Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплаченої за товар грошової суми, стягнення моральної шкоди, в обгрунтування якого вказав, що 17.08.2012 року між ним та фізичною особою- підприємцем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого він придбав у зазначеної особи вхідні металеві двері, які за окрему плату були встановлені ним же у його будинку. Загальна вартість придбаних ним вхідних дверей разом з їх установкою склала 2700 грн. і саме цю суму коштів за заплатив [PERSON] Через тиждень після встановлення нової двері, він побачив, що вона є з значним дефектом - перехилена на бік, не працює замок, встановлена неякісно - двері тримаються на будівельній піні, а не на дверній лудці, між дверима та стіною будинку є щілі, в які задуває вітер. З цього приводу в межах гарантійного строку передбаченого п.5.2 договору купівлі - продажу у вересні 2012 року (через три тижня після встановлення) він звернувся до [PERSON] і той визнав, що двері є неякісні і встановлені вкрай не професійно, що може призвести до руйнування будинку. Він попросив відповідача забрати ці неякісні двері та повернути йому гроші, на що той начебто погодився, віддал 700 гривень і при цьому пообіцяв решту грошей повернути пізніше. З того часу пройшло вже більше року, але відповідач так і не забрав свої неякісні двері та не повернув залишок сплаченої грошової суми, а саме 2080 грн., при цьому [PERSON] переховується від нього, на дзвінки не відповідає. За це час він вже звертався до Краснолуцького МВ ГУМВС України в Луганській області, що підтверджується постановою старшого слідчого Краснолуцького МВ ГУМВС України в Луганській області А.В. Корольової від 10.05.2013 року про закриття кримінального провадження, до виконавчого комітету Краснолуцької міської ради Луганської області, що підтверджується відповіддю міського голови від 30.10.2013 року, звертався до голови Луганської обласної державної адміністрації, що підтверджується відповіддю голови облдержадміністрації від 08.11.2013 року, але зрозумів, що єдина можливість захистити свої гарантовані державою права споживача це звернення з позовом до суду. Бо отримуючи невелику пенсію він збирав кошти щоб придбати вхідні двері, які б міг використовувати за призначенням тривалий час, а замість цього він залишився без грошей і майже без двері, бо ті, що продав йому відповідач є неякісними і довго ними користуватися він не зможе. Тому вважає за необхідне розірвати договір купівлі-продажу укладений ним з відповідачем та вимагає від нього повернення сплачених коштів за двері та відшкодування моральної шкоди, яку він зазнав намагаючись поновити свої порушені права. При цьому умови зазначеного договору є несправедливими та такими що суперечать вимогам діючого законодавства України, бо він як споживач не отримав інформацію про виробника дверей та про матеріал, з якого вони виготовлені, можливо матеріал який використовувався у їх виготовленні є небезпечним для мого життя. Такі обставини вказують на те, що відповідач нечесною підприємницькою діяльністю продав йому ці двері, бо він не надав чітку інформацію про товар та позбавив його права здійснити свідомий вибір щодо купівлі. Всі ці дії з боку відповідача нанесли йому моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях, які нанесли шкоду його здоров'ю, бо він людина похилого віку і страждає на рід хвороб, які загострюються при переживаннях та нервових потрясіннях. Він є інвалідом Великої Вітчизняної Війни, що відповідно до п.8 ч.1.ст.5 Закону України « Про судовий збір» дає йому право на пільгу та звільняє від обов'язку сплатити судовий збір при зверненні до суду. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» він має право вимагати від відповідача розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 678 ЦК України, у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявились неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Вважає, що ухиленням від повернення йому сплаченої за товар неналежної якості грошової суми у добровільному порядку відповідач спричинив йому моральну шкоду. Звичайно душевні страждання та процент втрати здоров'я після всіх переживань, які продовжуються і по сьогодні неможливо компенсувати грошима, тому сума у 3000 грн., яку повинен йому сплатити відповідач для відшкодування моральної шкоди є лише умовною. Просить розірвати договір купівлі - продажу від 17.08.2012 року, укладений між ним та фізичною особою - підприємцем [PERSON], стягнути з [PERSON] на його користь сплачену ним за двері грошову суму у розмірі 2080 грн. та стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 3000 грн. У судовому засідвнні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та суду пояснив, що у серпні 2012 року він на ринку м. Красний Луч замовив вхідні двері на свій будинок. Через тиждень приїхав чоловік, який провів заміри. Через 10 днів йому привезли двері, порубали лутки, оскільки двері не підходили по розмірам, запинили та сказали не коритуватися дверима протягом тижня. Через тиждень він відкрив двері та побачив, що вони шаталися. Тоді він поїхав до м. Антрацит, але контору де він замовляв двері не знайшов і звернувся до Антрацитівського відділу захисту прав споживачів. Через тиждень до нього приїхали хлопці, які оглянули двері та сказали, що робити нічого не будуть, оскільки двері "урізани". Десь через тиждень приїхав хлопець, який встановлював двері, він зняв двері, щось прикрутив та поїхав, але нічого не змінилося. Тоді він звернувся до Луганського обласного відділу захисту прав споживачів, після чого приїхав [PERSON], з яким вони домовилися, що той переробляє двері і пише розписку про якість переробки, а він пише [PERSON] розписку про повернення грошей у розмірі 700 грн. Він написав розписку про отримання грошей у вересні 2012 року, а [PERSON] йому розписку не дав і поїхав. Було також таке, що в нього восени 2012 року заклінило двері і він не мав змоги вийти з будинку, у зв"язку з чим дзвонив [PERSON] і до нього в той же день ввечері приїжджали хлопці, які замінили внутрішню частину замка, а ручки на двері міняти відмовилися. Оскільки він намагався самостійно відімкнути двері, то на дверях залишилися відповідні сліди - вмятини та царапіни. Після переробки дверей нічого не змінилося, але більше він до [PERSON] не звертався. У 2013 році він звертався до міліції стосовно цього випадку, але це нічого не дало. На теперішній час він поставив нові двері, а ті зняв і вони знаходяться у нього во дворі. Просить розірвати договір купівлі-продажу дверей, укладений між ним та [PERSON], стягнути з відповідача гроші за двері та моральну шкоду 3000 грн., оскільки він постійно нервував через неякісні двері, що призвело до погіршення його стану здоров"я. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що дійсно позивач замовив в нього двері у серпні 2012 року, які були йому увстановлені за місцем проживання у с. Софіївка його працівниками. Через тиждень після цього йому подзвонила невістка позивача та поскаржила на неякісне встановлення дверей. Він прислав двох чоловік, які перевстановили двері і все було добре. Потім йому подзвонили з м. Луганська з відділу по захисту прав споживачів, куди звернувся [PERSON] з приводу неякісного встановлення дверей. Він особисто поїхав до [PERSON] з з [PERSON] та [PERSON], які відрегулювали навіси і при цьому перекосів та щілів не було. Він запропонував [PERSON] вирішити все миром та віддав позивачу гроші 700 грн. за переробку дверей. При цьому [PERSON] написав розписку про те, що гроші отримав та претензій не має. Розмови про те, що він забере двері та поверне за них усі гроші взагаліміж ними не було. Також було таке, що [PERSON] дзвонив та казав, що не може вийти з будинку, бо заклінило замок. Він посилав хлопців до позивача, які бачили, що замок не працює, ручки зламані і на двері є вмятини. Оскільки позивач відкривав двері монтировкою, то на двері пішов перекос. Позов не визнає, оскільки двері були встановлені позивачу якісно. Крім того, у відповідності до ст.681 ЦК України до вимог у зв'язку з недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік, яка обчислюється від дня виявлення недоліків у межах строків, встановлених статтею 680 цього Кодексу, а якщо на товар встановлено гарантійний строк (строк придатності), - від дня виявлення недоліків у межах гарантійного строку (строку придатності). Відповідно до п.5.2 договору купівлі-продажу від 17.08.2012 року, який був укладений між ним та позивачем «гарантійний строк обслуговування товару складає 6 місяців з моменту укладення вказаного договору. Гарантійний строк розповсюджується й на механічну частину двері (навіси, регеля, тощо). Вхідні двері були встановлені позивачу в день укладення договору, тобто 17.08.2012 року. В своєму позові позивач наполягає на тому, що йому, начебто, був наданий товар з суттєвими недоліками. Тобто, до заявлених ним позовних вимог, має бути застосований строк позовної давності в 1 рік, у відповідності зі ст.681 ЦК України. Таким чином, строк позовної давності сплинув 17.08.2013 року, в той же самий час позов був поданий до Краснолуцького міського суду Луганської області у грудні 2013 року. