Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом,відповідно до якого зазначили,що Рішенням Києво-Святошинського районного суду міста Києва від «15» жовтня 2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. «20» травня 2017 року Ірпінським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було видане Свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. Від спільного шлюбу колишнє подружжя мають повнолітню доньку [PERSON]. На підставі Свідоцтва про право власності, серія та номер: 90, виданого 28.11.2012 року Виконкомом Ірпінської міської ради, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було набуто у власність квартиру [ADDRESS]. Відповідно до Витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно індексні номери: 9641430, 9635080, 9633110 від 19.09.2013 року,розмір частки кожного у праві приватної власності на квартиру [ADDRESS] становить 1/3 частини квартири. Спірна квартира складається з двох житлових кімнат, загальною площею 52,2 кв.м. та житловою площею 30,90 кв.м.Квартира складається з наступних приміщень: житлова кімната площею 15.5 кв.м.,житлова кімната площею 15.4 кв.м.,кухня площею 9.6 кв.м.,ванна площею 3.3. кв.м.,коридор площею 7.7 кв.м.,балкон(лоджія) 0.7 кв.м. Виходячи із часток у власності кожного, співвласникам належить по 10,03 кв. м. житлової площі. Як вбачається з технічних характеристик квартири, така не містить окремої кімнати відповідної площі. Також,позивачі зазначають,що квартира має 2 житлові кімнати, в яких проживають фактично три особи, кожна із яких потребує власної житлової площі. У зв'язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у розірваному шлюбі вже тривалий період часу, не ведуть спільного господарства, мають різний побут, тому позивачка вважає за неможливим спільно проживати в одній кімнаті з відповідачем. Їх донька [PERSON], що володіє 1/3 часткою спірної квартири є повнолітньою особою,яка теж має власне життя,інтереси та потреби, а тому не може ділити житлову площу ані з батьком, ані з матір'ю. Отже, кожен із співвласників має паралельно різні ритми життя, графіки, потреби, а тому останнім вкрай тяжко ділити дві кімнати на трьох. Окрім цього, у позивачки на утриманні знаходиться її батько [PERSON], 1941 року народження, який за станом здоров'я потребує постійного догляду, в зв'язку з чим, за попередньою усною згодою з іншими співвласниками спірної квартири, в 2014 році [PERSON] проживає на території спірної квартири. Також зазначають,що позивачка є інвалідом третьої групи.Відповідно до виписки з історії хвороби 26012-400911/426 встановлено діагноз ХПМК в ВББ з частими судинними кризами, весибуло-атактичним синдромом. Поширений остеохондроз хребта з протрузією м/х диску С5-С6 сегменту, ектрузією С6-С7 сегменту, нестабільністю С4-С5, С5-С6 сегментах, помірно виражених мязово-тонічним та больовим синдромами шийного, грудного, поперекового відділів хребта. Лікворогіпертензійний синдром з частими ліквородинамічними кризами. Стан після оперативного втручання . Враховуючи часті стреси, на які наражає позивачку відповідач своєю поведінкою, дане негативно впливає на стан здоров'я позивачки та збільшує ризик кризів. Враховуючи діагноз Позивачки їй вкрай протипоказані стреси, на фоні яких відбувається підвищення артеріального тиску, на фоні якого при збільшеному кровообігу зникає зір. Окрім цього, відповідач постійно порушує правила користування квартирою, яка перебуває у спільній частковій власності. Систематично з'являється до квартири в нетверезому стані, та в пізні години, спричиняє сварки, чим порушує спокій колишньої дружини та доньки. Поведінка Відповідача вкрай агресивна, він погрожує, знущається та ображає. Позивач неодноразово викликала поліцію, проте заходи впливу результатів не дали, відповідач продовжує знущатись та руйнувати життя колишньої дружини та доньки. Окрім цього,Відповідач псує наявне майно в квартирі, не доглядає за нею, та не дотримується елементарних правил санітарії, чим розводить бруд та безлад в квартирі. Тому вищезазначена поведінка відповідача робить неможливим співжиття з ним в одній квартирі. Згідно звіту про вартість майна - 1/3 частка двокімнатної квартири в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], від «13» червня 2017 року становить 261 000 тисячу. Оскільки, у позивачів не має коштів, щоб сплатити у грошовому еквіваленті 1/3 частку квартири №71, остання просить суд позбавити відповідача права власності на частину квартири №71 у зв'язку з малозначністю частки із наданням у власність останньому квартиру [ADDRESS], та належить на праві приватної власності Позивачу 1 . Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], виготовленого «14» серпня 2013 року, загальна площа квартири складає 40.1 кв. м., житлова площа 16.6.кв.м. Житлова площа квартири №18 складає 16.5 кв. м., що на 6.2. кв. м. більша, аніж належна відповідачу житлова площа в спірній квартирі. Окрім цього, згідно висновку про вартість майна від «13» червня 2017 року вартість однокімнатної квартири в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] складає 592 000 гривень, натомість 1/3 частка двокімнатної квартири в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] -261 000 грн. Отже, в разі позбавлення Відповідача права власності на 1/3 частку квартири №71 у зв'язку з малозначністю частки із наданням у власність квартири №18, останній жодних обмежень прав не зазнає. Позивачі просять постановити рішення, яким припинити право власності [PERSON] на 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири[ADDRESS]. Припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву,відповідно до якої зазначив,що згідно правовстановлюючих документів на право приватної власності на житлову квартиру [ADDRESS] [PERSON] має 1/3 частки у праві власності у даній житловій квартирі, дочка [PERSON] 1/3 частки у праві власності у даній житловій квартирі, він також має 1/3 частку у праві власності у даній житловій квартирі. Він є колишнім співробітником ГУ МВС України в Київській області і квартиру [ADDRESS] ним отримано під час проходження служби у лавах міліції, але приватизацію було здійснено на всіх членів родини, тобто на нього [PERSON] колишню дружину [PERSON] та дочку [PERSON] Зазначає,що однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] було придбано за його власні кошти. У 2005 році його брат [PERSON] продав батьківську хату згідно договору купівлі - продажу від 14.11.2005 року на суму 33 800 грн. та згідно договору про продаж земельної ділянки від 14 листопада 2005 року здійснив продаж на суму 348 300 грн та віддав йому 37 832 дол. США тобто половину коштів від реалізованого майна. 12.09.2006 року його мама [PERSON] згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки отримала від продажу 292 900 грн. що було еквівалентно 58 000 доларів США. І теж ці кошти розділила між ним та його братом. В свою чергу позивачі не пред'явили до суду жодного документа і не пояснили як з'явилась у власності родини квартира [ADDRESS]. Зазначає,що його колишня дружина [PERSON] ніколи і ніде не мала ніякого стабільного доходу, всі проблеми пов'язані і з хворобою [PERSON] та лікуванням, утриманням неповнолітньої доньки, подальше навчання, відпочинок, сплати за комунальні послуги лягали на його плечі. Після виходу на пенсію з органів МВС він постійно працював, а саме у ПАТ «Айбокс Банк» на посаді начальника служби безпеки з 01.04.2005 року по 05.12.201 3 року та за майже за 6 років роботи отримав 922 571 грн. заробітної плати . Також мав банківські вклади, які виникли з тієї суми що дав йому брат [PERSON] від продажу майна батьків. Останнім часом під час спільного проживання з колишньою дружиною [PERSON], в них виникали конфлікти на тлі особистої неприязні, позивачка весь час створювала йому нестерпні умови проживання, без його згоди перевезла у квартиру свого батька, тому він мусить спати на кухні, або іти в іншу квартиру, де відсутні будь-які зручності, квартира без ремонту, без підключення до природного газу, води, та електроенергії, навіть на технічному паспорті видно що підключень не має. Таким чином його колишня дружина сама створила нестерпні умови проживання, весь час штучно створює конфлікти, викликає поліцію. Твердження позивача у позові про те, що він псує та не доглядає житлом є теж не правдивими, тому, що позивачами не надано жодного доказу. Відповідно до характеристики № 250 від 11.08.2017 року наданої Головою Ірпінської регіональної організації Української спілки ветеранів Афганістану він позитивно. На даний час він не може знайти спільну мову з позивачами і в поза судовому порядку не може виділити свою частку у праві власності на спільне майно, а позивачі протизаконно бажають позбавити його права власності на частку у праві спільної сумісної власності тобто 1/3 частки у житловій квартирі. Просить визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] по 1/3 частини кожному із її співвласників, а саме : мені [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відмовити у позовних вимогах позивачам згідно позовної заяви від 19.06.2017 року. Стягнути з відповідачів судовий збір у рівних частках. Позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі,просили їх задовольнити,поскільки спільне проживання позивачів та відповідача у спірній квартирі є неможливим,відповідач зловживає спиртними напоями,вчиняє сварки ,ображає позивачів ,розділити квартиру неможливо.Зустрічний позов не визнали,просили відмовити у даному позові,поскільки частки у праві власності на квартиру уже визначені. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON],[PERSON] не визнали,просили у даному позові відмовити,поскільки відповідач позбавлений можливості проживати у спірній квартирі,поскільки там проживає батько позивача .Квартира,яку позивачі хочуть віддати [PERSON] потребує ремонту,у даній квартирі проживати неможливо.Позивачі постійно створюють конфліктні ситуації у сім»ї,викликають поліцію.Спірну квартиру він отримував як співробітник МВС,має свою частку у своїй квартирі,зустрічний позов підтримали ,просили його задовольнити. Суд,заслухавши пояснення сторін,покази свідка,дослідивши письмові докази по справі,прослухавши аудиозапис,наданий позивачами по справі,вважає позов [PERSON] ,[PERSON] таким,що не підлягає до задоволення,а також зустрічний позов [PERSON] таким,що не підлягає до задоволення. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.» Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.» Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» У судовому засіданні встановлено,що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі .Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON] Рішенням Києво-Святошинського райсуду від 15.10.2002р шлюб було розірвано(а.с.8).Свідоцтво про розірвання шлюбу відповідач [PERSON] отримав 20.05.2017р (а.с.9). Також,у судовому засіданні встановлено,що квартира [ADDRESS] по праву спільної часткової власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON],частка кожного із них становить 1\\3 частину.Право власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на 1\\3 частину вказаної квартири (кожного) зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.09.2013р,підстава виникнення даного права власності є свідоцтво про право власності [NUMBER] видане 28.11.2012р виконавчим комітетом Ірпінської міської ради ,що стверджується у судовому засіданні витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 13-15). Спірна квартира складається з двох житлових кімнат, загальною площею 52,2 кв.м. та житловою площею 30,90 кв.м.Квартира складається з наступних приміщень:житлова кімната площею 15.5 кв.м.,житлова кімната площею 15.4 кв.м.,кухня площею 9.6 кв.м.,ванна площею 3.3. кв.м.,коридор площею 7.7 кв.м.,балкон(лоджія) 0.7 кв.м.Наведені обставини підтверджуються копією техпаспорту на квартиру (а.с.10-11).У даній квартирі зареєстровані та проживають позивачі по справі,відповідач ,а також на даний час проживає батько позивача [PERSON]Наведені обставини справи підтверджуються поясненнями сторін по справі. Крім того,у судовому засіданні встановлено,що позивач по справі [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], виготовленого «14» серпня 2013 року, загальна площа квартири складає 40.1 кв. м., житлова площа 16.6.кв.м.Наведені обставини справи підтверджуються копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копією техпаспорту на квартиру (а.с.12,16). Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. У відповідності до ч.1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.358 ЦК України,право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. У судовому засіданні встановлено,що між позивачами та відповідачем існують неприязні відносини,що підтверджується у судовому засіданні поясненнями сторін по справі,показами свідка [PERSON],прослуханим у судовому засіданні аудіо записом розмови позивача та відповідача. У зв»язку із наведеними обставинами та існуючими відносинами,позивачі просять постановити рішення, яким припинити право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 41 Конституції України «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст.. 316 ч 1 ЦК України «Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.» Відповідно до ст.. 317 ЦК України «Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.» Відповідно до ст.319 ЦК України 1. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.. 321 ЦК України 1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 3. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.» Згідно ст.. 365 ЦК України «Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;2) річ є неподільною;3) спільне володіння і користування майном є неможливим;4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. 2. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.» У судовому засіданні встановлено,що відповідач [PERSON] заперечує проти припинення його права власності на 1\\3 частину квартири [ADDRESS],його частка у праві власності на вказану квартиру є значною.Відповідач по справі не має іншого житла,а тому таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.Крім того,у порушення вимог ч 2 ст.365 ЦК України,позивачі не надали до суду доказів тих обставин,що ними на депозитний рахунок суду внесені кошти -вартість 1\\3 частини спірної квартири. Згідно позовних вимог позивачі просять припинити право власності відповідача на 1\\3 частину квартири шляхом надання відповідачу у власність іншої квартири.Однак,ст.. 365 ЦК України не передбачено припинення права власності вказаним шляхом.Відповідач заперечує проти вказаних позовних вимог. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Так, Європейський суд у п. 36 справи "Андрій Руденко проти України" (Заява N 35041/05, Страсбург, 21 грудня 2010 року) зауважує, той факт, що не має значення чи було судом присуджено компенсацію за таку втрату (майна) для питання щодо наявності певного виду втручання. Однак умови щодо компенсації є суттєвими для оцінки того, чи дотримав оскаржуваний захід справедливий баланс відповідно до ст. 1 Першого протоколу (див., наприклад, рішення у справі "Україна-Тюмень" проти України" (Ukraine-Tyumen v. Ukraine), N 22603/02, п. 57 від 22 листопада 2007 року). Втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece) [ВП], N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (див. згадане вище рішення у справі "Україна-Тюмень" проти України" п. 49). Враховуючи викладені обставини ,суд відмовляє позивачам [PERSON],[PERSON] у позовних вимогах у повному обсязі. Згідно зустрічної позовної заяви [PERSON] просить визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] по 1/3 частини кожному із її співвласників, а саме : мені [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У судовому засіданні встановлено,що квартира [ADDRESS] по праву спільної часткової власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON],частка кожного із них становить 1\\3 частину.Право власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на 1\\3 частину вказаної квартири (кожного) зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.09.2013р,підстава виникнення даного права власності є свідоцтво про право власності [NUMBER] видане 28.11.2012р виконавчим комітетом Ірпінської міської ради ,що стверджується у судовому засіданні витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 13-15). Враховуючи викладені обставини,частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] визначені та зареєстровані у передбаченому законом порядку,у зв»язку з чим зустрічний позов [PERSON] не підлягає до задоволення. На підставі ст. 317,319,321,355,357,358,365 ЦК України,

Outcome: dismissed