Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

11.07.2016 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивувала тим, що з 05 вересня 1998 року по сьогоднішній день перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - [PERSON]. Під час перебування у шлюбі, на підставі рішення Олешницької сільської ради від 22.12.1998 року [PERSON] отримав земельну ділянку площею 0,18 га по вул. Молодіжна, 27, в с. Олешник, Виноградівського району, Закарпатської області. Після цього, 09.02.2000 року, було виготовлено будівельний паспорт і сторони почали будувати житловий будинок, який на момент звернення до суду має ступінь готовності у 56 %. У зв'язку з вищевказаним позивач просив суд реально поділити між сторонами в рівних частинах спірний незавершений будинок, визначити порядок користування земельною ділянкою під ним. До початку розгляду справи по суті, 15.09.2016 року, відповідачем подано зустрічний позов про розірвання шлюбу (а.с.50-51). Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15.09.2016 року два вищевказані позови об'єднані в одне провадження (а.с.56). До початку розгляду справи по суті позивач доповнив позовні вимоги (а.с.156-161), а саме просив: - визнати за [PERSON], право на 1/2 частину спільно нажитого із [PERSON] майна, а саме: на 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку з надвірними спорудами з процентом готовності 68,99%, розташованого по вулиці Молодіжній, 27, в с Олешник, Виноградівського району Закарпатської області та вселити її у вищевказаний будинок; - реально поділити по половині вищевказаний об'єкт нерухомості, а саме [PERSON] з першого поверху виділити в натурі житлову кімнату з коридором під літерою «1», пл. 27,1 кв.м., коридор зі сходовою кліткою під літерою «2», пл. 9,8 кв.м., санвузол під літерою «3», пл. 5,6 кв.м.; частину гаражу під літерою «6», пл. 10,6 кв.м., відкритий ґанок під літерою «1»; з другого поверху - житлову кімнату під літерою «7», пл. 25,7 кв.м., суміщений санвузол під літерою «8», пл. 4,8 кв.м.; коридор зі сходовою кліткою під літерою «9», пл. 10,4 кв,м., частину житлової кімнати під літерою «10», пл. 11,0 кв.м.; балкон під літерою «1У», загальною площею 105,0 кв.м.; - відповідачу [PERSON] виділити з першого поверху будинку кухню під літерою «4», пл. 25,3 кв.м., житлову кімнату під літерою «5», пл. 15,7 кв.м., частину гаражу під літерою «6», пл. 10,5 кв.м., терасу зі сходовою кліткою під літерою «111»; з другого поверху - частину житлової кімнати під літерою «10», пл. 32,1 кв.м., житлову кімната під літерою «11», пл. 24,0 кв.м., терасу зі сходовою кліткою під літерою «111», балкон під літерою «1У», загальною площею 107,6 кв.м; - зобов'язати позивача та відповідача провести будівельно-монтажні роботи, а саме позивачці на суму 113 118,03 грн., а відповідачу на суму 113 554,77 грн.; - встановити порядок користування земельною ділянкою пл. 0,1714 га, розташованої по вулиці Молодіжній, №27 в с. Олешник, Виноградівського району, Закарпатської області відповідно до першого варіанту запропонованого у Висновку експерта, а саме: виділити у користування [PERSON] дві земельні ділянки площами S2=216,1 кв.м. та S3=577,2 кв.м., які будуть з'єднані між собою землями спільного користування S1=127,4 кв.м.; виділити у користування [PERSON] земельну ділянку площею S4=793,3 кв.м., доступ на яку буде здійснюватись через земельну ділянку, що перебуває у спільному користуванні S1=127,4 кв.м.; земельну ділянку S1=127,4 кв.м. залишити у спільному користуванні сторін; - стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за більшу його частку у недобудованому будинку на суму 6057,6 грн. та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, обставини справи підтвердила та просила позов задовольнити в повному обсязі, щодо задоволення зустрічних позовних вимог не заперечувала. По суті справи пояснила, що в будинку зроблений лише перший поверх, а тому поетажний розподіл будинку буде суттєво порушувати права особи, за якою визнають право на другий поверх, а тому він є недоцільним. Відповідач та його представник в судовому засіданні первісний позов визнали частково, а саме не заперечували проти встановлення визначеного в позові порядку користування спірною земельною ділянкою, просили розірвати шлюб. При цьому вказали, що погоджуються лише на поетажний розподіл будинку із залишенням за [PERSON] першого поверху. Заперечили, щодо встановлення будь-яких грошових зобов'язань стосовно відповідача, оскільки це не передбачено законодавством. Заслухавши сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши досліджені докази у їх сукупності, з'ясувавши усі фактичні обставини, що необхідні для вирішення справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є частково не обґрунтованими та не підлягають до задоволення, а зустрічний