Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" (далі Банк) просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] 12 377,69 гривень заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 2 270,00 гривні. Вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] звернулася в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 09 лютого 2016 року, якою підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею і Банком Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого відповідачем бажання Банк відкрив їй кредитний рахунок, видав кредитну картку та встановив початковий кредитний ліміт, який в подальшому був збільшений до 7 000,00 гривень. Надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах і в межах встановленого кредитного ліміту, Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором належним чином не виконувала, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавала, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 28 лютого 2021 року у неї перед Банком утворилась заборгованість в загальній сумі 12 377,69 гривень, з яких: по простроченому тілу кредиту 9 639,45 гривень, по прострочених відсотках 2 738,24 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 02 квітня 2021 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали та матеріалами позову без вручення, ухвалою від 06 травня 2021 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача у позовній заяві вказав про розгляд справи за його відсутності та висловив згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач про розгляд справи по суті двічі належним чином була повідомлена шляхом публікації на офіційному сайті судової влади судового оголошення, однак в судові засідання не з`явилась, відзиву на позов не подала, про причини неможливості розгляду справи за її відсутності не сповістила. З огляду на викладене суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 09 лютого 2016 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. За змістом цієї заяви відповідач погодилась із тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і Банком договір надання банківських послуг. Також вказано, що відповідач ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодилась з його умовами; примірник договору погодилась отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту Банка; зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Банку. Відповідно до наданих Банком довідок у відповідача в користуванні перебувало дві кредитні картки: рахунок за першою карткою був відкритий 27 листопада 2015 року з терміном дії 11/19; за другою 02 грудня 2019 року з терміном дії 10/23. Початковий кредитний ліміт був встановлений у день підписання відповідачем анкети-заяви 09 лютого 2016 року на суму 500,00 гривень, який 28 квітня 2016 року збільшений до 6\~000,00 гривень, 31 січня 2017 року до 7\~000,00 гривень, а з 22 липня 2018 року зменшений і становив 0,00 гривень. Спірні правовідносини по справі урегульовані ст.ст.207, 526, 549, 611, 626, 628, 638, 1049, 1054 ЦК України. За змістом цих норм Банк має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, у тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом, відповідальність за порушення зобов`язання у вигляді пені, а також порядку нарахування цих складових, які за своїм змістом складають вартість кредиту. Банк вважає, що у відповідача наявна заборгованість по простроченому тілу кредиту в сумі 9 639,45 гривень та по прострочених відсотках в сумі 2 738,24 гривень, які й заявляє до стягнення. Проте доданими Банком доказами не доведено існування у відповідача такої заборгованості з огляду на таке. Із наданої банківської виписки по кредитних рахунках за період з 09 лютого 2016 року по 01 лютого 2021 року встановлено, що відповідач в останнє знімала кредитні кошти 05 травня 2016 року, всього використала кредитних коштів на загальну суму 7\~267,30 гривень. За користування цими кредитними коштами Банк до 01 лютого 2021 року нараховував і списував з карткового рахунку відповідача відсотки за визначеною місячною ставкою, а саме, до 01 серпня 2020 року - 3,6 %, до 01 лютого 2021 року 3,5%. Крім цього Банк нараховував і списував пеню за прострочку за кредитом на суму понад 100,00 гривень. Як на підставу проведення нарахувань і списань по відсотках та пені Банк у позовній заяві посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і Правила надання банківських послуг в Приватбанку, які вважає невід`ємними частинами укладеного з відповідачем кредитного договору в силу положень ст.634 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013, висловила правову позицію, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Зважаючи на зазначену актуальну правову позицію, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідача, тому не можуть бути належним доказом, оскільки не свідчить про ознайомлення відповідача з їх змістом. Інших достовірних підтверджень того, що саме додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку розуміла відповідач, ознайомилась і погодилася із ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання цієї анкети-заяви взагалі містили умови щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, відповідальності відповідача за порушення виконання зобов`язання у вигляді пені, матеріали справи не містять. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» взагалі містить чотири види кредитних карт «Універсальна» і усі вони мають різні умови кредитування. За яким видом карти, відповідно на яких умовах повинно було здійснюватися кредитування відповідача, по справі не встановлено. З огляду на викладене надані Банком витяг з Тарифів, а також Умови та Правила надання батьківських послуг в Приватбанку не можуть розцінюватись як невід`ємна частина кредитного договору. У зв`язку із цим відсутні й підстави для огляду веб-сайту Банку в порядку ст.85 ЦПК України, оскільки вчинення цієї процесуальної дії жодним чином не впливає на зроблені судом вище викладені висновки. За таких обставин суд не має підстав вважати, що між сторонами укладений передбачений ст.634 ЦК України договір приєднання, відповідно й погоджені в письмовому вигляді такі складові договору як відсоткова ставка за користування кредитом та пеня за порушення зобов`язання. Таким чином, враховуючи відсутність по справі підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови, у тому числі стосовно сплати процентів за користування кредитом, заявлена Банком вимога про стягнення з відповідача цієї складової в сумі 2 738,24 гривень є безпідставною, через що задоволенню не підлягає. Щодо заборгованості по простроченому тілу кредиту, суд встановив таке. У цій частині Банк заявляє до стягнення 9 639,45 гривень. Проте, як встановлено у справі, максимальний розмір кредитного ліміту відповідачу був встановлений у меншому розмірі, а саме, на рівні 7 000,00 гривень, що унеможливлює використання нею кредитних коштів у більшому розмірі. З урахуванням вищенаведених висновків, у суду наявні підстави вважати, що перевищення заявленої Банком заборгованості по тілу кредиту фактично доступному відповідачу кредитному ліміту утворилося внаслідок безпідставного списання Банком відсотків за користування кредитом та пені за прострочення зобов`язання. Так, на підставі банківської виписки судом встановлено, що відповідач фактично використала кредитних коштів на загальну суму 7 267,30 гривень, за користування кредитними коштами Банк нарахував відсотки в загальній сумі 26\~918,50 гривень, за прострочення по кредиту пеню в сумі 2 700,00 гривень. Крім цього, за рахунок наданих відповідачу кредитних коштів Банк списав платежі за страховкою «Захист на кожен день» в загальній сумі 60,00 гривень. Випискою з карткових рахунків відповідача та розрахунком заборгованості підтверджується та обставина, що внесені відповідачем кошти на погашення кредитної заборгованості Банк зараховував не лише на погашення тіла кредиту, а й на погашення нарахованих сум по відсотках та пені. За доводами Банку відповідач зобов`язана погасити усі ці кредитні складові, загальна сума яких складає 36\~945,80 гривень (7267,30 + 26918,50 + 2700,00 + 60,00). За рахунок власних коштів відповідач погасив кредит на загальну суму 24 568,11 гривень. Різниця між вказаними сумами становить 12\~377,69 гривень (36 945,80 -24 568,11), що є рівним загальній сумі заявленої Банком в позові заборгованості. Проте, як встановлено вище, нарахування і списання відсотків, пені, а також страхових платежів, Банк проводив безпідставно, оскільки таких істотних умов укладеним з відповідачем кредитним договором не передбачено і відповідач на них не погоджувався. Встановлені у справі фактичні обставини договірних правовідносин між сторонами вказують на те, що відповідач зобов`язана повернути Банку лише фактично отримані та використані нею як позичальником кредитні кошти. Відповідач погасила кредит на суму (24 568,11 гривень), яка більше як у тричі перевищує фактично використані нею кредитні кошти (7 267,30 гривень). Зазначене без сумніву свідчить про відсутність у відповідача перед Банком заборгованості по тілу кредиту. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивач не довів і не підтвердив належними доказами наявності у відповідача заборгованості за укладеним 09 лютого 2016 року кредитним договором, у задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed