Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його дій протиправними у ненаданні достовірної інформації про проданий товар, та стягнення з відповідача на її користь зайво сплачених грошових коштів в сумі 1399.90 грн.. Позовні вимоги мотивує тим, що 16.03.2013 року вона придбала ноутбук "Леново В 590" у відповідача в магазині "Ельдорадо" на вул. Європейській, 26 в м. Бердичеві. Вона купувала даний ноутбук в кредит. Продавець сказав їй, що оформить необхідні документи для кредиту. Вона зачекала декілька хвилин, взяла наданні продавцем документи і передав працівнику банку для оформлення кредиту. Так як вона не розраховувалася готівкою, то і не звернула уваги, на те, що вартість ноутбука збільшилася за рахунок того, що продавець без її відома добавив до вартості ноутбука вартість Комплексного пакету налаштувань ПК " Преміум", який коштує 1099.90 грн., та страховку терміном один рік, яка коштує 300 грн.. Коли вона оглядала ноутбук на вітрині, то на ньому вже стояла операційна система і згідно умов продажу саме він продавався з нею. Яку установку операційної системи робили працівники відповідача їй не відомо. Для чого їй встановили безліч непотрібних програм воне не знає. Оновлення операційної системи і драйверів відбувається автоматично, а з неї за це взяли гроші. Ніякого навчання ніхто не проводив. Вона оформила кредит, та забрала ноутбук. Вважає, що відповідачем належної інформації щодо даного товару їй надано не було. Просто включили до вартості ноутбука додаткові послуги з розрахунку на те, що працівник банку також не буде їй вказувати про те, що крім ноутбуку вона купувала ще й неіснуючі додаткові послуги. Її просто обманули і взяли додатково з неї кошти в сумі 1399.90 гривень. У відкритому судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги повністю, з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Заяви про розгляд справи в його відсутності суду не надав. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» інформація про продукцію повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 2) найменування нормативних документів, вимогам яких повинна відповідати вітчизняна продукція; 3) дату виготовлення; 4) відомості про умови зберігання; 5) гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); 6) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; 7) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; 8) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. 9) надати належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують належну якість продукції (сертифікат якості з додатками, сертифікат відповідності з додатками, висновок Державної санітарно-епідеміологічної експертизи, тощо). Така інформація доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку (ч. 2 вказаного Закону). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 вказаного Закону продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний споживачеві надати інформацію про продукцію та на вимогу споживача зобов'язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Разом з тим, 16 березня 2013 року в магазині відповідача [PERSON] здійснила свій свідомий та компетентний вибір, придбавши ноутбук Леново В 590(а.с. 3). І лише після придбання товару позивачка 28 лютого 2014 року( майже через 11 місяців) звернулася до відповідача із заявою на отримання відповідної інформації про товар(а.с. 2, 4-5). Як пояснила в судовому засіданні позивачка вона звернулася до відповідача тільки після того, як придбаний ноутбук перестав належним чином працювати. Таким чином, позивачкою не було дотримано такої складової на отримання інформації, передбаченої ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», як своєчасність інформації про продукцію, що може вплинути на свідомий і компетентний його вибір. Ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачені наслідки продавця товару щодо не надання такої інформації споживачеві. Так, у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: 1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; 2) неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків; 3) заподіяння шкоди життю, здоров'ю або майну споживача - споживач має право пред'явити продавцю (виробнику, виконавцю) вимоги, передбачені законом, а також вимагати відшкодування збитків, завданих природним об'єктам, що перебувають у його володінні на праві власності або на інших підставах, передбачених законом чи договором. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Разом з тим, перелічені наслідки ненаданням інформації позивачці не спричинені. Крім того, [PERSON], на думку суду, не доведено факт ненадання інформації про товар під час купівлі даного товару. Доводи позивачки про те, що при придабнні ноутбуку їй було не було надано достовірної інформації про товар спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, які були надані позивачкою. Так, у фіскальному чеку зазначена інформація про придбаний товар, а також його вартість( а.с.3). Факт отримання даного чеку під час придбання ноутбук "Леново В 590" у відповідача в магазині "Ельдорадо" на вул. Європейській, 26 в м. Бердичеві підтвердила в судовому засіданні і позивачка. Здійснивши запит на отримання інформації про придбаний товар після придбання продукції(а.с.4) позивачка послалася, зокрема, на норми Закону України «Про інформацію". Разом з тим, позовні вимоги позивачки обґрунтовує не виконання відповідачем положень Закону України «Про захист прав споживачів», а не Закону України «Про інформацію". З урахуванням положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позиву, у зв'язку з відсутністю для цього правових підстав. При пред'явленні позову позивачка була звільнена від сплати судового збору на підстав п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed