Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом, в якому просила визнати договір купівлі - продажу квартири між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого під № 431627 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т. по [ADDRESS], частково недійсним в частині продажу добудованої мансарди в розмірі 32,4 кв. м. та скасувати державну реєстрацію права власності на дану добудову. В обґрунтування позову зазначила, що 21 травня 2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі - продажу квартири по [ADDRESS]. Відчужувана квартира складалася з двох житлових кімнат та кухні загальною площею 68,6 кв. м., з них житлова - 34, 5. Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу №204 від 28.05.2009 року на праві власності належала квартира по вищевказаній адресі загальною площею 36,2 кв. м., а житлової - 17,1 кв. м. 05.02.2010 року Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради №168 був наданий дозвіл гр. [PERSON] провести перепланування житлового приміщення з долученням житлової площі на [ADDRESS]. за рахунок приєднання частини горища. 10.02.2010 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області надано Дозвіл №9/125-10 на виконання будівельних робіт щодо перепланування квартири з долученням житлової площі по вищевказаній адресі. Проте, [PERSON] так і не подала необхідних документів інспекції держархбудконтролю у Львівській області для прийняття об'єкта в експлуатацію після перепланування квартири з долученням житлової площі на [ADDRESS], про що свідчить Лист Інспекції Державного архітектурно - будівельного контролю у Львівській області №7/13-6-5009 від 07.09.2012 року. Таким чином вказує, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т. був засвідчений договір купівлі - продажу квартири з долученою площею, яка фактично не була документально оформлена Декларацією про прийняття об'єкта в експлуатацію, сертифікатом, а також незареєстрована у встановленому чинним законодавством порядку на праві власності. Правовстановлюючі документи щодо права власності на квартиру загальною площею 68,6 кв.м. фактично були відсутні, внаслідок чого договір купівлі-продажу являється незаконним. Крім того зазначає, що виключно свідоцтво про право власності на об'єкт нерухомого майна, є правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно. Фактично даний добудований об'єкт, а саме мансарда площею 34,3 кв.м. була передана у власність [PERSON] без правовстановлюючих документів, а Договір про внесення змін та доповнень до договору купівлі - продажу квартири, посвідченого 21.05.2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т., який засвідчував дану передачу, грунтувався виключно на Рішенні Виконавчого комітету №168 від 05.02.2010 року та Дозволу інспекції держархбудконтролю від 10.02.2010 року на виконання будівельних робіт, які не являються правовстановлюючими документами. Зважаючи на те, що [PERSON] здійснивши будівництво добудови не вчинила жодних дій для прийняття даного об'єкта в експлуатацію, не отримала у встановленому законодавством порядку сертифікату, а в подальшому свідоцтва на право власності, дане будівництво слід вважати самочинним. За таких умов [PERSON] не набула у власність добудовану мансарду по [ADDRESS], що виключає можливість володіння, користування та розпорядження нею. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено набуття права власності на нерухоме майно на підставі рішення органу місцевого самоврядування, а саме виконавчого комітету міської ради про дозвіл на початок будівельних робіт. Крім того, достовірно невідомо, що [PERSON], здійснивши будівництво добудови до житлового будинку, не порушила будівельних, санітарних та протипожежних норм і правил під час будівництва, оскільки вказане нерухоме майно не приймалось в експлуатацію державною приймальною комісією, яка підтверджує готовність цього об'єкту до експлуатації. Однак, [PERSON], здійснивши добудову до частини жилого будинку, шляхом знесення старого даху та будівництва нового, - на думку позивача порушила будівельні норми та правила її будівництва, створила значне навантаження на конструктивні та несучі елементи спільного даху по всьому будинку, що може спричинити велику ймовірність його руйнування, внаслідок чого позивач буде позбавлений права на володіння, користування та розпорядження житлом (квартирою), що являється гарантованим правом, передбаченим ст. 319 ЦК України. Крім того, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 05.02.2012 року за №168 не існує, про що свідчить лист ЛМР від 09.10.2012 року №1103-246, а в результаті пошуку в реєстраційні базі рішень виконавчого комітету ЛМР за ключовими словами «[ADDRESS]» документів не знайдено. Навпаки, під тим самим номером № 168 але від 19.02.2010 року існує інше рішення про оформлення права державної власності на будівлю по [ADDRESS]. Таким чином, укладаючи даний договір купівлі - продажу квартири по [ADDRESS] були порушені права позивача як співвласника допоміжного приміщення горища, оскільки на його перепланування з долученням житлової площі не було надано її згоди. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви, просили позов задовольнити. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, підтримавши письмові заперечення та письмові пояснення, долучені до матеріалів справи. Просили відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилася, хоч про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що стверджується відміткою в журналі вихідної кореспонденції суду. Заперечень на позовну заяву не подала. Представник третьої особи Львівської міської ради - віднесла вирішення даного спору на розсуд суду. Представники третіх осіб - Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гусак Р.Т. та представник Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції у Львівської області в судове засідання повторно не з'явилися про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, повно та всебічно з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставні та не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав та мотивів. Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтями 316, 317, 319 ЦК України передбачено, що право власності особа здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що 21 травня 2010 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі - продажу квартири, згідно якого продавець [PERSON] продала, а покупець [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т. та зареєстровано в реєстрі за №1113. З договору про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 21.05.2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т. в реєстрі за №1113 вбачається, що до перепланування з долученням житлової площі - на підставі Рішення ЛМР від 05.02.2010 року №168, квартира [ADDRESS] складалась із однієї житлової кімнати та кухні, загальною площею 36,2 кв.м., житл.пл. 17,1кв.м, після перепланування - з двох житлових кімнат та кухні загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 34,5кв.м. Згідно Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №168 від 05.02.2010 року «Про перепланування гр. [PERSON] квартири з долученням житлової площі на [ADDRESS]», виконавчий комітет вирішив дозволити гр. [PERSON] провести перепланування житлового приміщення на [ADDRESS]. Відповідно до техпаспорту від 05.03.2010 року квартира [ADDRESS] розташована на 1-му та мансардному поверсі. 02.07.2010 р. ОКП ЛОР"БТІ та ЕО" було видано витяг про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно на ім"я відповідача [PERSON] Відтак, відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру [ADDRESS]. Згідно техпаспорту на згадану вище квартиру від 17.10.2012 року, загальна площа квартири на даний час становить 80,6 кв.м, перепланування дозволено Інспекцією ДАБК у Львівській області, декларацію ЯА 14312213587 від 09.11.2012 року. Відповідач є власником квартири на підставі свідоцтва про право власності від 08.05.13 р., що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається з долучених до справи документів, переобладнання горища в мансардний поверх здійснено відповідачем [PERSON] - попереднім власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] придбав квартиру, що складалась на момент продажу з 1-ого поверху та мансарди, загальною площею 68,6 кв.м. та оформив право власності на неї на законних підставах відповідно до умов Договору купівлі-продажу. Крім того, відповідачем [PERSON] проведено внутрішній ремонт приміщень внаслідок, яких збільшилась загальна площа квартири та добудовано балкон з дотриманням будівельних норм та правил, санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинків. Проте суду не представлено жодних доказів на підтвердження того, що внаслідок проведення робіт, виконаних відповідачем [PERSON], порушено будь-чиї права. Окрім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.06.2013 року, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи Львівська міська рада, Шевченківська райадміністрація Львівської міської ради, ЛКП" Янів- 405", [PERSON], Інспекція Держархбудконтролю про усунення перешкод у користуванні горищем будинку [ADDRESS], знесення самочинного будівництва - відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Рішення набрало законної сили. Вказаним рішення також встановлено вищевикладені обставини. Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України в редакції, яка діяла на дату посвідчення спірного правочину, якою встановлено загальні правила посвідчення правочинів про відчуження житлового будинку, садиби, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Також вказано, що крім правовстановлювального документа на житловий будинок, садибу та інше нерухоме майно (за винятком земельної ділянки), якщо воно підлягає державній реєстрації, нотаріус вимагає витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Коли з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно видно, що власник, наприклад, житлового будинку здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову, у тому числі перепланування житлового будинку, переобладнання нежитлового приміщення в житлове і навпаки, або звів чи зводить господарські, побутові будівлі та споруди без установленого дозволу або без належно затвердженого проекту чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, нотаріус вимагає подання рішення органу місцевого самоврядування про дозвіл здійснити перебудову, прибудову, перепланування чи звести господарські, побутові будівлі та споруди. При відсутності такого рішення нотаріус відмовляє в посвідченні договору відчуження житлового будинку, власником якого здійснено таку перебудову, прибудову, переобладнання чи зведено господарські побутові будівлі та споруди. Отже, як вбачається з договору про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 21.05.2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т. в реєстрі за №1113, нотаріус отримав від продавця [PERSON] Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №168 від 05.02.2010 року «Про перепланування гр. [PERSON] квартири з долученням житлової площі на [ADDRESS]», а відтак при посвідченні спірного договору нотаріусом отримано всі необхідні правовстановлюючі документи на квартиру та посвідчено договір з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як визначено ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно із ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачем в своїй позовній заяві не наведено жодної правової підстави відповідно до вимог ЦК України для визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 21 травня 2010 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т., а відтак суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даної позовної вимоги. Що стосується вимог позивача про скасування державної реєстрації права власності в частині добудованої мансарди в розмірі 32,4 кв. м. по [ADDRESS], то суд вважає, що такі вимоги є похідними та взаємоповязаними з вимогою щодо визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 21 травня 2010 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т., у задоволенні якої судом відмовлено, а тому такі також до задоволення не підлягають. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Що стосується заяви представника відповідача про сплив строку позовної давності, то на думку суду, позивачем не пропущено такий строк. Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до вирішення ним рішення. В судовому засіданні встановлено, що позивачка дізналася про договір купівлі-продажу квартири, укладений 21 травня 2010 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т. в судовому засіданні по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи Львівська міська рада, Шевченківська райадміністрація Львівської міської ради, ЛКП" Янів- 405", [PERSON], Інспекція Держархбудконтролю про усунення перешкод у користуванні горищем будинку [ADDRESS], знесення самочинного будівництва, який поданий нею в грудні 2012 року. А даний позов поданий позивачем в липні 2014 року. У зв'язку з чим, суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено. Статтею 79 ЦПК передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З квитанції №0.0.507023900.1 від 17.02.2016р. та рахунку №001/2-1502/16ц від 15.02.2016 р. до договору про надання юридичних послуг від 15.02.2016 року вбачається, що відповідачу [PERSON] надано правову допомогу вартістю 5000 грн. Враховуючи наведене, згідно із ст. 88 ЦПК України, витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. слід стягнути з позивача [PERSON] в користь відповідача [PERSON]

Outcome: dismissed