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Також відповідно до акту прийому-передачі від 17.08.2012 року, акту виконаних робіт від 17.08.2012 року, які були складені у відповідності до положень договору купівлі-продажу від 17.08.2012 року позивач підтвердив своїм підписом, що не має жодних претензій до нього щодо якості, кольору, моделі, комплектності придбаного товару, а також к якості монтажу. Навіть тоді, коли з часом, протягом гарантійного строку обслуговування двері, виявились недоліки монтажу вхідної двері, він їх одразу усунув, й, зважаючи на те, що позивач є людиною похилого віку - в якості компенсації за надані незручності - повернув останньому 700 гривень. Позивач надав розписку від 21.09.2012 року про те, що не має до нього жодних претензій. В суді позивач не надав жодних доказів того, що саме двері мали якісь недоліки, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч.І ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати - 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Таким чином, позивач має право вимагати розірвання договору купівлі-продажу тільки у разі виявлення істотних недоліків. Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотнім недоліком визнається недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Але позивач не надав жодних доказів того, що куплений ним товар має саме істотні недоліки, які підпадають під характеристику, встановлену зазначеною нормою. Більш того, в постанові про закриття кримінального провадження від 10.05.2013 року зазначено, що [PERSON] не має жодних претензій до нього. Відповідно до ст.ст. 303, 304 КПК України вказана постанова позивачем оскаржена не була. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Проте, позивачем в позовній заяві не зазначено з яких саме міркувань він виходить при визначені розміру заявленої моральної шкоди, не вмотивовує цей розмір, не зазначено в чому саме полягали моральні страждання й в чому виразилися зазначені в позові «душевні переживання». Надана позивачем довідка з лікарні свідчить тільки про те, що він перебуває на обліку в КУ «ЦПМСД» м. Вахрушево і останній раз звертався туди 29.11.2013 року. Не надано жодних доказів, що позивач звертався до лікарні саме через його дії, а не через свій похилий вік, й в чому виразилось погіршення стану здоров'я, чи було взагалі таке погіршення, або, як вказано у позові, загострення захворювання. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він займається встановленням дверей. У серпні 2012 року [PERSON] замовив у [PERSON] двері, після чого йому подзвонили з цього приводу і він погодився їх встановити у с. Софіївка. Потім, дату він не пам"ятає, він забрав двері у [PERSON] і разом з напарником [PERSON], який зараз перебуває на заробітках у Москві, приїхав до позивача, де вони вирубили дверний пройом під розмір дверей та встановили їх, після чого запінили. Потім позивач сплатив їм гроші і претензій не мав. Десь через тиждень йому подзвонила невістка [PERSON] та сказала, що двері потрібно перевстановити. Він на наступний день разом з [PERSON] поїхав до позивача та побачив, що дійсно двері встановлені не по уровню, тому вони їх демонтували та встановили як потрібно. Через деякий час знов подзвонила жінка та сказала, що подтирають навіси та скриплять. Він разом з [PERSON] поїхав до позивача та відрегулював навіси. При цьому [PERSON] віддав [PERSON] гроші у сумі 700 грн. і позивач написав розписку, що претензій стосовно дверей не має. Потім їх знов викликав позивач стосовно того, що двері заклінило і він не може вийти з будинку. Він в той же день, але пізніше, разом з [PERSON] виїзжав до позивача, вони бачили, що двері погнуті біля ручок, а в замку заклінило ключ. Двері були вже відкриті і [PERSON] сказав, що не мав змоги вийти і сам їх відкрив. При цьому ручки двері були поламані. Вони відремонтували замок, а ручки не міняли, оскільки в них їх не було і на них не розповсюджується гарантія. Вони роз"яснили позивачу, що двері заклінило, оскільки той не до кінця засунув в замок ключ. Свідок [PERSON] суду пояснив, що восени 2012 року він разом з [PERSON] приїжджав до позивача у с. Софіївка, оскільки той не міг відкрити двері. Коли вони приїхали, то побачили, що двері були вже відкриті та пошкоджені, а саме були вмятини та зламані ручки. Вони поміняли внутрішню частину замка і поїхали. Суд, вислухавши позивача, відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, знаходить позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу № 1 від 17.08.2012 року, укладеного між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON], відповідач зобов"язався передати позивачу двері Д 960х50 LM належної якості та в належному комплектуванні. Ціна товару складає 2300 грн., з яких вартість товару 2100 грн., вартість доставки 50 грн., вартість встановлення 150 грн. Пунктом 5.2 вказаного договору передбачено, що гарантійний строк обслуговування товару 6 місяців з моменту укладання цього договору. Гарантія розповсюджується на механічну частину дверей (замки, навіси, рігеля). Відповідно до акту прийому-передачі від 17.08.2012 року, підписаного сторонами, продавець передав, а покупець прийняв наданий товар відповідно до договору купівлі-продажу № 1 від 17.08.2012 року. При цьому окремо відображено, що претензій до якості, кольору, моделі, комплекції та зовньошнього вигляду покупець претензій не має. Згідно акту виконаних робіт [PERSON] та [PERSON] 17.08.2012 року склали акт про те, що продавцем належним чином та в обумовлені терміни виконані роботи з монтажу наданого товару відповідно до договору купівлі-продажу № 1 від 17.08.2012 року. В той же час позивач був під розпис ознайомлений з правилами експлуатації дверей. Відповідно до накладної без номеру та дати [PERSON] сплатив відповідачу за двері Д 960х50 LM - 2580 грн. Вказані обставини сторони в судовому засіданні не заперечували. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. Судом встановлено, що 21.09.2012 року після усунення недоліків монтажу вхідної двері у будинку за місцем проживання позивача за адресою [ADDRESS], [PERSON] було повернуто [PERSON] 700 грн. за встановлення металевої двері під його розмір з переробкою. Стосовно цього позивачем була написана розписка від 21.09.2012 року, з якої вбачається, що після переробки претензій позивач до відповідача не має. Тобто, у судовому засіданні було встановлено, що виражені дефекти при монтажі двері були усунуті, про що не заперечував позивач. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Суд вважає, що вимоги позивача щодо розірвання договору купівлі-продажу та стягнення вартості двері не підлягають задоволенню, через те, що всі виражені дефекти на даний час безоплатно усунуті та позивачу повернуто частину грошей за повторний монтаж дверей. Відповідно до п.12 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У судовому засіданні позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того факту, що встановлені йому двері мають недоліки, які роблять неможливим їх використання відповідно до цільового призначення, а також не надано доказів того, що двері є неякісними, а не прийшли до такого стану внаслідок їх неправильної експлуатації. Як пояснив в судовому засіданні позивач на двері маються цірапіни, зламані ручки, оскільки він намагався її відкрити різними предметами після того, як в нього заклінив замок. Цю обставину в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Також судом встановлено, що на теперішній час двері, які були встановлені позивачу, взагалі ним замінені на інші та знаходяться у нього у дворі. В судовому засіданні позивачу неодноразово були роз"яснені положення ч. 1 ст. 60 ЦПК України, але від проведення експертизи дверей він категорично відмовився. Крім того, у відповідності до ст. 681 ЦК України до вимог у зв'язку з недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік, яка обчислюється від дня виявлення недоліків у межах строків, встановлених статтею 680 цього Кодексу, а якщо на товар встановлено гарантійний строк (строк придатності), - від дня виявлення недоліків у межах гарантійного строку (строку придатності). Відповідно до п.5.2 договору купівлі-продажу від 17.08.2012 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] гарантійний строк обслуговування товару складає 6 місяців з моменту укладення вказаного договору. Гарантійний строк розповсюджується на механічну частину двері (замки, навіси, регеля). Як встановлено судом вхідні двері були встановлені позивачу в день укладення договору, тобто 17.08.2012 року. Вказані двері були перевстановлені позивачу 21.09.2012 року, тому строк позовної давності починає перебіг саме з цієї дати і на момент звернення позивача до суду - 09.12.2013 року - вже сплинув. Відповідно до ч.З та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається з листа міського голови м. Красний Луч Луганської області № 2/883 від 30.10.2013 року на ім"я позивача він неодноразово звертався з приводу неякісного встановлення дверей і йому було роз"яснено ще 05.11.2012 року про право звернення до суду відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів". Позивач [PERSON] в судовому засіданні питання про поновлення строку звернення до суду не ставив та про причини його пропуску суду не повідомив. Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів" можливість вимагати відшкодування моральної шкоди настає тільки у разі заподіяння її небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст. 24 Закону, моральної шкоди суди повинні виходити з розяснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару, суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Враховуючи, що в судовому засіданні позивачем не надано доказів, що поставлений відповідачем товар є небезпечною для життя та здоровя продукцією, та те, що вказані позовні вимоги в частині стягнення спричиненої моральної шкоди є похідними від позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу, в їх задоволенні також необхідно відмовити. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Outcome: dismissed