Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

У лютому 2017 року Всеукраїнська громада організації «Євразійський народний союз»(далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON](далі - відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» (далі - відповідач 2), третя особа: [PERSON]про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 28 жовтня 2016 року Всеукраїнська громадська організація «Євразійський народний союз», яка орендує у Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівер Україна" нежитлове приміщення №98 І поверху (кімната №7), розташоване у [ADDRESS], протиправною діяльністю [PERSON] та неможливістю виконання умов договору оренди № 17 від 01.06.2012 року між Всеукраїнською громадською організацією «Євразійський народний союз» та TOB "Сівер Україна" позбавлена свого права користування орендованим приміщенням і своїми документами, що створює перешкоди в статутній діяльності громадської організації. Такі дії відповідачів порушують права громадської організації вільно провадити свою діяльність. Всеукраїнська громадська організація «Євразійський народний союз» зареєстрована Міністерством юстиції України 16.03.2012 року та здійснює свою діяльність у повній відповідності до чинного законодавства України та Статуту. 01.06.2012 року громадська організація уклала договір оренди нежитлового приміщення № 17 з TOB "Сівер Україна", який відповідно до умов договору регулярно пролонговувався. Остання пролонгація договору відбулась 30.04.2016 року за згодою сторін та на підставі листа-повідомлення громадської організації від 30.04.2016 р. пролонгований до 01.06.2017 р. Договір не розірваний сторонами, не визнаний недійсним в судовому порядку. Угода була укладена з ТОВ «Сівер Україна», який є власником приміщення на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 22.07.2003 р. В орендованому приміщенні розташований офіс позивача, перебувають всі документи громадської організації в тому числі і оригінали статутних документів, архіви, інше майно позивача. 28.10.2016 р. [PERSON] силовим шляхом захопив приміщення і не допускає позивача до користування приміщенням. Тому позивач просив суд зобов'язати [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» усунути перешкоди позивачу в користуванні нежитловим приміщенням № 98 I поверху (кімната № 7) загальною площею 30,5 кв. м., що розташоване в [ADDRESS], шляхом надання фактичного доступу до вказаного приміщення. У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача -2 ТОВ «Сівер України» визнав позовні вимоги в повному обсязі. У судове засідання відповідач - 1 [PERSON], третя особа [PERSON] не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, від представника відповідача-надійшли письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову та розглядати справу за його відсутності, у запереченнях зазначив, що договір оренди, укладений між ТОВ «Сівер Україна» та Громадською організацією є нікчемним, оскільки Товариство не було власником даних приміщень або їх законним користувачем. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2016 р. в частині скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2007 р. ухвалене у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» до [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], треті особи: Благодійна організація «Благодійний фонд Християнський», Прогресивна соціалістична партія України про визнання недійсним договору купівлі - продажу та за зустрічним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майно. В частині вимог ТОВ «Сівер Україна» до відповідачів щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень в тому числі і того, що є предметом спору відмовлено. [PERSON] 25.11.2013 р. зареєстрував право власності на нежитлові приміщення на підставі договору купівлі-продажу, реєстрація права власності ТОВ «Сівер України» була скасована. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, що 01.06.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» та Всеукраїнською громадською організацією «Євразійський народний союз» було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 6 за умовами якого Товариство передало, а позивач прийняв у тимчасове платне користування нежиле приміщення № 98 I поверху (кімната № 7) загальною площею 30,5 кв. м., що розташоване в [ADDRESS] (а.с. 6-7). Відповідно п. 1.2. договору, переданий в оренду об'єкт належить наймодавцю на праві колективної власності на підставі реєстраційного посвідчення [NUMBER] Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 18 січня 2005 року за реєстровим № 5227-П. Відповідно до приписів ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно користування за плату на певний строк. Відповідно п. 4.1. договору оренди, договір оренди укладається на один рік з моменту підписання договору до 01.06.2013 року. Відповідно п. 4.4. договору оренди якщо після надіслання наймачем повідомлення, передбаченого п. 4.3. цього договору наймодавець не надішле відповіді, договір вважається продовженим на той же строк на тих же умовах. 30.04.2016 року позивач звернувся до відповідача 2 із листом-повідомленням про продовження договору оренди до 01.06.2017 року (а.с. 8). 28.04.2017 року позивач звернувся до відповідача 2 із листом-повідомленням про продовження договору оренди до 01.06.2018 року (а.с. 105). Представник позивача пояснив в судовому засіданні, що Всеукраїнська громадська організація «Євразійський народний союз» знаходилася орендованому приміщенні, де було розміщено офіс, крім того, відповідно до реєстраційних документів громадської організації - юридичною адресою являється саме [ADDRESS], в якому знаходились статутні документи позивача (оригінали), архівні матеріали, інформація на електронних носіях, оригінали документів, пов'язаних з діяльністю громадської організації, тощо, це забезпечувало в тому числі можливість виконання статутних повноважень Голови громадської організації по керівництву діяльністю громадської організації в цілому по Україні, а відповідач [PERSON] з 28.10.2016 року чинить перешкоди у користуванні позивачем орендованим приміщенням, не допускає працівників позивача у спірне приміщення. Як встановлено в судовому і підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на 02.12.2016 р. місцезнаходження Всеукраїнської громадської організації «Євразійський народний союз» - офіс [ADDRESS] (а.с. 10). Дана обставина не оспорюється представником [PERSON] у спрямованих в адресу суду запереченнях. Представник відповідача зазначає, що договір оренди є нікчемним, оскільки ТОВ «Сівер Україна» ніколи не був власником приміщення чи особою, яка мала право користування приміщенням, оскільки єдиним власником майна є саме відповідач - [PERSON] Представник ТОВ «Сівер Україна» у судовому засіданні вказував на те, що саме Товариство є власником спірного приміщення на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 22.07.2003 р. Реєстрація же права власності за [PERSON] оскаржується у судовому порядку. Відповідно рішення Господарського суду м. Києва від 22.07.2003 р. визнано за Товариством право власності на приміщення площею 286,3 кв. м. та площею 278,4 кв. м., розташовані за адресою: [ADDRESS], дане рішення залишено без змін і набрало чинності. 