Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.11.2006 року між сторонами було укладено шлюб, який 02.03.2010 року було розірвано, від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, вона самостійно здійснює утримання та виховання доньки. Оскільки відповідач не надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, а вона самостійно не має можливості утримувати доньку, остання звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про стягнення алементів, про що є відповідне рішення даного суду від 24.06.2009 року, проте, в зв'язку з несплатою відповідачем аліментів, у останнього виникла заборгованість, яка відповідачем була погашена під час слухання Деснянським районним судом м. Києва справи про позбавлення останнього батьківських прав та стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Крім того, вона несе додаткові витрати на утримання дитини, пов"язані із слабким здоров'ям дитини, відвідуванням дитиною студії «Лайк» по класу вокалу та фортепіано. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені додаткові витрати на утримання дитини в сумі 17 304 грн. 63 коп., а також передбачувані додаткові витрати на лікування дитини у сумі 3 814 грн. 25 коп., стягнути додаткові витрати на утримання дитини, що пов'язані з оплатою медичних послуг, транспортних витрат, витрат на придбання ліків та на розвиток здібностей дитини у розмірі 1 000 грн. 00 коп. починаючи від дня пред'явлення позову і до повнолітня дитини, а також витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, зазначив, що він усвідомлює свій обов'язок по утриманню власної дитини, проте, з нього за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2009 року стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Від сплати даних аліментів не ухиляється, заборгованості немає, окремо від сплати аліментів допомагає власній дитині по можливості, а тому твердження позивача, що він самоусунувся від матеріального забезпечення дочки є безпідставними. Крім того, відповідач заперечує щодо стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини, оскільки він має малий середньомісячний дохід, здійснює постійний догляд за хворою матір'ю - інвалідом 1 групи в результаті психічного розладу, а також тому що він сам має важкий стан здоров'я та потребує лікування. На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі зареєстрованому 25.11.2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї. У період шлюбу у сторін народилася спільна дитина [PERSON], [INFO]. Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу, 02.03.2010 року між сторонами було шлюб розірвано. На даний час малолітня дитина [PERSON] проживає разом з матір"ю, перебуває на її утриманні. Відповідно до виписки з історії розвитку дитини № 9753/2 від 07.07.2016 року дитині [PERSON] рекомендовано: -нагляд профільних спеціалістів 1 раз на 6 місяців; -лабораторне обстеження 1 раз на 6 місців; -противорецидивне лікування 2 рази на рік; -оздоровлення в стані ремісії в закладах для дітей із захворюванням органів дихання, морські курорти влітку не протипоказані. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 07.06.2016 року, виданої «Австралійським ортопедичним центром» вартість лікувальних маніпуляцій складає 7 628 грн. 50 коп.. Згідно довідки виданої 17.06.2016 року ЧП [PERSON], [PERSON] навчається в студії «Лайк» по класу вокалу та фортепіано, вартість навчання складає 800 грн. на місяць. На даний час позивач та відповідач проживають окремо, добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, кошти на утримання власної дитини з відповідача стягуються за рішенням суду про стягнення аліментів, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов?язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов"язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв"язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Відповідно до даної норми обов"язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред"являвся. У такому випадку такий батько зобов"язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Як вбачається з позовних вимог [PERSON], до додаткових витрат на утримання малолітньої дочки вона відносить витрати на лікування та розвиток здібностей дитини, додаткові витати з призначеним лікуванням, оплата медичних послуг, транспортних витрат, витрат на придбання ліків. З наданих позивачкою доказів вбачається, що останньою було понесено додаткові витрати на дитину в розмірі - 25 209 грн. 26 коп., що документально підтверджується відповідними квитанціями. Однак, в підтвердження понесення додаткових витрат на утримання дитини, щодо подальшого лікування, витрат стосовно відвідування дитиною студії по класу вокалу та фортопіано позивачем не надано належних доказів, суд не мав можливості перевірити достовірність відповідних затрат на дитину, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Як вже зазначалося вище, малолітня донька сторін по справі [PERSON] має слабке здоров'я, в зв'язку з чим тривалий час проходить певний курс лікування, що підтверджується відповідним медичними виписками. Позивачкою було сплачено за лікування дитини 25 209 грн. 26 коп., що підтверджується квитанціями про сплату, половина вартості лікування становить суму 12 604 грн. 63 коп., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, не у повному обсязі знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial