Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, яким просить суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за Кредитним договором № 20-07-Ип/05 від 22.05.2007 року в сумі 41407,10 дол. США (еквівалент 870 687,79 грн.) та 2067679,36 грн. (з яких: 22 414.60 дол. США - заборгованість з основного боргу по кредиту; 18992,50 дол. США - заборгованість по нарахованих відсотках за користування Кредитними коштами; 30861,85 грн. - заборгованість на нарахованій комісії; 2067679,36 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за Кредитним договором) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру під № 370 в будинку під № 47/1 по вул. Леваневського в м. Біла Церква, загальною площею 34,9 кв.м. в тому числі жилою площею 17,5 кв.м., що належить на праві приватної власності [PERSON] і [PERSON] шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, а також стягнути з відповідачів судові витрати з оплати судового збору. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі свої зобовязання за вищезазначеним кредитним договором та договором поруки не виконали, мають заборгованість. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про повне підтримання позовних вимог та просить суд позов задовольнити. Відповідачі та третя особа в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення, причини неявки суду не повідомили, а тому по справі зі згоди представника позивача суд постановляє заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні даного судового засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що підтверджується наявними письмовими доказами у даній справі, 22 травня 2007 року між ТОВ "Банк „Фінанси та Кредит", правонаступником якого на даний час є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], укладено Кредитний договір № 20-07-Ип/05, згідно якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 27000,00 дол. США зі строком остаточного повернення кредитних ресурсів до 21.05.2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,5 % відсотків річних. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, Позичальник зобов'язалася сплачувати Банку проценти за користування кредитом за процентною ставкою 15,5 % річних щомісяця. За прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів Позичальник зобов'язаний, у відповідності до п. 6.1 Кредитного договору, сплачувати Банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадках порушення Позичальником строків платежів за кредитними ресурсами, процентами, комісійною винагородою. В якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 22 травня 2007 року між Банком та [PERSON], (яка на даний час [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] укладено Іпотечний договір № б/н, посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим № 1631. Відповідно до п. 1 та п.2 Іпотечного договору, предметом іпотеки за вищевказаним договором є квартира під № 370 в будинку під № 47/1 по вул. Леваневського в м. Біла Церква, загальною площею 34,9 кв.м. в тому числі жилою площею 17,5 кв.м. Згідно п. 4 Іпотечного договору, Предмет іпотеки передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором, а також процентів за користування Кредитними ресурсами, а також комісійної винагороди за Кредитним договором, неустойки за цим Договором або за Кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих простроченням платежів за Основним зобов'язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог. Позичальник виконувала свої зобов'язання за договором неналежним чином. Банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з Позичальника заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2010 року з Позичальника стягнуто на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за Кредитним договором станом на 20.07.2010 року в сумі 321530,15 грн. Зазначене судове рішення набрало законної сили, тому у відповідності до ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.12 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Виходячи із зазначених розяснень позовні вимоги позивача відповідають вимогам діючого законодавства. Вказане рішення суду про стягнення заборгованості не виконано, заборгованість за Кредитним договором не погашена. Згідно наданого суду розрахунку позивача сума заборгованості за Кредитним договором станом на 12.06.2015 року складає сума 41407,10 дол. США (еквівалент 870687,79 грн.) та 2 067679,36 грн., з яких: 22414,60 дол. США (еквівалент 471 323,00 грн.) - заборгованість з основного боргу по кредиту; 18992,50 дол. США (еквівалент - 399364,79грн.) - заборгованість по нарахованих відсотках за користування Кредитними коштами; 2067 679,36 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків та комісії за Кредитним договором (за період з 12.06.2014р. по 12.06.2015р.). Таким чином, з урахуванням офіційного курсу Національного Банку України, станом на 12.06.2015 року загальна сума заборгованості Позичальника перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за Кредитним договором становить 2938367,15 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач свої зобов'язання за вищезазначеними договорами виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, відповідачі взяті на себе зобовязання не виконали, що стало причиною звернення позивача до суду. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідачі свої зобовязання належним чином не виконали, не надавали своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором ( а.с. 8-20). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк. Згідно ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу», ч. 6 ст. З Закону України «Про іпотеку» кредитор (іпотекодержатель, заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (іпотекодавець, заставодавець) забезпеченого заставою (іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ст. 20 Закону України «Про заставу», у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). У відповідності до положень ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 тієї ж статті передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі на підставі рішення суду. Згідно із ч. З ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Також, згідно п. 8.4.3 Іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання боржником зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором вони не будуть виконані. Пунктом 8.4.8 Іпотечного договору визначено право Банку достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі несвоєчасної чи неповної сплати платежів, несвоєчасного повернення суми Основного зобов'язання, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Право звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває також коли Іпотекодержатель заявить Іпотекодавцю вимогу повернути кредит до настання строку зазначеного у п. 3.2 Кредитного договору, а Іпотекодавець не виконає зазначене зобов'язання. Пунктом 11 Іпотечного договору передбачено застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Відповідно до п. 10 Іпотечного договору визначено, що звернення стягнення за цим Договором здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або Іпотекодержателем самостійно на підставі цього Договору, або за виконавчим написом нотаріуса, або за рішенням суду. Відповідно до п. 11.3 Іпотечного договору, згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на Предмет іпотеки на підставі цього договору, зокрема шляхом - прийняття Іпотекодержателем Предмета іпотеки у власність, в рахунок виконання зобов'язання за Договором про іпотечний кредит, в порядку визначеному ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». При цьому це застереження визначається Сторонами як договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. Враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі був визнаний Позивачем таким, що настав, а заборгованість за Кредитним договором у встановлений строк не була сплачена, Позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на Предмет іпотеки за Банком. Відповідно до п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5. з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовим наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 17 ЦК України має право вимагати застосування його судом. У відповідності до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Позивачем було направлено на адресу Позичальника та Іпотекодавцям вимоги усунути порушення умов Кредитного договору, Іпотечного договору, попередивши при цьому про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі незадоволення зазначених вимог Банку. Проте, до цього часу порушення умов Кредитного договору, Іпотечного договору не усунуто, заборгованість не погашено. При вирішені справи по суті позовних вимог суд враховує, що 03.06.2014 року було прийнято Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно ст. 1 Закону України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності з 07 червня 2014 року, визначено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Оскільки між сторонами укладено кредитний договір в іноземній валюті і в забезпечення виконання даного зобов'язання передано в іпотеку квартиру, яка є постійним місцем проживання позичальника та іпотекодавців, то позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки можуть бути задоволені, але судове рішення не підлягає виконанню у примусовому порядку в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який є чинним на час вирішення спору. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту звернення стягнення на предмет іпотеки позивач в силу ст. 10 ЦПК України позивач довів правову та фактичну підставу своїх позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved