Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідачку вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Кримінальне провадження щодо [PERSON] відкрито за заявою позивачки, якій [PERSON] 04 травня 2015 року у ході сварки нанесла удар в ліву частину голови, потім нанесла ще декілька ударів по голові, схопила за волосся, нанесла удар ногою в ногу позивачки. Бійка та сварка відбувалась на очах малолітніх дітей позивачки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які дуже злякались, страх і стурбованість існують і на час подання позову. Безпосередньо перед сваркою мати відповідачки, [PERSON], ображала малолітнього сина позивачки [PERSON], намагалася його вдарити дерев"яною палицею, а коли позивачка пішла з"ясовувати відносини зі [PERSON], вона разом з відповідачкою ображали та нецензурно висловлювались стосовно позивачки та її дітей. Унаслідок бійки зі [PERSON] позивачка звернулась до лікарні, де було встановлено діагноз : струс головного мозку, також всі присутні у позивачки ознаки вказували на нервовий зрив після нанесення тілесних ушкоджень, тому було призначено стаціонарне лікування, а після його закінчення, оскільки постійні головні болі, безсоння, внутрішнє тремтіння, слабкість, підвищене серцебиття не переставали, неврологом було призначено довготривале амбулаторне лікування. Крім того, позивачка у січні 2015 року зверталась за медичною допомогою до Березанської ЦРЛ у зв"язку з постійними головними болями, їй було призначено лікування лікарем-неврологом та рекомендовано берегти свої нерви. На момент конфлікту із сім"єю [PERSON] позивачка вже не приймала антидепресанти, але стан її здоров"я ще був дуже нестабільний, а після цього інциденту тільки погіршився та загострився. Всього на лікування після бійки з відповідачкою позивачка витратила 3812,50 грн., які просила стягнути з відповідачки. Також просила стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 3000 грн., яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які позивачка зазнала під час та після нанесення тілесних ушкоджень, погіршенні її стану здоров"я, порушенні подальшого нормального способу життя; у душевних стражданнях у зв"язку з протиправною поведінкою щодо позивачки, її малолітніх дітей; приниженні честі, гідності, престижу та ділової репутації, так як це відбувалося в багатолюдному місці; у моральних стражданнях та емоційно-вольових пережаваннях, почутті приниженості, пригніченості та сорому, розпачі та почуттях неповноцінності, у стані психологічного дискомфорту, моральних переживаннях у зв"язку з ушкодженням здоров"я. У судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Пояснила суду, що вона у січні 2015 року перебувала на амбулаторному лікуванні у зв"язку із головними болями, неврозом, а після отримання тілесних ушкоджень у травні 2015 року був нервовий зрив, у лікарні, крім струсу головного мозку, також лікувала невроз, у тому числі амбулаторно з 15 травня 2015 року по 15 липня 2015 року після припинення стаціонарного лікування, через стан здоров"я вона вимушена часто лікуватися, проходити реабілітацію після травми, пропускати роботу, часто підвищується тиск. Було соромно здавати на роботу лікарняний лист з діагнозом. Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали; представник відповідачки посилалась на недоведеність факту та розміру завданої моральної та матеріальної шкоди, зазначала про відсутність зв"язку між діями відповідачки та подальшим загостренням здоров"я позивачки і здійсненими нею витратами на лікування. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до таких висновків. Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов»язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.22 Цивільного кодексу України, особа, яка зазнала збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. На підставі ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ч.1 ст.1177 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року (а.с.9-10) [PERSON] визнана винною у вчиненні злочину, передбаченогоч.1 ст.125 КК України, тобто у умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень [PERSON], а саме у тому, що вона 04 травня 2015 року о 16.30 годині умисно завдала два-три удари долонею правої руки в область лівої частини голови [PERSON], схопила потерпілу за волосисту частину голови та в боротьбі відштовхнула [PERSON] на сітку рябицю, в результаті чого [PERSON] впала на землю. Відповідно до вироку суду, своїми умисними та протиправними діями [PERSON] спричинила потерпілій [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді забоїв м'яких тканин тім'яної області голови, гематоми в області лівого стегна, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які не потягли за собою короткочасний розлад здоров'я. Протягом 07.05.2015-14.05.2015 року позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні у Березанській центральній районній лікарні з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку (а.с.55-60). Посилання позивачки на завдання їй відповідачкою інших тілесних ушкоджень та вчинення нею інших протиправних дій щодо позивачки у порушення вимог ст.60 ЦПК України щодо обов"язку сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, у судовому засіданні не доведено. Так, зазначений вище вирок суду не містить даних про завдання відповідачкою позивачці інших тілесних ушкоджень, їх наслідків чи інших протиправних дій відповідачки; інші докази зазначених обставин відсутні. Дані, що містяться у медичних документах позивачки (картка здоров"я, листок непрацездатності, медична карта стаціонарного хворого - а.с.22-24,26, 55-60), про наявність у позивачки струсу головного мозку спростовуються висновком судової комісійної судово-медичної експертизи від 28.04.2016 року, відповідно до якого у [PERSON] підтверджено наявність пошкоджень у вигляді забою м"яких тканин тім"яних областей голови, гематоми лівого стегна та поперекової області, які відносяться до категорії легких та не потребують лікування. Суд погоджується з висновком зазначеної судової експертизи про неможливість підтвердження діагнозу, встановленого [PERSON] при надходженні 07.05.2015 року, у зв"язку з відсутністю об"єктивних показників (відсутність втрати свідомості від травми, амнезії, комлексу загальномозкової, вегетативної та мікровогнищевої симптоматики, які є клінічними ознаками струсу головного мозку відповідно до "Протоколу надання медичної допомоги хворим із струсом головного мозку", затвердженого наказом МОЗ України № 245 від 25.04.2006 року), зважаючи на обгрунтованість зазначеного висновку та його відповідність об"єктивним даним, що містяться у зазначених медичних документах, висновку судової медичної експертизи від 03.06.2015 року, проведеної у кримінальному провадженні (а.с.82-83), і обставинам, встановленим вироком суду від 09 липня 2015 року. Суд не бере до уваги довідку Березанської центральної районної лікарні про призначення лікарських засобів від 28.07.2015 року (а.с.46-47), вважаючи її недостовірною з тих підстав, що зазначені у ній медичні терміни вказані з грубими помилками ("енцифалапатія", "залишкове явище перенесене закритою черепно-мозковою травмою в вигляді вегитососудістої дистонії…"), що, на думку суду, свідчить про складення зазначеної довідки не спеціалістом-лікарем; дані про встановлений діагноз, яким, відповідно до тексту довідки, є "залишкове явище перенесене закритою черепно-мозковою травмою в вигляді вегитососудістої дистонії змішаний цереброастенічний синдром та струсом головного мозку", суперечать як висновкам судово-медичних експертиз, так і наявним у справі медичним документам (картці здоров"я, листку непрацездатності, медичній картці стаціонарного хворого). Крім того, не встановлено у судовому засіданні і зв"язок між протиправним діянням відповідачки та загостренням наявного у позивачки захворювання, можливість якого, хоча й не виключається висновком судової комісійної судово-медичної експертизи від 28.04.2016 року, проте не підтверджено достатніми доказами. Разом з тим, відповідно до висновку судової комісійної судово-медичної експертизи від 28.04.2016 року, у разі підвищеної чутливості до болю за наявних у потерпілої тілесних ушкоджень могли бути призначені анальгетики (аналгін, седалгін тощо) протягом декількох днів, тому суд вважає доведеною необхідність призначення позивачці, відповідно до листка лікарських призначень (а.с.56), лікарського препарату ренальган на суму 182 грн. (а.с.25). Оскільки рентгенограма черепа є обов"язковою відповідно до "Протоколу надання медичної допомоги хворим із струсом головного мозку", суд вважає за можливе врахувати до розміру завданої матеріальної шкоди суму витрат позивачки на проведення рентгенограми у розмірі 50 грн. (а.с.21). Хоча висновком комісійної судово-медичної експертизи від 28.04.2016 року і встановлена можливість призначення потерпілій анальгетиків, суд не бере до уваги чеки на придбання седалгіну від 07.05.2015 року та від 21.05.2015 року (а.с.25, 27), так як зазначені ліки потерпілій лікарем не призначались. Всього сума матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачці, становить 182+50=232 грн. Наявність інших витрат у сумі, зазначеній у позовній заяві, позивачем не доведено. На підставі ч.1 ст.1167 ЦК України підлягає відшкодуванню моральна шкода, завдана позивачці неправомірними діями відповідачки, яка, відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивачка зазнала у зв»язку з ушкодженням здоров»я, та визначається судом відповідно до вимог ч.3 ст.23 ЦК України з урахуванням характеру правопорушення, яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості, ступеню вини відповідачки, стану її здоров"я та матеріального становища, глибини фізичних і душевних страждань позивачки, тимчасового позбавлення її можливості реалізації свого звичного життєвого укладу у зв"язку з перебуванням на лікуванні, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості. При цьому суд зважає, що позивачка звернулась до суду у власних інтересах, а не у інтересах своїх дітей, та з вимогами саме до [PERSON], а тому її посилання на неправомірні дії [PERSON], яка не є стороною у справі, та на завдання моральної шкоди малолітнім дітям позивачки, не стосуються предмета позову. З вказаних підстав суд не бере до уваги акти оцінки потреб дитини та її сім"ї (а.с.11-20), дані до яких, до того ж, відповідно до їх змісту, внесено зі слів матері, [PERSON] (а.с.12 на звороті, 16). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 1500 грн. Згідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідачки належить стягнути судовий збір на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial