Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

30.06.2014 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом щодо стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] заборгованості за договором позики, а також подав до суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просив щодо стягнення на користь [PERSON] з [PERSON]: суми основного боргу у розмірі 134060 грн. 29 коп. (що еквівалентна 5000 доларів США), а також процентів за користування грішми на рівні облікової ставки Національного банку України у розмірі 100253 грн., інфляційних збитків у сумі 117096 грн. 16 коп., та трьох процентів річних в сумі 11261 грн. 06 коп., а всього суми 362670 грн. 51 коп. При цьому, судом враховано, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Вказаний розумний строк для справи даної категорії визначено згідно з національним законодавством, а саме у ч.1 ст.157 ЦПК України, згідно з імперативними вимогами якої - суд розглядає цивільні справи вказаної категорії протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі (яке було відкрито згідно з ухвалою іншого судді Дарницького районного суду м. Києва ще 30 вересня 2014 року - а.с.11, при цьому, справу було передано в провадження судді Вовка Є.І. 07.08.2017 року а.с.2 №1216). В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що відповідно до договору позики, [PERSON] отримав від [PERSON], в якості позики, грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, що підтверджується розпискою, які відповідно до ст.ст.526, 530, 1046, 1049 ЦК України зобов"язаний повернути, а також, що [PERSON] має право вимагати повернення позики у будь-який час та звернутися за захистом свого порушеного права шляхом пред"явлення відповідного позову до суду (і всі ці обставини встановлені в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року). Крім того, вказану суму - 5000 доларів США (що за курсом НБУ станом на 18.04.2017 року складає суму 134060 грн. 29 коп.) відповідач не повернув позивачу і у наступний період - зокрема з 01.07.2011 року до 18.04.2017 року, у зв»язку з чим сума боргу відповідача перед позивачем за вказаним договором збільшилася на суму процентів за користування грішми на рівні облікової ставки Національного банку України - у розмірі 100253 грн. за цей період, а також на суму інфляційних збитків - 117096 грн. 16 коп. та трьох процентів річних в сумі 11261 грн. 06 коп. (відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України) - за період з 01.07.2014 року до 18.04.2017 року. Позивач просив позов задовольнити. Відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на сплив строку позовної давності та відсутність казаних зобов"язань за договором позики. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З положень ст.ст.526, 530 ЦК України вбачається, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1046 ЦК України: за договором позики одна сторона - позикодавець передає у власність другій стороні - позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики); договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до положень ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, а якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з положеннями ч.1 та ч.2 ст.533 ЦК України: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З положень ст.ст.256, 257, 267 ЦК України вбачається, що: позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проаналізувавши наведені дані, положення ч.2 ст.64, ст.61 ЦПК України, всі матеріали справи, в тому числі, зміст вказаної Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року (а.с.125, 126), а також розрахунки заборгованості, суд встановив наступні факти, та відповідні ним правовідносини. Відповідно до договору позики, [PERSON] отримав від [PERSON], в якості позики, грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, що підтверджується розпискою, які відповідно до ст.ст.526, 530, 1046, 1049 ЦК України зобов"язаний повернути, а також, що [PERSON] має право вимагати повернення позики у будь-який час та звернутися за захистом свого порушеного права шляхом пред"явлення відповідного позову до суду, при цьому, всі ці обставини встановлені і в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року. Крім того, вказану суму - 5000 доларів США (що станом на 06 жовтня 2017 року складає 133998 грн. 42 коп. за курсом НБУ 1 долар США = 26,799684 грн.) відповідач не повернув позивачу і у наступний період - зокрема з 01.07.2011 року до 18.04.2017 року, у зв»язку з чим сума боргу відповідача перед позивачем за вказаним договором збільшилася на суму трьох процентів річних в сумі 10925 грн. 43 коп. (відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України) - за вказаний позивачем період. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме належить: стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 133998 грн. 42 коп. (враховуючи, що станом на 06 жовтня 2017 року 5000 доларів США складає саме цю суму у гривнях - за курсом НБУ 1 долар США = 26,799684 грн.) та три проценти річних в сумі 10925 грн. 43 коп., а всього суму 144923 грн. 85 коп., і заперечення сторони відповідача не спростовують такого висновку суду, в тому числі, враховуючи, що позивачем не було пропущено вищевказаний строк позовної давності, оскільки останній звернувся до суду з цим позовом 30.06.2014 року (згідно з наявним поштовим конвертом а.с.4). В задоволенні решти позовних вимог відмовити як у недоведених та безпідставних. Так, суд вважає, що оскільки вказана сума основного боргу за Договором нарахована у еквіваленті до доларів США - за курсом НБУ, при цьому, обгрунтування та доказів щодо інфляції долару США позивачем не наведено (навпаки - позивач наполягає на інфляції гривні), то вимога щодо стягнення вказаних інфляційних нарахувань є необгрунтованою та безпідставною. Крім того, судом враховано, що згідно з вказаною розпискою взагалі не передбачено сплату процентів за користування позикою, а не тільки не визначено розмір таких процентів, а отже сторони фактично погодили, що така позика сплату процентів не передбачає, більш того, саме за погодженням сторін визначено особливу умову вказаної позики - що вказана позика є цільовою - для реалізації програми "Баранова" м. Ялта вул. Баранова, 23, отже решта позовних вимог є безпідставною. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України належить: судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 1449 грн. 24 коп. стягнути на користь [PERSON] з [PERSON]; решту судового збору зарахувати в доход держави. На підставі викладеного, враховуючи положення зокрема ст.ст.1046-1050 ЦК України,

Outcome: partial