Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

11 березня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс», державного реєстратора Василівської районної адміністрації Запорізької міської ради Міюц С.О. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. В позові зазначив, що 30 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», з одного боку, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , - з другого, укладений договір іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором з тією ж самою фінансовою установою, укладеним в той же день. 16 листопада 2019 року державний реєстратор Василівської районної адміністрації Запорізької міської ради Міюц С.О. прийняла рішення № 49712027 про реєстрацію права власності на передану в іпотеку квартиру [ADDRESS] за товариством з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс», про що позивач дізнався 16 січня 2020 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Реєстрація права власності, зазначає в заяві позивач, здійснена незаконно та підлягає скасуванню з таких підстав. Можливість звернення стягнення на нерухомість, передану позичальником кредитодавцю в забезпечення виконання основного зобов`язання, передбачена статтею 33 Закону України «Про іпотеку», за змістом якої у разі порушення основного зобов`язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, а пунктом 61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, державному реєстратору обов`язково надається копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві, та документ, що підтверджує сплив тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. В порушення означених положень законодавства реєстрація права власності відбулася у відсутність доказів отримання іпотекодавцем вказаної вимоги, яку той об`єктивно не міг получити, оскільки жодних правовідносин між майновими поручителями та наступним кредитором не існує. Відсутність у майнових поручителів правовідносин з відповідачем підтверджує той факт, що вони не отримували інформації про перехід права пред`явлення вимог по кредитному та іпотечному договорам наступному кредитору, який за вказаних обставин повинен нести ризик настання для нього несприятливих наслідків. Як випливає із змісту п. 61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за відсутності документу, що підтверджує завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмових вимог, обов`язковість якого прямо встановлена означеним пунктом, державний реєстратор повинен був зупинити розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним повідомленням заявника про необхідність надання протягом п`яти робочих днів необхідних документів, а у разі ненадання таких документів - відмовити в державній реєстрації прав та їх обтяжень у відповідності до ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, проте жодних відомостей про проведення такої оцінки спірного майна іпотекодавці не отримували. Окрім зазначеного, відчуженням на свою користь предмету іпотеки відповідач порушив встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборону на примусове стягнення іпотечного майна, так як в силу вказаного Закону протягом його дії не може бути примусово стягнуте, тобто відчужене без згоди власника, нерухоме житло, якщо воно виступає як забезпечення зобов`язань за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті, та за умови, що таке житло використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя. Так як власники житла не надавали згоди на його відчуження та воно використовується ними як місце постійного помешкання у відсутність іншого житла, були відсутні підстави для реєстрації права власності і з цих підстав. Таким чином, проведення реєстрації права власності на зазначене житло за відповідачем першим здійснене за відсутності правових підстав для цього, так як відповідачем другим не було встановлено відповідність заявлених прав і поданих (отриманих) документів вимогам законодавства, наявності укладеного та нотаріально посвідченого договору про задоволення вимог іпотекодерджателя, не було перевірено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про те, чи перебуває спірна нерухомість в іпотеці у товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс", не перевірено факт направлення повідомлення-вимоги іпотекодавцям та позичальнику [PERSON] , а також факт отримання ними цього повідомлення-вимоги, не перевірено виконання умов щодо визначення вартості предмету іпотеки на момент проведення державної реєстрації права власності на нього. У зв`язку з викладеним позивач просить визнати протиправними оскаржувані дії товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс" і державного реєстратора та скасувати запис про державну реєстрацію права власності № 34176645 від 12.11.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1962686423101, вчинений державним реєстратором Василівської районної адміністрації Запорізької міської ради Міюц С.О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за товариством з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс» права власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 16.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. На підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2021 року підготовче провадження в справі закрито і справу призначено до судового розгляду (а. с. 104). Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову. Просить про його задоволення з підстав, викладених в позові. Представник відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс» - проти задоволення позову заперечує з огляду на таке. Право власності на спірну квартиру відповідач набув у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку»» за встановленою статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку» процедурою, згідно з якою іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, підставою для чого є застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Положеннями іпотечного договору між позивачем, третіми особами та відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тому передання права власності іпотекодержателю ґрунтується як на вимогах закону, так і на договорі між сторонами. Всі іпотекодавці згоду на передачу житла у власність фінансової установи скріпили своїми підписами, втіливши в такий спосіб своє волевиявлення щодо можливості реєстрації права власності за кредитором у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Що стосується укладення окремого договору про між іпотекадавцями та іпотекодержателем як обов`язкової підстави для можливості звернення стягнення на предмет іпотеки, законом його обов`язковість не встановлена, про що свідчить семантика розподільного сполучника «або», вжитого в статті 36 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. І так як відповідне застереження міститься в договорі іпотеки між первісним кредитором та майновими поручителями, не повинно бути іншого правочину з цим самим предметом. Посилання позивача на недотримання законодавства про письмове повідомлення іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки є хибним, оскільки виходячи зі змісту повідомлення про вручення поштового відправлення всі іпотекодавці або уповноважені ними особи отримали на межі липня-серпня 2019 року (усі - в різний час) письмову вимогу відповідача про усунення порушень. Отримання членом сім`ї кореспондента адресованого йому відправлення у відповідності до «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 року, прирівнюється до отримання особою безпосередньо, тому наявність підпису на сповіщенні про отримання рекомендованої кореспонденції підтверджує факт отримання цієї кореспонденції уповноваженою особою; з`ясування ж питання належності підпису на цьому сповіщенні не є належним до компетенції кредитора чи державного реєстратора. Порушення законодавства про мораторій відсутні, так як лише відсутність згоди власників нерухомого житла унеможливлює звернення стягнення на нього, між учасники права спільної власності на іпотечну квартиру дали безумовну згоду на її передачу у власність іпотекодержателя у випадку виникнення у нього права на звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору, а саме: пункту 7.4.1. іпотечного договору. Окрім того, мораторій на звернення стягнення на майно громадян, надане в забезпечення кредитів в іноземній валюті, полягає в забороні примусового стягнення майна, що відбувається за процедурою, визначеною законодавством про виконавче провадження, між тим звернення стягнення на квартиру [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відбулося не у примусовому, а у договірному порядку, підтвердженням чого є підписання сторонами договору, який містить застереження про право банку на реєстрацію права власності на предмет іпотеки у випадку невиконання зобов`язань за договором кредитування. У зв`язку з викладеним представник відповідача просить про залишення позову без задоволення. Друга відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розв`язання спору, до суду не з`явилася без повідомлення причин, у відсутність відзиву, клопотання про відкладення справи або здійснення судового розгляду у її відсутність. За вказаних обставин суд у відповідності до ст. ст. 211, 233 ЦПК України вважає за можливе проведення судового розгляду без участі державного реєстратора, що прийняв оскаржуване рішення. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 30 листопада 2007 року між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк (Ві Ей Бі)» укладений кредитний договір, за яким банк надав, а позичальник отримав в кредит грошові кошти у сумі 42900 доларів США та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування протягом строку дії договору (а. с. 12-15 т. 1). В цей же день, а саме: 30 листопада 2007 року, відкрите акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк (Ві Ей Бі)» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] уклали договір іпотеки, за яким іпотекодавці в забезпечення виконання зобов`язань за договором № КФ 421-07/С передали в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] (а. с. 16-20 т. 1). 19 липня 2019 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» і товариством з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс» укладений договір № 24435 про відступлення права вимоги та договір про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, відповідно до яких первісний кредитор та іпотекодержатель уступив наступному кредиторові та іпотекодержателю право вимоги за кредитним та іпотечним договорами, що укладені між банком «Всеукраїнський Акціонерний Банк» і [PERSON] , а також між банком «Всеукраїнський Акціонерний Банк» і [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 66-81 т. 1). 16 листопада 2019 року державний реєстратор Василівської районної адміністрації Запорізької міської ради Міюц С. О. прийняла рішення № 49712027 про реєстрацію права власності за на квартиру [ADDRESS] товариством з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс» (а. с. 65 т. 1). Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки внормовані статтями 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» і до них, зокрема, відноситься невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Підстави для позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки визначені статтею 36 Закону «Про іпотеку», з якої випливає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі окремого договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, закон прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Договором про іпотеку між сторонами передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки (п. 7.41. розділу 7 договору (а. с. 19 т. 1). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Статтею 35 Закону України «Про іпотеку», за змістом якої у разі порушення основного зобов`язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, передбачено обов`язковість повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до п. 61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця (1); документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі (2); заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу) (3). Судом встановлено, що відповідачем першим було подано оригінали документів, необхідних в силу положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації права власності на нерухомість на підставі застереження в договорі іпотеки, що означає дотримання вимог законодавства, яке внормовує порядок здійснення державної реєстрації права власності, з формальної точки зору. Вирішуючи вимогу позову про незаконність реєстрації права власності на іпотечне майно через заборону піддавати примусовому зверненню стягнення на предмет іпотеки, наданої в забезпечення зобов`язання за кредитними договорами, що отримані в іноземній валюті, суд знаходить її ґрунтовною, а звернення стягнення за вказаних обставин - таким, що є підставою для скасування рішення про реєстрацію речового права на нерухомість, виходячи з таких міркувань. 7 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до п. 1 ч. 1 якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: -таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; -загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Таким чином, означений Закон ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Квартира [ADDRESS] , право власності на яку набуто [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2003 року, має загальну площу 68,4 квадратних метри і не перевищує встановлену Законом вищу межу; вона використовується як місце постійного проживання позивача та третіх осіб; передана в іпотеку в забезпечення виконання основного зобов`язання, що встановлено договором № КФ 421-07/С від 30.11.2007 року про отримання споживчого кредиту в сумі 42900 доларів США. З урахуванням наведених міркувань вказане житло протягом дії означеного Закону, який не втратив силу на момент вирішення цього спору, не може бути примусово стягнуто іпотекодержателем. Таким чином суд доходить висновку, що у відповідача другого були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за товариством з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс». Означений висновок міститься у постанові Великої Палата Верховного Суду від 20.11.2019 року в справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474 апп 19, і в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд не може не враховувати її при розв`язанні побідних правовідносин. Дійшовши висновку про необхідність вирішення спору на користь позивача, суд не погоджується з твердженнями представника відповідача про те, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру за товариством з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс» не є примусовим стягненням, яке відбувається під час здійснення виконавчого провадження, а обумовлена домовленістю сторін при укладенні договору іпотеки, виходячи з такого. Як випливає із статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. До окремого договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, прирівнюється застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі (ст. 36 Закону України «Про іпотеку). За змістом ст. 37 Закону «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є, зокрема, відповідне застереження в іпотечному договорі, яке за своїми правовими наслідками передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, а іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документом, що підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Наведене означає, що перереєстрація права власності на нерухоме майно на підставі іпотечного застереження в силу ст. 33 Закону є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, що у даному випадку здійснюється без врахування волевиявлення іпотекодавця, тобто є примусовим стягненням. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення ж є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. Окрім наведених міркувань, задовольняючи позов, суд виходить з наведеного положення Законодавства про іпотеку про те, що підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконані зобов`язання з погашення кредиту. Як встановлено судом, від первісного кредитора до наступного перейшло право вимоги виконання зобов`язання, що утворюють 2628902 грн. 11 коп. (а. с. 69 т. 1), які складаються з боргу за кредитом, процентів, комісій та пені. Між тим рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2009 року (справа №2-1710/09), яке набрало законної сили, задоволений позов відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення отриманої суми кредиту у повному обсязі, процентів, штрафу за порушення строків повернення кредиту. Наявність судового рішення, яке набуло сили закону і є обов`язковим для виконання, свідчить про відсутність підстав для включення цієї суми до вимоги про невиконані зобов`язання та застосування положень договору про іпотечне застереження і приписує первісному кредитору спрямовувати свої вимоги в русло правовідносин, що пов`язані з виконанням рішень суду. У відповідності до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. З урахуванням наведених положень закону суд знаходить спосіб захисту права, обраний позивачем, таким, що відповідає положенням ст. 16 ЦК України, як такий, що прямо встановлений законом, тому, констатуючи порушення цивільного права позивача, знаходить всі підстави для задоволення позову. У відповідності до правил цивільного процесуального законодавства судовий збір, попередньо сплачений позивачем, має біти присудженим йому з відповідачів у рівних частках.

Outcome: approved