позов заявлений [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 05 вересня 1998 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження, видане виконкомом Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №24 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8). З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим вони відмовляються від примирення. Шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Також в судовому засіданні встановлено, що, неповнолітня дитина після розірвання шлюбу залишається з матірю. З цього приводу спір відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивач за зустрічним позовом звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання [PERSON] та [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам неповнолітньої дитини, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Згідно копії рішення Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 22.12.1998 року (а.с.12-13) [PERSON] виділено земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, площею 0,1814 га за адресою: вул. Молодіжна, 27, в с. Олешник, Виноградівського району, Закарпатської області. На виконання вищевказаного рішення, головним архітектором Виноградівського району [PERSON], було надано дозвіл [PERSON] на право виконання будівельних робіт (а.с.11) та 09.10.2000 року виготовлено будівельний паспорт на будинок по вул. Молодіжна, 27, в с. Олешник, Виноградівського району, Закарпатської області (а.с.10). Згідно висновку експерта №237/11-16 від 03.01.2017 року, житловий будинок за адресою: с. Олешник, вул. Молодіжна, 27, Виноградівського району, Закарпатської області, будівництвом не завершений, процент готовності становить 68,99%, а його дійсна ринкова вартість становить 990649,68 грн. Згідно довідки №279 від 09.04.2016 року, наданої комунальним підприємством Виноградівське районне БТІ, вище зазначений спірний будинок рахується за [PERSON] (а.с.17). 09.04.2016 року на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на незавершений будівництвом житловий будинок по вул. Молодіжна, 27, в с. Олешник, Виноградівського району, Закарпатської області (а.с.18-20). Встановлені фактичні обставини справи, врегульовані нормами Цивільного кодексу України та Сімейного Кодексу України. Частиною 3 та 4 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до вимог ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Житловий будинок будувався в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю сторін. Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. В судовому засіданні сторони хоч і виявили бажання отримати грошову компенсацію за свою частину у спірному спільному сумісному майні, однак не дійшли згоди щодо суми такої. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив. Пункт 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачає, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК). В даному шлюбі народилась одна дитина - [PERSON]. Сторони не вказують, чи будуть порушуватись її інтереси при поділі спільного майна, а тому суд не приймає дану обставину до уваги під час винесення рішення. Дослідивши матеріали справи суд не знаходить жодних доказів, які б підтверджували наявність обставин зазначених в ч.2 ст.70 СК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для відступлення від засади рівності часток, у зв'язку з чим, відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, слід виходити з того, що частки подружжя є рівними. Вказане майно, враховуючи принцип спільності майна, надбаного чоловіком та дружиною в період шлюбу та відсутності в матеріалах справи жодних доказів його набуття в період припинення між ними сімейних відносин або за рахунок коштів одного з них, вважається їх спільною сумісною власністю. Я встановлено судом в судовому засіданні, спірний об'єкт нерухомості недобудований та в експлуатацію не зданий. З пояснень представників сторін та висновків експертизи видно, що у будинку зовнішні стіни не оздоблені, а в середині оздоблений лише перший поверх. На другому поверсі відсутні перегородки, стеля, на підлозі є тільки бетонна основа (останній абз. на а.с. 66). По периметру будинку відсутня відмостка, перекриття між першим і другим поверхом виконано не повністю (відсутнє над терасою), а перекриття між другим поверхом і горищем не виконано взагалі. Внутрішні сходи відсутні, а зовнішні наявні лише частково. Роботи з прокладанням інженерних мереж виконувались тільки від зовнішніх джерел до будинку та на першому поверсі (а.с.68, зворот). Як зазначив у своєму висновку експерт, будинок в такому вигляді, при поділі його сторонами навпіл, експлуатувати не можна (а.с.75, зворот), оскільки він потребує повної реконструкції покрівлі, встановлення пароізоляції та її утеплення, встановленню додаткових несучих конструкцій, здійснення внутрішнього оздоблення, проведення інженерних мереж на другому поверсі, зведення стіни між площами виділеними сторонам, а також виготовлення нових проходів. При цьому сторони повинні здійснити ремонт мінімум на 226 678 грн. 80 коп. Виходячи зі змісту частини другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. До прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч.3 ст.331 ЦК України). Відповідно до правового висновку ВСУ у справі 6-47цс16 від 07.09.2016 року, на яку безпосередньо посилається представник позивача, встановлено, що "правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України не дозволяє дійти висновку про те, що обєкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток, з наступних підстав. За позовом дружини, членів сімї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ обєкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами". Як вбачається з матеріалів справи спірний будинок за адресою с. Олешник, вул. Молодіжна, 27, не прийнятий до експлуатації, забудовник не отримав правовстановлюючого документа на майно та не зареєстрував своє право власності щодо нього в установленому законом порядку. В судовому засіданні, з пояснень сторін, матеріалів проведеної експертизи та наявної документації встановлено, що даний будинок готовий лише частково і в існуючому вигляді не може бути зданий в експлуатацію, як і бути придатним до життя без проведення відповідних будівельних робіт. Також судом враховано, що відповідач у справі категорично відмовляється від проведення будь-яких ремонтно-відновлювальних робіт, а також від їх оплати в подальшому. Зважаючи, що будинок не готовий до здачі в експлуатацію, після поділу в натурі він стане, на думку експерта, непридатним для проживання, а добудувати його без згоди іншого співвласника позивачка самостійно не зможе, оскільки порушить його право на недоторканість приватної власності, суд приходить до висновку, що даний об'єкт незавершеного будівництва не може визнаватися обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток, оскільки через небажання одного з них технічно не можливо довести до кінця вищевказане будівництво. Визнати ж право власності сторін на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва в порядку передбаченому ч.3 ст.331 ЦК України неможливо, оскільки такі вимоги сторонами не ставились, а суд позбавлений права виходу за межі позовних вимог. Саме за цих обставин суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо визнання за сторонами права на недобудований будинок та позбавлений можливості поділити його в натурі та роз'яснює сторонам, що у разі усунення вищевказаних недоліків вони мають право повторно звернутись з позовом до суду. Оскільки позивачка є співвласником майна, у яке вона хоче вселитись, їй, відповідно до законодавства України, не потрібно згода на це відповідача. Якщо останній буде чинити спротив у користуванні нею належним їй майном вона може звернутись до правоохоронних органів чи до суду. Оскільки право позивачки в даному питанні не порушується, таке звернення до суду є передчасним та не підлягає задоволенню. Оскільки сторони погодили між собою порядок користування спірною земельною ділянкою і це не порушує прав та законних інтересів інших осіб, суд ухвалив встановити порядок користування земельною ділянкою пл. 0,1714 га, розташованої по вулиці Молодіжній, №27 в с. Олешник, Виноградівського району, Закарпатської області відповідно до першого варіанту запропонованого у висновку експерта, а саме: виділити у користування [PERSON] дві земельні ділянки площами S2=216,1 кв.м. та S3=577,2 кв.м., які будуть з'єднані між собою землями спільного користування S1=127,4 кв.м.; виділити у користування [PERSON] земельну ділянку площею S4=793,3 кв.м., доступ на яку буде здійснюватись через земельну ділянку, що перебуває у спільному користуванні S1=127,4 кв.м.; земельну ділянку S1=127,4 кв.м. залишити у спільному користуванні [PERSON] до [PERSON]. Витрати за проведення експертизи поділити між сторонами в рівних частинах, оскільки позовні вимоги в частині для вирішення яких призначалась експертиза задоволені частково, а встановити витрати на проведення кожного окремого дослідження неможливо. Судові витрати в розмірі 1615 грн. 96 коп. за визнання прав та поділ незавершеного будівництвом будинку покласти позивача, оскільки у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. Судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп. за встановлення порядку користування земельною ділянкою стягнути з відповідача, оскільки позовні вимоги в цій частині задоволені. Судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. за розірвання шлюбу покласти на позивача за зустрічним позовом, оскільки рішення ухвалено в його користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial