Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про стягнення не отриманої, в зв"язку зі смертю, пенсії, яка ввійшла до складу спадщини. Позовна заява мотивована тим, що позивачка успадкувала після смерті [INFO] [PERSON] , спадщину, яка складається з недоодержаної пенсії в сумі 35 245,24 грн., що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 05.09.2018 року № 725/04-03. Відповідач відмовляє позивачеві у виплаті цих коштів як спадкоємцю [PERSON] Просила стягнути на її користь 5 245,24 грн. в порядку спадкування після смерті [PERSON] суму неодержаної пенсії . У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовільнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належно. Надано відзив на позовну заяву, згідно якого, у задоволенні заявлених вимог просили відмовити, так як Головне управління самостійно було проведено нарахування суми за рішенням суду за період з 11.01.2011р. по 22.07.2011 р. та нарахована сума 35 245, 24 грн. не виплачена, із-за відсутності фінансування. Крім того, дана сума не виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а існує певний порядок її виплати затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440 "Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою". Відповідно порядку, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440 "Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання який гарантується державою", рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Даним Порядком вбачається, що не на орган Пенсійного фонду України покладено обов`язок виплати сум нарахованих за рішенням суду, а отже покладення обов`язку виплати сум за та\-ким рішенням прямо суперечить чинному законодавству. [PERSON] , а потім і позивачка з моменту набрання законної сили постанови суду по даний час взагалі не зверталися до органів юстиції із виконавчим документом. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Судом з матеріалів справи з"ясовано, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 13.02.2018 року Гайворонським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в області ( а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку 01.10.2018 року позивачка прийняла та оформила, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом ( а.с. 8). На виконання постанови Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22.07.2011 року у справі № 2-а-1512/11, якою зобов`язано УПФ України в Гайворонському районі провести перерахунок пенсії [PERSON] , інваліду 2-ї групи, з 11.01.2011 року по 22.07.2011 року в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду , завдану здоров"ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком , з урахуванням положень ч.3 ст. 67 ЗУ"Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнорбильської катастрофи"ку, [PERSON] нараховано доплату в розмірі 35 245, 24 грн . Суд встановив, що відповідачем не заперечується, що загальна сума коштів, яку було нараховано до виплати [PERSON] за судовим рішенням становить 35 245,24 грн. В добровільному порядку відповідач відмовляється виплатити позивачу, як спадкоємцю [PERSON] , належні останньому за життя кошти ( а.с. 12). Відповідно до частини першої ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ч. 1 ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Як було встановлено судом, відповідачем утримується належне позивачеві спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсійної виплати в розмірі 35245, 24 грн., нарахованої пенсіонеру [PERSON] за рішенням суду і не виплаченої йому за життя, право власності на яку в порядку спадкування за законом перейшло до позивача. Тим самим, відповідач порушує право власності позивача на вказану суму грошей, яке підлягає судовому захисту способом примусового виконання обов`язку в натурі, тобто стягнення її на користь позивача. Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що відмова у виплаті успадкованих позивачем коштів становить порушення її права на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). Водночас ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах "Ван дер Мюсель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини"). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права. "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копеський проти Словаччини"). А тому, зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи та на однин з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає примусовому виконанні обов`язку в натурі, суд вважає, що стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь позивача 35 245, 24 грн. у порядку спадкування недоотриманих померлим [PERSON] пенсійних виплат є об`єктивним та обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю. Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, не спростовують заявлених вимог і не приймаються до уваги виходячи з того, що Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 року № 440, не передбачає права подання документів, зазначених у п. 4 цього Порядку, спадкоємцями померлого заявника - фізичної особи, на користь чи в інтересах якої ухвалено рішення суду або видано виконавчий документ. У зв`язку з цим , зазначений Порядок не може бути застосований для виконання судових рішень, на підставі яких була нарахована сума пенсійних виплат [PERSON] , право на одержання якої перейшло в порядку спадкування за законом до позивача. Аналогічного висновку дійшов ВС у справі №750/11940/16-ц. Відсутність бюджетних коштів для виконання відповідачем свого зобов`язання не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права. Європейський суд з прав людини зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (KECHKO v. UKRAINE, № 63134/00, § 26, ЄСПЛ, від 08 листопада 2005 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. У зв`язку із задоволенням позову, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 768,40 грн. внесеного судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved