Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Демидівського районного суду Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Боремельська сільска рада, Демидівського району та Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області, про визнання частково недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 21 лютого 2001 року Боремельською сільською радою на ім`я [PERSON] , припинення права власності на земельну ділянку площею 1,995 га, яка розташована на території Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області і знаходиться в масиві [NUMBER] , площею 1,85 га та кормові угіддя в масиві № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] площею 0,145 га. Крім того, позивачка звернулась також з вимогою про визнання за нею, [PERSON] , [INFO] права власності на земельну ділянку площею 1,995, яка розташована на території Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області і знаходиться в масиві [NUMBER] , площею 1,85 га та кормові угіддя в масиві № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] площею 0,145 га., на яку вона має право на підставі сертифікату виданого 14.03.2000 року Демидівською РДА, серії [NUMBER]. В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 1990 року. Після припинення шлюбних відносин та подружнього життя, з ініціативи відповідача шлюб між ними рішенням Демидівського районного суду від 30 грудня 2015 року було розірвано. В період з 1991 року по 1997 рік позивачка працювала в колгоспі "Першотравневий", який пізніше було перейменовано в КСП "Застир`я" і оскільки мала право на отримання земельної частки (паю) 14.03.2000 року їй було видано сертифікат серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 1,995 гектара. Після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, позивачці стало відомо, що відповідач отримав у власність земельну ділянку, на яку вона має право на підставі вище вказаного сертифікату. Даний сертифікат [PERSON] отримав на підставі договору дарування. Після чого отримав державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданий 21 лютого 2001 року Боремельською сільською радою на підставі рішення № 28 від 2 травня 2000 року. Рішенням Демидівського районнного суду від 29 грудня 2017 року було встановлено нікчемність договору дарування, після чого позивачка звернулась до Демидівської РДА про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою на вказану земельну ділянку. Розпорядженням Демидівської РДА № 183 від 18.06.2018 року позивачці було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення меж) земельної ділянки в натурі (на місцевості) та укладення договору із землевпорядною проектною організацією на виготовлення технічної документації та після її виготовлення подати на розгляд та затвердження до райдержадміністрації. Позивачка не може зареєструвати право власності на земельну ділянку, на яку має право, оскільки відповідач має відповідний правовстановлюючий документ - державний акт на право приватної власності на землю, що посвідчує його право власності. Тому змушена звернутись за захистом своїх законних прав та інтересів до суду. Під час розгляду справи в суді, представник позивачки - адвокат Панчина П.Є. позовні вимоги позивачки підтримав повністю з тих же підстав , що викладені в позовній заяві, просить суд взяти до уваги його заперечення на відзив відповідача [PERSON] . Крім того суду пояснив, що [PERSON] працювала в колгоспі " Першотравневий ", який пізніше було перейменовано в КСП "Застир`я" с. Боремель Демидівського району та отримала земельний сертифікат на земельну частку (пай) в даному господарстві під час паювання земель. Відповідно до договору дарування право на даний пай було перейшло до її чоловіка [PERSON] Однак відповідно до рішення Демидівського районного суду даний договір було визнано нікчемним і в неї поновлено її право на дану земельну частку ( пай). Вона розпочала процедуру виготовлення державного акту на дану земельну ділянку, отримала розпорядження голови адміністрації на виготовлення технічної документаціі з землеустрою, однак зареєструвати своє право на дану земельну ділянку не може, оскільки в реєстрі дана земельна ділянка за кадастровим номером рахується за [PERSON] на підставі виготовленого ним державного акту на право приватної власності на два паї - один з яких належить їй на підставі сертифікату на земельну частку ( пай). Тому просить суд частково визнати недійсним даний державний акт та припинити право на спірну земельну ділянку за [PERSON] і надати їй можливість оформити своє право власності на даний пай. Відповідач [PERSON] позов не визнав, подавши відзив на нього, просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю. Відповідач позов не визнав так як вважає, що внаслідок виділення згідно сертифікату серії [NUMBER] від 14.03.2000 р. земельної частки (паю) у власність відповідачу, зазначений сертифікат, отриманий позивачем, втратив дійсність відповідно до закону. Як вбачається з державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] , державний акт колективному сільськогосподарському підприємству "Застир`я" видано 30 грудня 1996 року. Право на земельну частку (пай) в колективній власності набувають виключно члени КСП. На дату видачі державного акту КСП "Застир`я" позивачка не перебувала у членах КСП "Застир`я", а отже відповідач вважає, що не набула права на земельну частку (пай). Вважає, що не перебуваючи у членах КСП "Застир`я" на момент видачі КСП державного акту на право колективної власності на землю, та, звернувшись з позовом до суду про захист права, яке відповідно до закону виникає лише у членів КСП, позивачка звернулась до суду за захистом права, яке в неї не виникало. З цих підстав просить в задоволенні позову відмовити. Представник позивачки - адвокат Панчина П.Є. подав заперечення на відзив, зазначивши в ньому, що відповідачем у відзиві не наведено фактів та не надано доказів стосовно безпідставності позову. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області - звернулась до суду з заявою про розгляд даної справи без їхньої участі /а.с.91/. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ГУ Держгеокадастру у Рівненській області жодного разу на розгляд справи не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у відсутності представника на адресу суду не направили. Заслухавши пояснення відповідача, та представників сторін, вивчивши матеріали справи, повно та об`єктивно дослідивши докази по справі та оцінивши їх, суд приходить до наступних висновків. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих учасниками справи. Під час судового розгляду за клопотанням представника відповідача [PERSON] - адвоката Троцюка О.С. було прийнято до справи письмовий доказ - інформацію архівного відділу Демидівської РДА від 26.04.2019 року за № 47/01-10 та за його ж заявою було долучено копію акту приймання-передачі послуг від 04.06.2019 року з додатками та відповідь відділення зв`язку. Під час судового розгляду справи за клопотанням представника позивачки - адвоката Панчини П.Є. було долучено до матеріалів справи письмові докази. Інші сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з повідомлення відділу у Демидівському районі ГУ Держгеокадастру у Рівненській області М-4/0-4/6-16 від 26.12.2016 року, згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) гр. [PERSON] виданий сертифікат серії [NUMBER] від 14.03.2000 року на площу 3.11 умовних кадастрових гектарах на території Боремельської сільської ради, який в подальшому був подарований гр. [PERSON] , жителю с [ADDRESS] , на підставі договору дарування № 228 від 14.03.2000 року /а.с.18/. Відповідно до рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2017 року, було встановлено нікчемність договору дарування земельного сертифікату, що укладений 14 березня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Демидівської державної нотаріальної контори Котюбіним І.Ф. за реєстровим № 228. Дане рішення постановою Апеляційного суду Рівненської області від 26 квітня 2018 року було залишено без змін. Рішення суду набрало законної сили 26 квітня 2018 року /а.с.36-41/. З довідки, виданої виконкомом Боремельської сільської ради Демидівського району, Рівненської області № 02-21/768 від 13.06.2018 року вбачається, що враховуючи рішення Демидівського районного суду від 29.12.2017 року, справа № 558/312/17, згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 14.03.2000 року за гр. [PERSON] обліковується земельна частка (пай) загальною площею 1,995 га, в тому числі згідно проекту організації ріллі в масиві [NUMBER] площею 1,85 га та кормові угіддя в масиві № [NUMBER] ділянка № [NUMBER] площею 0,145 га /а.с.21/. Відповідно до Розпорядження голови Демидівської РДА № 183 від 18 червня 2018 року "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою", [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на підставі рішення Демидівського районного суду про визнання права на земельну частку (пай) КСП "Застир"я" в масиві [NUMBER] площею 1,85 га (рілля) та в масиві № [NUMBER] площею 0,145 га (кормові угіддя) за межами населених пунктів на території Боремельської сільської ради для ведення особистого селянського господарства. Гр. [PERSON] укласти договір із землепорядною проектною організацією на виготовлення вищезгаданої технічної документації та після виготовлення подати її на розгляд та затвердження до райдержадміністрації /а.с.15/. Про те, що [PERSON] розпочала виготовляти технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства, підтверджує технічна документація та додані до неї копії документів /а.с.10-47/. Як встановлено під час розгляду даної справи в суді в процесі виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 1,995 га позивачці з відділу у Демидівському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області надійшло повідомлення про те, щоб вона надала до відділу документи, на підставі яких державний акт, який було видано на ім`я [PERSON] втратив чинність для внесення даних до державного земельного кадастру /а.с.47/. Однак позивачка цього зробити не може, оскільки державний акт, виданий на ім`я [PERSON] дійсний. Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2017 року було встановлено нікчемність договору дарування земельного сертифікату, що укладений 14 березня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Демидівського державної нотаріальної контори Котюбіним І.Ф. за № 228 та в рішенні зазначено було правові наслідки недійсності даного правочину. Нормами ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Ч.1 ст. 216 ЦК України, передбачено правові наслідки недійсності правочину, а саме недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих цим збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. За таких підстав, суд вбачає, що відносно суб`єктивного земельного права створюється неможливість реалізації позивачем свого права на земельну ділянку через наявність державного акту на ім`я відповідача, позивачем вичерпані всі засоби досудового врегулювання даного спору. Враховуючи вище вказані обставини, суд приходить до висновку, що вимога позивачки щодо визнання частково недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 21 лютого 2001 року Боремельською сільською радою на ім`я [PERSON] та припинення його права власності на земельну ділянку площею 1,995 га, яка розташована на території Боремельською сільської ради Демидівського Рівненською області підлягає задоволенню повністю. Щодо вимоги позивачки про визнання за нею права власності на дану земельну ділянку, то суд відмічає наступне. Позивачкою розпочато виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а отже дана вимога позивачки є передчасною, оскільки визнавши частково недійсним державний акт на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] і при внесенні даних відомостей до державного земельного кадастру, позивачка автоматично набуває право подальшого оформлення своїх прав на дану земельну ділянку ( пай), оскільки вона дане право набула на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 14.03.2000 року. Враховуючи вказані обставини справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки в цій частині є передчасними та не підлягають до задоволення судом. Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанцій про сплату судового збору № 2 від 04 лютого 2019 року та № 8 від 13 лютого 2019 року [PERSON] при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 768,40 грн. за позовну вимогу немайнового характеру та 1059 грн. 64 коп. - за позовну вимогу майнового характеру. Згідно акту виконаних робіт № 8 від 13 лютого 2019 року, [PERSON] , понесено витрати на надання правничої допомоги, сплачено гонорар в розмірі 2000 грн. Оскільки позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню частково, зокрема позовні вимоги немайнового характеру повністю, а в задоволенні позовних вимог майнового характеру позивачці відмовлено, то відповідно з відповідача підлягають стягненню витрати позивачки, понесені у вигляді сплати судового збору за позовну вимогу немайнового характеру в сумі 768,40 та пропорційно до задоволених вимог 1000 грн. за надання правничої допомоги. Відповідно до акту приймання-передачі правової допомоги за договором № 4цас від 01.09.2018 р. по даній справі [PERSON] понесено витрати за надання правничої допомоги в розмірі 6252,20 грн. А тому відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України з позивачки підлягають стягненню на користь відповідача 3126 грн.10 коп. витрат за надання правничої допомоги.

Outcome: partial