Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

03 листопада 2020 року з Московського районного міста Харкова за підсудністю надійшла цивільна справа № 643/14599/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй позовній заяві позивач прохає суд винести рішення про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, який зареєстрований 10 серпня 2013 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 667. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося, з грудня 2017 року вони разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують, взаємні права і обов"язки відсутні, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Крім того позивач прохала стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. 04 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Відповідач в судове засідання не з`явився , про час і місце розгляду повідомлений відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, ч.1 ст.12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", заяв чи клопотань не заявив, відзиву на позов не надав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з"явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, і ухвалити заочне рішення. У відповідності до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, з`ясувавши позицію позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 10 серпня 2013 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 667, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] дошлюбне прізвище не змінювала. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ст.55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З матеріалів справи вбачається, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося через втрату почуття взаємної любові та поваги, на яких ґрунтується сім"я, сторонами втрачені усі фізичні та духовні зв"язки, в сім"ї склалась психологічна несумісність, що призвела до конфліктів, з грудня 2017 року вони проживають окремо один від одного. Подальше спільне життя подружжя стало суперечити інтересам позивача. Спору щодо спільно нажитого майна не має. Позивач на розірванні шлюбу наполягає та зазначає, що примирення між ним та відповідачем неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, воно суперечить інтересам одного із подружжя. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а позивач зберегти сім`ю не бажає, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити . Згідно положень ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.8 ст.294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] дошлюбне прізвище не змінювала. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved