Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

11 березня 2014 року [PERSON], являючись власником квартири [ADDRESS], звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної 17508,00 грн. та 5000,00 грн моральної шкоди, завданої пошкодженням її квартири та майна внаслідок залиття з квартири, що розташована поверхом вище, власником якої являється відповідач. Вказувала на те, що [PERSON] винен у залитті квартири, так як сталось залиття в результаті пориву шлангу підводу холодної води до змішувача у кухні квартири [PERSON], що засвідчено актом комісії КП «ЖЕК 13» від 06 лютого 2014 року. Обгрунтовуючи позов, [PERSON] посилалась на положення ст.ст. 22,23,319,322,323,1166,1167,1192 ЦК України, вказувала обсяг пошкодженого майна, орієнтовний розмір збитків. Пославшись на висновки експертизи щодо розміру матеріальної шкоди, проведеної на підставі ухвали суду, [PERSON] позовні вимоги уточнила : просила стягнути з [PERSON] 14049 грн відшкодування ремонтних робіт у квартирі, 4040 грн. вартості пошкоджених меблів та інших речей, а також 5000 грн. моральної шкоди. Крім того, просила відшкодувати судові витрати, понесені нею у зв»язку з розглядом справи: 3024 грн на відшкодування витрат за проведення судової експертизи, 487 грн 20 коп. по сплаті судового збору. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 серпня 2014 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, в скарзі йдеться про те, що за приписами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, лише у випадку, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Тому, враховуючи, що факт затоплення її квартири з квартири поверхом вище, тобто квартири відповідача, доведено належними та допустимими доказами ( Актом ЖЕК-13, показами свідків), для звільнення від відповідальності сам [PERSON] мав довести, що сталось залиття квартири не з його вини. Доводами скарги є також посилання на положення ст.ст. 319, 322 ЦК України, ст. 151 ЖК України, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, відповідно до яких власність зобов»язує власника квартири ( будинку) утримувати своє майно у належному стані, забезпечувати збереження приміщень та технічного обладнання. У судовому засіданні представник апелянта скаргу підтримала, пославшись на обставини, викладені у апеляційній скарзі. Зміст уточнених позовних вимог щодо матеріальної шкоди, вважає необхідно розцінювати, як вимога про відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з вартості необхідних матеріалів та відновлювальних робіт. У письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, а апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню. Наголошує, що для відшкодування особі шкоди, яка завдана її майну необхідно встановити неправомірність дій іншої особи, шкоду та наявність причинного зв»язку між ними, а також наявність вини заподіювача шкоди, що позивачем не було доведено та судом першої інстанції не було встановлено. Тому позовні вимоги не підлягали задоволенню. У судовому засіданні представник відповідача письмові заперечення на апеляційну скаргу підтримав, пославшись на обставини, викладені у запереченнях. Відповіді на питання, чи визнається відповідачем [PERSON] факт залиття квартири [PERSON] безпосередньо з його квартири, яка розташована поверхом вище, представник відповідача надати не зміг, пояснивши, що йому про це не відомо, але наполягаючи на відсутності вини у його довірителя та вважаючи, що причини затоплення мали бути встановлені лише експертним висновком і такі докази мала надати суду сторона позивача. Допитана у апеляційному суді в якості свідка [PERSON], клопотання про допит якої було відхилено судом першої інстанції, пояснила, що вона з [PERSON]- сином позивачки , проживають у [ADDRESS]. Це залиття квартири відповідачем вже не перше, але 04.02.2014 року затоплення було дуже серйозне, завдано значна шкода. Сам [PERSON] у день затоплення з дружиною приходив до них, вони якраз повертались з роботи і зустрілись на біля квартири 04.02.2014 року. [PERSON] визнав, що затоплення сталось із-за пориву шлагу підводу води до змішувача в його кухні , він разом із своєю дружиною допомагали їм усувати наслідки залиття, вибирали воду, добровільно обіцяв відшкодувати за ремонт, дав номер свого мобільного телефону для подальшого спілкування з питань ремонту, але пізніше відмовився відшкодовувати більше 5 тисяч грн.., хоча шкода була значно більшою. Спілкування з працівниками ЖЕК-13 та фіксування обсягу пошкоджень квартири, їх розташування та обставини виникнення відбувалось без [PERSON], так як він не відкрив двері своєї квартири, а по телефону працівнику ЖЕК-13, ( свідку [PERSON]) відповів, що шланг підведення води у кухні він вже замінив. Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивача - адвоката [PERSON], представника відповідача - [PERSON], пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким, суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони, посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався на неналежність, як доказу, Акту КП"ЖЕК-13" від 04.02.2014 року та неоднозначність тверджень допитаних у суді свідків щодо обставин, пов"язаних із виникненням факту залиттям квартири, тобто, суд послався на недоведеність позивачем допустимими доказами причини затоплення квартири, вини відповідача у спичиненні шкоди та зв"язку між винними діями та шкодою, а також, недоведеність розміру витрат на відновлення пошкодженого майна в сумі 4040,00 грн.. Відповідно, суд дійшов висновку про безпідставність вимог і про відшкодування моральної шкоди. Суд також врахував, що обслуговування внутрішньо-квартирних систем водопостачання покладається на КП „ ЖЕК- 13" Чернігівської міської ради. Проте, такий висновок суду є помилковим, оскільки ґрунтується на неправильному застосуванні судом першої інстанції норм матеріального права та на не вірно та не повно встановлених обставинах, що вплинуло на правильність вирішення спору по суті. Апеляційним судом по справі встановлено та не оспорюється сторонами, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] ( а.с.30), а власником квартири [ADDRESS], яка знаходиться поверхом вище квартири позивачки є відповідач [PERSON]( а.с.28). Також встановлено, що в квартирі позивачки з її згоди проживають без реєстрації сім"я її сина - [PERSON] та [PERSON]( а.с.67). 04 лютого 2014 року з квартири № 32, розташованої поверхом вище та власником якої є [PERSON], сталося залиття водою квартири позивачки, внаслідок якого пошкоджена квартира ( стіни, підлога, стеля та інше - а.с.9,43-46,85-87,93-96) . Розмір матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири №25 , виходячи з вартості відновлювального ремонту згідно висновку експертизи становить 14049,00 грн (а.с.84-96). В акті комісії КП «ЖЕК -13» Чернігівської міської ради від 06 лютого 2014 року, до складу якої входили головний інженер ЖЕК-13 [PERSON], майстер [PERSON] та майстер дільниці №1 [PERSON], зазначено, що 4 лютого 2014 року трапилося залиття квартири №25 квартирою № 32, яка розташована на п»ятому поверсі житлового будинку [ADDRESS]. Причиною затоплення вказано розірвання шлангу підводу холодної води до змішувача на кухні в квартирі №32 , та зазначено перелік пошкодженого майна в квартирі №25. Факти щодо затоплення, зазначені у Акті від 06.02.2014 року, повністю узгоджуються з іншими, дослідженими судом доказами ( а.с. 43-46,85-87, 93-96) та з показами у суді першої інстанції свідків [PERSON] та [PERSON], а також, показами свідка [PERSON], які надані в у судовому засіданні апеляційного суду. Отже, у апеляційного суду не виникає жодних сумнівів щодо механізму виникнення характерних пошкоджень у квартирі [ADDRESS], а саме, залиття її з квартири поверхом вище, що трактується експертами, як проява рідини, тобто, коли вода по опоряджувальному покриттю стін зверху вниз потрапляє як на поверхню опорядження, так і у простір між покриттям та основою, а дія рідини на матеріали проявляється у зміні їх фізико-механічних властивостей, особливо, коли матеріали не призначені для взаємодії з водою( а.с.85). Невідповідність форми Акту ЖЕК-13 від 06.02.2014 року, в якому зафіксовано факт залиття квартири позивачки , вимогам, викладеним у Додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, не спростовує інших, наявних у справі належних та допустимих доказів, які підтверджують як сам факт злиття квартири позивачки з квартири відповідача, так і обсяг завданої шкоди, яка розрахована висновком експертизи, проведеної за клопотанням позивачки на підставі ухвали суду. Усупереч приписам ст. 212 ЦПК України щодо правил оцінки доказів у їх сукупності та з врахуванням положень ст.ст.57-61, ст.ст. 64,66 ЦПК України, суд першої інстанції не дав належної оцінки всім наявним у справі доказам у їх сукупності та взаємозв"язку, у тому числі і показам свідків [PERSON] та [PERSON], крім того, неправомірно відхилив клопотання про допит свідка [PERSON], та дійшов помилкового висновку про недоведеність позову. Жодних доказів чи хоча б доводів на спростування самого факту залиття квартири №25 04.02.2014 року з квартири [PERSON], останній суду не надав. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи неправомірними діями, рішеннями чи бездіяльністю особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Проте, [PERSON] не надав суду доказів того, що залиття сталось не з його вини,тобто доказів, які могли б бути підставою для звільнення його від від відповідальності за заподіяну [PERSON] майнову та моральну шкоду. Відповідно до ст.ст. 319,322 ЦК України власність зобов"язує, а власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування їй шкоди у вигляді вартості відновлювального ремонту пошкодженої залиттям квартири у розмірі 14 049,00 грн ( 10097 грн загальна вартість матеріалів, 3952 грн вартість ремонтно-будівельних робіт), який визначений висновком судової будівельно -технічної експертизи № С-141 від 30.05.2014 року, знайшли свої підтвердження і підлягають задоволенню. Також, на думку апеляційного суду, грунтуються на положеннях п.3 ч. 2 ст.23 ЦК України та ст. 1167 ЦК України доводи позивачки про спричинення їй моральної шкоди, завданої відповідачем залиттям її квартири тобто, пошкодженням її майна, в результаті чого, вона змушена змінити свій звичний спосіб життя, займатись питаннями ремонту квартири, відшуканням на це коштів. Проте, розмір відшкодування підлягає зменшенню і визначенню з врахуванням виду та обсягу її душевних страждань, перенесених у зв"язку з пошкодженням майна, які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На думку апеляційного суду, адекватним розміром відшкодування моральної шкоди, у конкретному випадку, виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, тривалості вимушених змін у житті, та враховуючи роз"яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 3103.1995 року „ Про судову практику про відшкодування моральноі ( немайнової) шкоди" може бути сума у розмірі 1000.00 грн . У той же час, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача 4040,00 грн вартості відновлювального ремонту пошкоджених затопленням килимових виробів, меблів, люстри, оскільки належних доказів такого факту та такої шкоди, позивачем не надано. Надані в апеляційному суді квитанція № 3426602 від 16.09.2014 року та рахунок-фактура від 16.09.2014 року не належать позивачу [PERSON] Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухваленням нового рішення, або зміни є неповне з"ясування обставин справи, що мають значення для справи, та/або порушення чи неправильне застосування норм матеріального або процесуального прав. На підставі ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає відшкодуванню на користь позивача судові витрати, понесені у зв"язку з розглядом справи. Зокрема, сплачений судовий збір ( а.с.1,126) та оплата експертизи ( а.с.106) .

Outcome: partial