Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], Харківської міської ради, яку в ході судового розгляду неодразово уточнював,та остаточно просив припинити право власності [PERSON] на 20/400 частин будинку [ADDRESS] та сплатити їй грошову компенсацію вартості 20/400 частки будинку [ADDRESS], та визнати за [PERSON] право власності на 20/400 частки будинку [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що частина будинку, яка належить відповідачці незначна, що унеможливлює виділ цієї частки для мешкання без порушення прав позивача, спірна річ є неподільною, спільне користування спірним майном неможливий. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнені позовні вимоги з підстав вказаним у позовній заяві та просили суд постановити рішення, яким задовольнити позовні вимоги, зазначили, що позивач готовий у будь-який час сплатити відповідачці грошову компенсацію за 20/400 частки спірного будинку у розмірі 10392 грн. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні просила залишити позов без задоволення з підстав вказаних у письмових запереченнях, категорично зазначивши що вона не погоджується на виплату їй грошової компенсації, іншого житла вона не має. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Представник Харківської міської ради у судове засідання не з"явився, про слухання справи повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили, письмових заперечень не надавали, та суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю, оскільки позовні вимоги не зачіпають інтереси Харківської міської ради, будь-яких вимог до них не заявлено. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.317,319 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що сторони є рідними братом та сестрою та співвласниками будинку [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO] року, 1/2 частину будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель, житловою площею 22,60 кв.м. та при ньому є надвірні будівлі: літня кухня, два сараї, вбиральня, що належить померлому на підставі договору про право забудови та безстрокового користування земельною дільницею, посвідченого 04.03.1952 року 2-ю ХДНК за реєстром № 5977/11, зареєстрованому в Харківському міському бюро технічної інвентарізації 06.12.1970 р. під № 42039. Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 02.04.1985 року № 52/29 про дозвіл на будівництво, було дозволено [PERSON] та гр. [PERSON] провести добудову двох житлових кімнат площею 21 кв.м., 15 кв.м., кухню площею 10 кв.м., коридор площ. 5 кв.м., кладову площ. 3 кв.м., побудувати гараж розміром 3,8х7 м та сарай розміром 2х3 м в домоволодінні [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO] р. За позивачем зареєстровано 1/2 частина будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на його ім"я, після смерті матері [PERSON], виданого 01.11.2001 року 2-ю ХДНК, р. № 1-1665. Відповідачка на теперішній час є співвласником вказаного будинку та їй належить 20/400 частки будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 липня 1979 року та Договору дарування нерухомого майна від 16 липня 2013 року. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23.05.2011 року, за позовом [PERSON] до [PERSON] за [PERSON] визнано на підставі свідоцтва на спадщину за законом право власності на 10/400 часток житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23.05.2011 року, за позовом [PERSON] до [PERSON] за [PERSON] визнано на підставі свідоцтва на спадщину за законом право власності на 10/400 часток житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно Договору дарування нерухомого майна від 16 липня 2013 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстрованому у реєстрі за № 597, [PERSON] подарувала на користь [PERSON] 10/400 часток житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS], які належали [PERSON] на підставі Рішення суду Ленінського району м. Харкова від 18 грудня 2012 року. Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що відповідачка тривалий час у спірному будинку не проживала, оскільки виїхала до Грузії. Після отримання зазначеного вище дозволу будинок після смерті батька був переобладнаний та збільшений, відповідачка участі у переобладнанні будинку не приймала. Він же весь цей час проживав та утримував спірний будинок. Будинок був переобладнаний за його кошти, із врахування проживання однієї родини, тому вважає доцільним припинити право власності відповідачки на її частину у будинку з виплатою компенсації виходячи із оцінки ринкової вартості до проведення перебудови будинку. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 602 від 18.04.2014 р. : - У домоволодінні по [ADDRESS] є стара частина будинку, що існувала до проведення перебудови на підставі дозволу Ленінського райвиконкому № 52/29 від 02.04.1985 року. - надати варіанти виділу 20/400 частин житлового будинку по [ADDRESS], яка існувала до проведення перебудови на підставі дозволу Ленінського райвиконкому № 52/29 від 02.04.1985 року не надається можливим. - запропонувати розподіл житлового будинку з виділенням 20/400 частин житлового будинку по [ADDRESS] з відступом від ідеальної частки співвласника, яка існувала до проведення перебудови на підставі дозволу Ленінського райвиконкому № 52/29 від 02.04.1985 року не надається можливим. - ринкова вартість житлового будинку по [ADDRESS], який існував до проведення перебудови на підставі дозволу Ленінського райвиконкому № 52/29 від 02.04.1985 року, в цінах 2014 року складає 207842 грн. - ринкова вартість житлового будинку по [ADDRESS], яка існує після проведення перебудови на підставі дозволу Ленінського райвиконкому № 52/29 від 02.04.1985 року, порівняльним підходом складає 693529 грн. - ринкова вартість 20/400 частини житлового будинку по [ADDRESS], яка належить відповідачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 липня 1979 року та Договору дарування нерухомого майна від 16 липня 2013 року в літ. "А-1", який існував до проведення перебудови на підставі дозволу Ленінського райвиконкому № 52/29 від 02.04.1985 року, в цінах 2014 року складає 10392 грн. - ринкова вартість 20/400 частини житлового будинку по [ADDRESS], яка належить відповідачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 липня 1979 року та Договору дарування нерухомого майна від 16 липня 2013 року в літ. "А-1", яка існує після проведення перебудови на підставі дозволу Ленінського райвиконкому № 52/29 від 02.04.1985 року, порівняльним підходом складає 34676 грн. При вирішенні спору суд виходить з того, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. При цьому позов може бути пред'явлено з підстав п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що це не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї (п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України). Суд постановляє рішення при припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду ( ч.2 ст.365 ЦК України). Тобто суд не має право припинити право власності на частку у спільному майні без попереднього внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду та без згоди співвласника. Окрім наведеного вище, позивач не надав доказів того, що спільне володіння і користування майном є неможливим, лише пославшись на це у своїй позовній заяві. Як зазначила відповідачка, після повернення з Грузії до України, вона весь цей час вимушена проживати в найманих квартирах, маючи законне право проживати у спірному будинку. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є знайомими відповідачки, та надали пояснення з приводу того, що [PERSON] після повернення з Грузії проживає у найманих квартирах. Як вбачається з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.01.2014 року, відповідачка немає ніякого іншого нерухомого майна, і тому суд приходить до висновку, що у разі припинення її права власності на 20/400 частин зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами, таке припинення завдасть істотної шкоди її житловим інтересам гарантованим Конституцією України, оскільки вона не має іншого постійного житла, що є недопустимим відповідно до вимог ст. 365 ЦК України. Також обов'язковою умовою припинення права особи на частку у спільному майні є попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивачем грошові кошти на депозитний рахунок суду не внесені. Грошова компенсація власнику може бути надана тільки за його згодою, відповідачка не надала і не надає такої згоди на отримання грошової компенсації. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання ( ст. 364 ЦК України). Таким чином, відповідно до вимог ст. 364,365 ЦК України, неможливо припинити право на частку у спільний частковій власності без внесення грошових коштів на рахунок суду, без згоди співвласника на отримання грошової компенсації та без інших обов'язкових умов, передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України. На підставі зазначеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Згідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed