Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить скасувати наказ про її звільнення із займаної посади на підставі п.4 ч. 1 ст.40 КЗпП України; стягнути з приватного підприємця [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 55 871,23 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку за період 11 грудня 2012 року по 17 червня 2015 року в сумі 36 540,00 грн. В обгрунтування позовних вимог вказує, що З 26 грудня 2005 року працювала у приватного підприємця [PERSON] продавцем - консультантом з реалізації товарів згідно трудового договору № 5176 від 26 грудня 2005 року за адресами: вул. Степова, 16, вул. Соборна, 264, вул. Грушевського, 2, ринок "Андріївський", вул. Сагайдачного, 6 магазин "Океан", вул. Соборна, 262 магазин "Рівне-35" які знаходяться в м. Рівне. 26 листопада 2012 року повідомила [PERSON] про наміри звільнитись із займаної посади, про що подала відповідну заяву, однак ПП [PERSON] відмовився прийняти заяву про звільнення. 26 листопада 2012 року заяву про звільнення за власним бажанням з 11 грудня 2012 року направила рекомендованим листом. З моменту написання заяви про звільнення відпрацювала два тижні по 10 грудня 2012 року включно. На день звільнення, 11 грудня 2012 року ПП [PERSON] нарахував заробітну плату за період з листопада по грудень 2012 року в сумі 2830,8 грн. але виплатити її відмовився та не зробив записи про звільнення в трудовій книжці, лише 25 грудня 2012 року надіслав лист з вимогою особистого прибуття до м.Одеса, для здійснення власноручного підпису про розірвання трудового договору. Крім того, оскільки, на час звільнення в трудовій книжці відмітка про звільнення не зроблена та не проведений кінцевий розрахунок, а саме: не виплачена заробітна плата за листопад 2012 року, не виплачена компенсація за невикористані відпустки. Всього ПП [PERSON] повинен був провести кінцевий розрахунок в сумі 55 871,23 грн. Вважає дії ПП [PERSON] незаконними, оскільки у відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Станом на день пред'явлення позову до суду сума середнього заробітку складає 13 608 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що наказ від 25 лютого 2013 року про її звільнення за прогули є незаконним. Вона повинна була бути звільнена з 11 грудня 2012 року за власним бажанням. Вказала, що відповідач повинен виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку з 11 грудня 2012 року по 07 липня 2015 року і звільнити її з 07 липня 2015 року за власним бажанням. Представник позивача - адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав, викладених в запереченнях на позовну заяву, просив в задоволенні прозову відмовити. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримавши подані до суду заперечення, просив в задоволенні позову відмовити. Суду пояснив, що позивач, у встановленому порядку не оскаржувала наказ про її звільнення, а тому він є чинним і підстав для задоволення позову немає. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що на підставі наказу ФО-П [PERSON] 8 від 25 лютого 2013 року продавця-консультанта [PERSON] звільнено з займаної посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогули без поважних причин. Суд вважає надуманими доводи позову щодо заборгованості по заробітній платі в розмірі 55 871, 23 грн. Так, постановою старшого слідчого СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області від 31 жовтня 2013 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013190010005579 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Зокрема, вказаною постановою встановлено, що [PERSON] не було виплачено заробітної плати ФОП [PERSON] не більше ніж за один місяць. Така постанова слідчого у встановленому порядку [PERSON] не оскаржувалась, і вона є чинною. Також, досудовим розслідуванням не встановлено заборгованості з виплати компенсації за невикористанні відпустки та інших належних працівникові при звільненні сум. Як з'ясувалося в судовому засіданні, розрахунок по заробітній платі в розмірі 2 400 грн. був проведений з позивачем 15 серпня 2013 року, що підтверджується повідомленням Одеської дирекції Поштамт Центр поштового зв'язку № 12/298-70К від 25 вересня 2013 року. Таким чином, у відповідності до ст. 117 КЗпП України, підлягає до стягнення виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, яка, враховуючи мінімальний розмір заробітної плати 1 218 грн., за період з 26 лютого по 01 серпня 2013 року становить 6 090 грн.. Суд приймає до уваги доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваного наказу про звільнення [PERSON] Статтею 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом з тим, обставин, які б свідчили про поважність причин для поновлення строку для оскарження наказу про звільнення, позивачем не наведено. На підставі ст. 117, 233 КЗпП України,

Outcome: approved