18.01.2005 р. ТОВ «Сівер України» зареєструвало право власності на зазначені приміщення у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності за реєстровим номером № 5227-П. Як свідчить надана представником [PERSON] копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, станом на 27.12.2016 р. нежилі приміщення за адресою [ADDRESS] 23.12.2016 р. зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 27.09.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. (а.с. 109). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2016 року було задоволено апеляційну скаргу представника [PERSON] на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2007 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Благодійна організація «Благодійний фонд «Християнський», Прогресивна соціалістична партія України про визнання недійсним договору купівлі-продажу та за зустрічним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майно. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2007 року скасовано в частині вирішення вимог ТОВ «Сівер Україна» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04. 2007 року залишено без змін (а.с. 61-71, 78-81). Як вбачається з рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2016 р., Шевченківським районним судом м. Києва 10.04.2007 р. визнано недійсним договір купівлі - продажу нежилих приміщень № 97,98,102 загальною площею 564,50 кв. м., які розташовані за адресою: [ADDRESS], укладений 27 вересня 2004 року між [PERSON] особисто та як представником [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. В задоволенні зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майно відмовлено. При цьому судом встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 22 липня 2003 р. за ТОВ «Сівер Україна» визнано право власності на приміщення площею 286,3 кв. м. та 278,4 кв. м., які розташовані в [ADDRESS], які зазначені на плані БТІ під літерою «А». Постановою Вищого господарського суду України від 16.02.2004 року вказане рішення залишено без змін. Також зазначено, що в подальшому ТОВ «Сівер Україна» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом про зобов'язання БТІ зареєструвати за ним право власності на зазначені приміщення. Рішенням Господарського суду м. Києва від 29.12.2004 р. позовні вимоги ТОВ «Сівер Україна» задоволені. Постановою Вищого господарського суду України від 06.04.2005 року вказане рішення скасовано, а провадження по справі припинено. Крім того, судом було встановлено, що рішеннями Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2004 року були задоволені позови [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Благодійної організації «Благодійний фонд «Християнський» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку . Ухвалами Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2004 року змінено спосіб і порядок виконання рішень, а саме визнано за [PERSON], [PERSON], [PERSON] права власності кожного на 1/3 частину нежилих приміщень №№ 102. 97, 98 по [ADDRESS]. На підставі даних ухвали суду [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 07 вересня 2004 року були видані реєстраційні посвідчення. 27 вересня 2004 року між [PERSON], який діяв особисто та як представник [PERSON], [PERSON]., та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нежилих приміщень. За умовами договору [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив нежилі приміщення №№ 97, 98, 102 загальною площею 564,50 кв.м., що складає 50/100 частин від нежилих приміщень площею 1 134.70 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2672. Право власності [PERSON] на зазначені приміщення 04 жовтня 2004 року було зареєстроване БТІ, про що зроблений запис в реєстрову книгу № 5711-53 за реєстровим № 5227-П. 16 листопада 2004 року ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2004 року скасовані за нововиявленими обставинами, одночасно скасована реєстрація приміщень в БТІ на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] При цьому колегією суддів зазначено: як вбачається з наданого апелянтом документу, а саме копії свідоцтва про шлюб від 25 березня 1994 року, виданого Відділом РАЦС Радянського РВК м. Мінск на час укладання оспорюваного договору купівлі-продажу нежилих приміщень №J 97, 98, 102, які розташовані за адресою: [ADDRESS], від 27вересня 2004 року, відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі [PERSON] За правилами ст.60 CK України майно, набуте подружжям за ч; шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведені домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Порушуючи питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень, TOB «Сівер Україна» не заявило вимог до [PERSON], яка співвласником набутого за договором майна та суб'єктом оспорюваних правовідносин. Вказані обставини є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог TOB «Сівер Україна» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень. Дані обставини, зважаючи на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. На думку представника [PERSON] на день укладання договору оренди з позивачем у ТОВ «Сівер України» були відсутні зареєстровані права власності на спірне приміщення, договір нікчемний. Проте, суд не може погодитися з такими доводами, викладеними у запереченнях, зважаючи на наступне. Приписами ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно до положень 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,п'ятою та шостої статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання правочину недійсним не вимагається. В свою чергу Пленум Верховного суду України в постанові № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними роз'яснив, що відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про визнання договору оренди нікчемним (недійсним), також не було отримано доказів, які б свідчили про розірвання договору оренди. Також відповідач [PERSON], його представник не скористались встановленим чинним ЦПК України правом на пред'явлення зустрічного позову. Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що договір оренди, укладений між ТОВ «Сівер Україна» та позивачем є чинним, а отже позивач має право на користування орендованим приміщенням та вимагати усунення порушення його прав. Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема відносяться, припинення дії яка порушує право і відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч.1 ст.761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Відповідно до ч.1 ст.764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів у підтвердження заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги рішення Господарського суду м. Києва від 22.07.2003 року, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, позивач дійсно позбавлений можливості користуватися предметом оренди, оскільки [PERSON] здійснює перешкоди в цьому, укладений договір оренди є чинним, не змінювався, не розривався сторонами у судовому порядку, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved