Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Кредитна спілка "Йван" звернулася в суд позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 67496,64 грн. та сплаченого судового збору в сумі 1218,00 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 04 вересня 2012 року між ним, позивачем, та відповідачем було укладено кредитний договір № 280, за умовами якого відповідачеві надано кредит за плату в сумі 10000,00 грн., а відповідач зобов"язувалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах визначених договором. Гроші відповідачеві передано в повному обсязі згідно видаткового касового ордера № 472 від 04 вересня 2012 року. В порушення умов договору відповідач не дотримувалася обов"язку щодо погашення кредиту та процентів за користування згідно графіку розрахунків, у зв"язку з чим утворилася заборгованість у сумі 67496,64 грн. Зокрема, він, позивач, має право на стягнення з відповідача суми несплаченого кредиту - 9604,52 грн., несплачених відсотків за користування кредитом - 4891,59 грн. та пені - 53000,53 грн., яку нараховано згідно п. 7.3 договору - 0,5 % за кожен день прострочення від суми несплаченого в строк платежу. 15.02.2016 року представником позивача подано заяву про зміну позовних вимог, зокрема, у зв"язку з частковою проплатою за кредитним договором після пред"явлення позову позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 66896,64 грн. та сплачений судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, зіславшись на обставини, викладені у позовній заяві. Просить суд позов задовольнити з врахуванням зменшеного розміру позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, пояснила, що несистематично та неповністю вносила платежі згідно кредитного договору, укладеного з позивачем, в результаті чого утворилася заборгованість. Вона визнає усі нараховані їй суми, оскільки такі нараховані позивачем з дотриманням умов договору, а також згідна сплатити судовий збір. Просила позов задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 04 вересня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 280, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 10000,00 гривень строком на 18 фактичних місяців від дати отримання кредиту під 48 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, на інші потреби (лікування), що підтверджується заявою відповідача про надання кредиту від 04.09.2012 року (а.с. 34), копією згаданого кредитного договору з Додатком № 1 (а.с. 35, 36, 41), видатковим касовим ордером № 472 від 04 вересня 2012 року (а.с. 39). Відповідно до п. 5.1.3 кредитного договору відповідач зобов"язалася вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до Графіка розрахунків. В порушення умов кредитного договору відповідач не виконувала взяті на себе зобов"язання належним чином, в результаті чого утворилася заборгованість. З огляду на те, що відповідач визнала позов, в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, наведені вище обставини є доведеними. Суд констатує, що між сторонами виникли договірні правовідносини, врегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як встановлено судом відповідач в порушення умов кредитного договору, укладеного з позивачем, не виконувала своєчасно взяті на себе зобов"язання, в результаті чого утворилася заборгованість, чим порушено право позивача, яке підлягає захисту обраним ним способом - шляхом стягнення з відповідача боргу. Щодо розміру заборгованості, то позивач після зменшення розміру позовних вимог просить стягнути з відповідача борг в сумі 66896,64 грн. станом на 29.01.2016 року. Представником позивача в судовому засіданні надано розрахунок заборгованості у цій сумі. Зокрема, згідно розрахунку складовими заборгованості є: несплачений кредит - 9604,52 грн., несплачені відсотки за користування кредитом - 4291,59 грн. та пеня - 53000,53 грн. Наявність заборгованості, її розмір та складові відповідач визнала. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову в частині боргу по тілу кредиту та процентах не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо стягнення пені, то, на думку суду, визнання відповідачем позову в цій частині є таким, що суперечить закону, з таких підстав. Позов обгрунтовано тим, що відповідачеві нараховано пеню в розмірі 53000,53 грн., сплата пені передбачена у п. 7.3 кредитного договору, укладеного між сторонами. Так, згідно п. 7.3 кредитного договору у разі своєчасного ненадходження (прострочення) повністю або частково планового платежу встановленого Графіком розрахунків Кредитодавець нараховує, а Позичальник зобов"язується сплатити пеню в розмірі 0,5% за кожен день прострочення від суми несплаченого в строк платежу. За умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, договір є споживчим та має цільовий характер використання, зокрема, відповідно до п. 1.2 договору сума кредиту використовується на цілі: інші потреби (лікування). Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно п. 17 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. З огляду на те, що кредит надано відповідачеві на лікування, що не є послугою в розумінні п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", то умова укладеного між сторонами кредитного договору з приводу сплати пені, є нікчемною. Відтак, визнання відповідачем позову щодо сплати пені суперечить закону та не може бути прийнято судом. З наведених вище підстав у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені слід відмовити. За таких обставин, оцінивши всі докази в їх сукупності та взаємозв"язку, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позов підставний, обгрунтований та підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив 1218 грн. судового збору (а.с. 1), дана сума є мінімальною ставкою судового збору за подання до суду позову майнового характеру, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial