Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП "Південне" про визнання договору оренди землі припиненим, зобов"язання вчинити дії. У позові зазначив, що є власником земельної ділянки площею 5,0218 га кадастровий номер 4825781200:01:000:0059 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Василівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. Вказану земельну ділянку він передавав в оренду ДП "Південне" на підставі договору оренди №51 від 01 лютого 2005 року, зареєстованого за №040502300647, строком на 5 років (далі -Договір оренди). Відповідно до п.8 Договору оренди передбачено переважне право на його поновлення на новий строк за умови повідомлення позивача про намір продовжити договір за 14 днів до закінчення строку його дії. У зв"язку з тим, що ніяких повідомлень від відповідача він не отримував, то спірний Договір був припинений ще в 2010 році. В подальшому позивачу стало відомо про те, що його земельна ділянка надалі перебуває в користуванні відповідача на підставі договору оренди, який нібито був ним пролонгований на 15 років, відповідно до додаткової угоди від 11 серпня 2008 року до договору №51 від 01 лютого 2005 року. Посилаючись на те, що додаткову угоду від 11 серпня 2008 року з ДП "Південне" він не підписував, Договір оренди землі вважає припиненим, оскільки строк його дії сплив, просить визнати договір оренди землі №51 від 01 лютого 2005 року припиненим з 01 лютого 2010 року та зобов"язати відповідача звільнити земельну ділянку від будь-якого майна, привести її в належний стан, утриматися від будь-яких сільськогосподарських робіт та стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, з викладених у позові підстав просили їх задовільнити. Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. У відзиві на позов (а.с.36-41) відповідач вважав позовні вимоги безпідставними. Доводи відзиву обгрунтовані тим, що між сторонами тривають відносини щодо оренди земельної ділянки на підставі договору оренди №51 від 01 лютого 2005 року та додаткової угоди до нього від 11 серпня 2008 року, умови яких схвалені позивачем шляхом вчинення фактичних дій з отримання орендної плати протягом тривалого часу упродовж 2005-2017 років, з 2010 року питання про витребування землі позивач не ставив, умови договорів виконував. Водночас позивачем не надано доказів наявності на земельній ділянці будь-якого майна та перебування її у неналежному стані. Крім того, представник позивача заявила про застосування строку позовної давності по справі, мотивуючи тим, що позивач був обізнаний про строк дії договору оренди №51 від 01 лютого 2005 року, а тому пропустив строк для звернення до суду, який сплив 01 лютого 2013 року. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 5,02 га (уточнена площа 5,0218 га), кадастровий номер 4825781200:01:000:0059 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах території Василівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії МК № 036575, виданим Снігурівським районним відділом земельних ресурсів 29 липня 2004 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010402301438 (а.с.13) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №104930342 сформований 24.11.2917 року (а.с.7). 01 лютого 2005 року між [PERSON] та ДП "Південне" було укладено договір оренди №51 вище вказаної земельної ділянки строком на 5 років, який зареєстровано у Снігурівському районному відділі Миколаївської регіональної філії центру АЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01 листопада 2005 року за №040502300647 (а.с.10-11). Відповідно до додаткової угоди №42 від 11 серпня 2008 року до договору оренди №51 від 01 лютого 2005 року, між [PERSON] та ДП "Південне", у договір оренди землі було внесено зміни та змінено строк дії оренди з 5 на 15 років. Вказана угода 23 грудня 2010 року була зареєстрована у Снігурівському районному відділі Миколаївської регіональної філії центру АЗК про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №041047300063 (а.с.12). Позивач ствердив, що додаткова угода підписана не ним, а іншою особою, тобто укладена без його волевиявлення. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Цивільні права та обов`язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. У момент державної реєстрації набирає чинності договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Та обставина, що позивач не підписував додаткову угоду до договору оренди землі знайшла підтвердження у висновку судової почеркознавчої експертизи №90, виконаної Миколаївським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром 27 червня 2019 року, згідно з яким підпис від імені [PERSON] в графі "Орендодавець" в Додатковій угоді №42 від 11 серпня 2008 року до договору №51 від 01 лютого 2005 року, зареєстрований у Снігурівському районному відділі Миколаївської регональної філії центру АЗК, номер запису про державну реєстрацію у Державному реєстрі земель №041047300063 від 23 грудня 2010 року, сторонами якого зазначені орендодавець [PERSON] та орендар Дочірнє підприємство "Південне", виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с.132-136). Відповідачем ДП "Південне" не доведено існування волевиявлення позивача [PERSON] на укладення додаткової угоди до договору оренди землі від 01.02.2005 року. Доводи відповідача про те, що [PERSON] отримував орендну плату, свідчить про наявність його волевиявлення на укладення додаткової угоди, є необґрунтованими, оскільки не підтверджують дійсність самої угоди, яку позивач не підписував, а відтак і не виражав свою волю на її укладення. Відповідно до ст.ст.18,20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Набрання договором чинності є момент у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором. За положеннями п. 43 Договору оренди землі від 01 лютого 2005 року, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Даний договір зареєстрований у Снігурівському районному відділі Миколаївської регіональної філієї "Центр ДЗК" Державного комітету України по земельних ресурсах за № 040502300647 від 01 листопада 2005 року. Строк дії договору оренди землі починається після набрання ним чинності, тобто, в даному випадку, з моменту державної реєстрації спірного договору 01 листопада 2005 року. Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Договором оренди землі від 01 лютого 2005 року, що пройшов державну реєстрацію 01 листопада 2005 року визначено, що строк дії даного договору 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 14 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 8 Договору оренди). Визначених у Договорі дій на поновлення його на новий строк відповідач не дотримав. Отже строк дії цього договору закінчився 01 листопада 2010 року. Пунктом 37 договору від 01 лютого 2005 року передбачено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Отже зазначений договір є припиненим з 01 листопада 2010 року. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як передбачено ч. 2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За умовами Договору оренди від 01 лютого 2005 року після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (п.21 Договору). Після припинення дії договору оренди землі відповідач не повернув позивачу його земельну ділянку, продовжує безпідставно користуватися нею, тому порушення прав позивача мають бути усунуті шляхом зобов"язання відповідача звільнити земельну ділянку від будь-якого майна. Таким чином, позовні вимоги у частині визнання припиненим договору оренди землі та зобов"язання звільнити земельну ділянку обґрунтовані та підлягають задоволенню. Оскільки право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, позовна давність до вказаних вимог позивача не підлягає застосуванню. Щодо вимоги позивача про приведення земельної ділянки у належний стан, то така є необґрунтованою, оскільки докази того, що земельну ділянку відповідач привів у неналежний стан немає. Також не може бути задоволена вимога позивача про зобов"язання відповідача утриматися від будь-яких сільськогосподарських робіт на земельній ділянці, оскільки захисту підлягає лише порушене право. За такого позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. За нормами ст.141 ЦПК України, суд ухвалює про стягнення з відповідача на користь позивача 4012,24грн. (704,80+704,80+352,40+2250,24) судових витрат, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial