Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Заочним рішенням Приморського районного суду міста [PERSON] від 18 грудня 2015 року був частково задоволений позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: місто Одеса, вул..Буніна,40, кв..2 За заявою відповідача [PERSON] зазначене заочне рішення скасоване і справа призначена до нового розгляду по суті. Після скасування заочного рішення суду позивач в судове засідання не зявився. Про час і місце нового розгляду справи повідомлений належним чином. При новому розгляді справи, [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, а в подальшому доповнив та уточнив вимоги, посилаючись на те, що на день розгляду даного позову [PERSON] Апеляційним судом Одеської області розглядалася інша цивільна справа за № 522/22136/14 за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Приморського районного суду міста [PERSON] від 26 січня 2015 року. [PERSON] пояснив, що на підстави рішення від 26 січня 2015 року, по справі за № 522/22136/14, батько позивача за первісним позовом набув право власності на спірну квартиру. Цивільна справа за № 522/22136/14 надіслана Апеляційному суду Одеської області 23 жовтня 2015 року, - позивачеві (обдарованому) не могло бути невідомим про наявність перешкод до розгляду його позову. [PERSON], діючи від свого імені, та в інтересах своєї дружини [PERSON], також зазначив, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року скасовано рішення Приморського районного суду міста [PERSON] від 26 січня 2015 року. [PERSON] відмовлено у позові і у праві власності на спірну квартиру. Ухвалою суду першої інстанції від 21 квітня 2016 року допущено поворот виконання. У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що до 17 червня 2016 року йому не було нічого відомо про наявність майнових або фінансових претензій до нього та до спірного нерухомого майна. Жодного повідомлення про розгляд судом цивільних справ він не отримав. 17 червня 2016 року до спірної квартири зявився раніше невідомий [PERSON] у супроводі озброєних осіб, які викинули з квартири його особисті речі, заявивши, що діють на підставі рішення суду. У доповненнях до зустрічного позову [PERSON] зазначив, що 04 серпня 2015 року на спірну квартиру накладено арешт у формі заборони всім фізичним та юридичним особам вчиняти дії, які спрямовані на її відчуження, а справа призначена до розгляду 16 вересня 2016 року. [PERSON] стверджує, що відповідачі, які були присутні в залі судового засідання, але офіційно про свою участь не заявили, скористалися розбігом у часі, між подачею відповідних заяв і проголошенням ухвали суду та подальшою реєстрацією арешту, уклали, 27 липня 2016 року заздалегідь фіктивний договір купівлі продажу спірної квартири на користь [PERSON]. 01 серпня 2016 року цей договір внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В уточненій редакції зустрічного позову [PERSON] зазначив, що в ході підготовки до судового засідання він отримав довідку з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно про укладання ще одного договору дарування його приватної власності: 18 червня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчений і внесений в Реєстр договір дарування, між [PERSON] та [PERSON], вибудовано-прибудованого пункту "Рембиттехніка", що являє собою 1/25 частину 71-квартирного житлового будинку. загальною площею 172 квадратних метра, за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Петрова генерала, будинок 17/2. Позивач за зустрічним позовом просить вселити його у спірну квартиру, а також визнати недійсними, з моменту укладання зазначені договори дарування й купівлі продажу. Відповідачі за зустрічним позовом, а також треті особи в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, у тому числі, через засоби масової інформації. Суд, заслухавши пояснення відповідача за первісним позовом, вивчивши матеріалі справи, приходить до наступного. [PERSON], звертаючись до суду, у грудні 2015 року, з позовом до [PERSON]Ю, [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовував заявлені вимоги тим, що являється власником квартири під № 2, в будинку під № 40 по вулиці Буніна, в місті Одесі. На підтвердження свого права власності позивач надав суду копію договору дарування спірної квартири, який укладений на його користь [PERSON] 03 червня 2015 року, та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Наявність права власності на спірне приміщення, яке підтверджене належними доказами, надає власникові встановлений ст.15, 16 ЦК України, 71, 72 ЖК України, обсяг повноважень для звернення до суду з вимогою про захист прав власника, в тому числі, шляхом звільнення приміщення від осіб, які в ньому зареєстровані, але не проживають. Однак, згідно до ч.3 ст.27 ЦПК України, встановлений процесуальний обовязок кожного добросовісно користуватися наданими правами. З матеріалів цивільної справі № 522/22136/14, вбачається, що 22 жовтня 2015 року, на день розгляду позову [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, представник [PERSON] оскаржив рішення Приморського районного суду міста [PERSON] від 26 січня 2015 року. На підставі оскарженого рішення суду [PERSON] отримав право власності на спірну квартиру, а 03 червня 2015 року вин уклав безоплатний договір на користь [PERSON] Відповідно до ст.223 ЦПК України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Цивільна справа за № 522/22136/14 надіслана Апеляційному суду Одеської області 23 жовтня 2015 року. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року рішення Приморського районного суду міста [PERSON] від 26 січня 2015 року, - скасоване, як таке, що суперечить нормам матеріального и процесуального права. [PERSON] відмовлено у позові про визнання права власності на спірну квартиру. Ухвалою суду, від 21 квітня 2016 року, по цій справі допущено поворот виконання. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року, з аналогічних підстав визнана протизаконною передача судом першої інстанції у власність [PERSON] вибудовано-прибудованого пункту "Рембиттехніка", що являє собою 1/25 частину 71-квартирного житлового будинку загальною площею 172 квадратних метра, за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Петрова генерала, будинок 17/2. Усупереч рішенню Апеляційного суду Одеської області, яке набрало законної сили, 18 червня 2016 року, [PERSON] уклав на користь [PERSON] договір дарування вибудовано-прибудованого пункту "Рембиттехніка", який належав на момент укладання договору [PERSON] Відповідно до п.1 ст.203 ЦК України кожен правочин повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а його зміст не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог щодо відповідності ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Суд, оцінюючи надані сторонами докази в їхній сукупності, приходить до висновку, що дії [PERSON] та [PERSON] носять узгоджений між собою, послідовний у часі характер і цілеспрямовані на протизаконне заволодіння та утримання майна родини Булах. Згідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, наведені обставини свідчать про недобросовісність набувачів і є підставою для задоволення зустрічного позову, оскільки за обставинами справи, набувачі знали, як найменш, могли знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про відсутність права дарувальника відчужувати майно. Згідно до ч.2 п.7 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ: У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. На виконання Постанови Пленуму ВСУ, суд, за наявністю підстав, вважає нікчемними договори дарування вибудовано-прибудованого пункту "Рембиттехніка", на користь [PERSON], а також договору купівлі продажу спірної квартири на користь [PERSON], застосовує до цих договорів наслідки недійсності нікчемного правочину. На підставі викладеного,

Outcome: approved