрунтовані тим, що 09.07.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11369623000 за умовами якого Позичальник отримав кредит в розмірі 183 000,00 доларів США. З метою забезпечення Позичальником зобов`язань за вказаним договором, між Банком та Позивачем був укладений договір іпотеки за умовами якого позивач передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] , загальною площею 56,60 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., яка належала їй на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2003 року. У зв`язку з невиконанням Позичальником власних зобов`язань, Банк звернувся з позовом до Позичальника про стягнення заборгованості за Договором кредиту. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 21.01.2011 року стягнуто солідарно з позичальника та поручителя заборгованість в розмірі 225 678,04 долари США. В подальшому, 13.02.2012 року між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» було укладено договір факторингу та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23.09.2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки. Рішення набрало законної сили, проте виконане не було в зв`язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення в іноземній валюті». Проте не дивлячись на наявність зазначеного рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» повторно звернулось до суду з аналогічним позовом та ухвалою суду від 08.11.2017 року провадження у справі №761/194/17 зупинено. В той же час, 16.02.2018 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Києві Донським Ярославом Сергійовичем було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за яким за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» було зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 56,60 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м. Позивач вважає, що перехід права власності на належну їй квартиру відбувся незаконно, а саме: -реєстрація права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» була здійснена державним реєстратором без достатніх правових підстав, з порушенням норм Закону України «Про іпотеку» та п.5.2 Договору іпотеки, так як між сторонами не було укладено окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та після набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки; -Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» набуло право власності на квартиру під час дії мораторію на примусове відчуження житла - кредит було надано в іноземній валюті, будь-яке інше майно у позивача відсутнє (квартира використовується для постійного проживання), квартира має загальну площу 56,60 кв.м. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Києві Донського Ярослава Сергійовича в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не надав. В судовому засіданні представник відповідача - ТОВ «Кей Колект» заявлені вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушеного права. Іпотечне застереження, яке міститься в розділі 5 Договору іпотеки і є договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Також представник зазначив, що під час переходу права власності відсутнє порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так як укладаючи іпотечне застереження, що міститься в договорі іпотеки, сторона виявила свою волю та надала згоду на відчуження предмету іпотеки в разі невиконання зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Як визначає стаття 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку»). У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (стаття 33 Закону України «Про іпотеку»). Як встановлено в судовому засіданні, 09.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11369623000 за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 183 000,00 доларів США. 09.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (далі - Банк, Іпотекодержатель) та [PERSON] (далі - Іпотекодавець) був укладений Договір іпотеки №89814 за умовами якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту №11369623000 від 09.07.2008 року квартиру [ADDRESS] , загальною площею 56,60 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., яка належала позивачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2003 року. Як зазначила позивач, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» перейшло право вимоги за кредитним договором та Договором іпотеки на підставі Договору факторингу №2 від 13.02.2021 року та Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 13.02.2012 року, відповідно. На підставі заяви уповноваженого представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» від 13.02.2018 року, 16.02.2018 року державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Києві Донський Ярослав Сергійович зареєстрував за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 56,6 кв.м.. Підставою для вчинення реєстраційних дій зазначено: договір факторингу №2, б/н, від 13.02.2012 року, укладений між ТОВ «Кей Колект» та ПАТ «Укрсиббанк»; Договір іпотеки №89814, зареєстрований 09.07.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Даніч О.Ф. та зареєстрований в реєстрі за №447; Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, вчинений 13.02.2020 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. та зареєстрований в реєстрі за №№ 649-650; вимога ТОВ «Кей Колект» про усунення порушень основного зобов`язання від 05.12.2016 року; рекомендоване повідомлення від 16.12.2016 року. Умовами Договору іпотеки (стаття 5) була передбачена можливість Іпотекодержателя у разі невиконання чи неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом позасудового врегулювання. Пунктом 5.2. Договору іпотеки, передбачено, що передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначала, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Позивач, звертаючись до суду зазначила, що окремий договір між сторонами не укладався. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» не надав суду доказів, що дійсно такий окремий договір про задоволення вимог Іпотекодержателя укладався між сторонами. Отже, Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» не було дотримано положень договору щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Крім того, сторони домовились та зазначили в п.5.3 Договору іпотеки, що позасудове врегулювання може бути застосовано Сторонами в будь-який момент звернення стягнення на Предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23.09.2013 року (справа №761/11894/13-ц) задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» та стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11369623000 від 09.07.2008 року суму у розмірі 2 427 665 грн. 21 коп., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: двохкімнатну квартиру загальною площею 56,60 кв. м., житловою площею 38,30 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за ціною встановленою в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". Рішення набрало законної сили та на його примусове виконання стягувачу було видано виконавчий лист. Як вбачається з матеріалів справи, постановою від 09.11.2015 року державний виконавець Стельмах О.О. відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції повернув виконавчий лист стягувачу відповідно до п.9 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В той же час, 04.01.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» звернулось до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 56,60 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м. (справа №71/194/17). Судом відкрите провадження у справі та ухвалою суду від 08.11.2017 року провадження у справі зупинене. Отже, з врахуванням рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили та не скасоване, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» повторно звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] та в позасудовому порядку зареєструвало за собою право власності на квартиру. Відповідно до статті 6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК). Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 закону). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки(частина друга статті 36 закону). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи, сторони погодили іпотечне застереження, а саме визначили у договорі іпотеки передбачений частиною третьою статті 36 закону спосіб задоволення вимог іпотекодержателя: згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню (пункт 5.2.1 договору іпотеки) Положення статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначали, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. В той же час варто зауважити, що матеріали справи не містять інформації про те, що [PERSON] направлялась вимога про усунення порушень. Замість цього, матеріали реєстраційної справи містять копію вимоги про усунення порушень від 05.12.2016 року, яка адресована [PERSON] . Представник відповідача в судовому засіданні не зміг пояснити відсутності вимоги, адресованої [PERSON] в матеріалах реєстраційної справи. Під час слухання справи судом, суду не було надано належних доказів на підтвердження направлення позивачу вимоги про усунення порушень. В той же час пункт 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 передбачав, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Судом встановлено, що державному реєстратору не було надано доказів які б підтверджували наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення. Діюче на той час законодавство не передбачало можливості реєстратору вчинити реєстраційні дії у випадку, якщо вимога не була отримана іпотекодавцем. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначала, що при вчиненні реєстраційних дій було порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції станом на 13.02.2018 року) визначав, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Як встановлено в судовому засіданні, перехід права власності відбувся під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та позивач, як власник квартири не надавала згоду на перехід права власності, квартира має загальну площу що не перевищує 140 кв.м. (54,4 кв.м.), використовується для постійного проживання позивача та її родини; відповідач не надав суду доказів, що позивач має на праві власності інше нерухоме майно для проживання. Отже, як вбачається з матеріалів справи, фактично відбулось примусове звернення стягнення на квартиру, яка належить на праві власності позивачу та є предметом іпотеки, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином під час слухання справи було встановлено, що Державний реєстратор Філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Києві Донський Ярослав Сергійович вчинив реєстраційні дії з порушенням норм чинного законодавства. Стаття 26 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в частині 3 визначає, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. В той же час згідно з положеннями частин 4-6 статті 26 зазначеного Закону, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Отже, як вбачається, законодавець пов`язує саме із скасуванням рішення державного реєстратора подальше поновлення прав особи (власника майна), а тому враховуючи що рішення Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Києві Донського Ярослава Сергійовича від 16.02.2018 року вчинене з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року, суд вважає за можливе скасувати його для захисту порушеного права позивача та припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на квартиру [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] В той же час, з врахуванням положень частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в позові [PERSON] в частині скасування та поновлення реєстраційних записів слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial