Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Свій позов мотивує тим, що між ПрАТ «Страхова компанія «Перша» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №06-53.03.18.00003 від 17.05.2018 року, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб марки «Skoda», р.н. [NUMBER] . Вказує, що 26.12.2018 року в м. Луцьк по вул. Винниченка, 11 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Skoda», н.з. [NUMBER] та автомобіля марки «Grand Cheroke», н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті чого було пошкоджено застрахований транспортний засіб. Згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.03.2019 року винним у даній ДТП визнано відповідача [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пошкоджений автомобіль був застрахований позивачем, як страховиком, на підставі договору добровільного страхування, і за цим договором позивач виплатив потерпілій особі 95 104,82 грн. На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», яка сплатила на користь позивача страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту, в розмірі 63 909,41 грн. Після чого позивач отримав залишок в розмірі: 95 104,82 - 63 909,41 = 31 195,41. Даний залишок відшкодовується безпосередньо винуватцем ДТП, тобто відповідачем. Посилаючись на вищевикладене та приписи ст. 993 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 31 195,41 грн., що становить різницю між вищенаведеними сумами та витрати на оплату судового збору. 06.04.2021 рокувідповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заявлені вимоги він не визнає в повному обсязі. В обгрунтування свої заперечень щодо позову зазначає, що позивачем не правильно вибрано спосіб захисту своїх прав, оскільки останній мав звертатись з позовом про відшкодування не до [PERSON] , а безпосередньо до страховика ПАТ "НАСК "Оранта", і не за правилами цивільного судочинства, а за правилами господарського судочинства, так як даний спір є між двома юридичними особами. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 20.04.2021 року до часті у справі залучено Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Представник позивача до початку розгляду справи по суті подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає. Третя особа у судове засідання не з`явилась. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , 26.12.2019 року, о 12 год. 30 хв., в м. Луцьку по вул. Винниченка, 11, керуючи автомобілем «Grand Cheroke», р.н. [NUMBER] , при виїзді з вулиці С. Бандери на нерегульованому перехресті з вул. Винниченка, не надав переваги в русі транспортному засобу «Skoda», р.н. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та скоїв зіткнення, чим порушив вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказані обставини встановлені постановою суду Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.03.2019 року у справі № 161/231/19, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, а отже додатковому доказуванню не підлягають. З матеріалів справи слідує, що цивільно-правова відповідальність потерпілої сторони, станом на день ДТП була застрахована на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №06-53.03.18.00003 від 17.05.2018 року у ПАТ «Страхова компанія «Перша». Страхова сума за даним договором становила 418 000,00 грн.. Відповідно до виконаного на замовлення позивача звіту із визначення матеріального збитку завданого транспортному засобу «Skoda», р.н. [NUMBER] , позивач добровільно виплатив потерпілій особі [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 95 104,82 грн. Крім того, як слідує з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Grand Cheroke», р.н. [NUMBER] , на час ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» відповідно до полісу №АК/ 9873829, який був чинним на дату ДТП, з лімітом відповідальності 100 000,00 грн. за шкоду, заподіяну майну. Позивач стверджує, що ПАТ «НАСК «Оранта» відшкодувало йому суму страхового відшкодування у розмірі 63 909,41 грн. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Велика Палата Верховного Суду у пунктах 68 - 74 постанови від 04 липня 2018 року №755/18006/15-ц зробила правовий висновок, вказавши, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У даному випадку судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця об`єкта підвищеної небезпеки, була застрахована в межах страхового ліміту 100 000,00 грн. за майнову шкоду. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що цивільна відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», при цьому, позивач із заявою щодо неповного погашення страхової виплати до вказаної страхової компанії не звертався, тому суд вважає, що заявлений позов до відповідача не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Отже, в даному випадку належним відповідачем за позовом про відшкодування матеріальної шкоди в межах страхового ліміту є саме ПАТ «НАСК «Оранта», а не відповідач [PERSON] , який у встановленому порядку застрахував свою майнову відповідальність на суму ліміту 100 000,00 грн. Фактично, як слідує з матеріалів справи, спір існує не між позивачем та відповідачем, а між позивачем та ПАТ «НАСК «Оранта», оскільки позивач не погоджується із розміром страхового відшкодування, який був виплачений йому ПАТ «НАСК «Оранта», і в такому випадку він повинен пред`являти своїх позовні вимоги саме до ПАТ «НАСК «Оранта», а не до відповідача [PERSON] , оскільки загальна сума його претензій та виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування (31 195,41 грн.) не виходить за межі застрахованого ліміту відповідальності 100 000,00 грн. за заподіяння майнової шкоди відповідача, і позивачем не представлено суду доказів неможливості відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» завданої шкоди в межах страхової суми. Із наведених вище підстав суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позов заявлений не до належного відповідача.

Outcome: dismissed