Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

04.09.2020 року орган опіки та піклування Новоград-Волинської районної державної адміністрації звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в якому просив позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітньої дитини [PERSON] . Уточнивши вимоги, також просив стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. щомісячно /а.с.34/ та передати дитину органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі є батьками дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] після народження дочки відмовилася забрати її з пологового будинку у зв`язку з тим, що дитина хвора. Батько дитини надав Службі у справах дітей заяву про відмову забрати дитину у зв`язку з тим, що він не є її біологічним батьком, оскільки з відповідачкою [PERSON] спільно не проживають близько двох років. Покинута дитина тимчасово влаштована до КНП "Новоград-Волинське ТМО". Крім цього дитина має діагноз " Тетрада Фалло " та потребувала хірургічного лікування, дозвіл на яке було надано органом опіки та піклування. За таких обставин відповідачі у справі протягом шести місяців не відвідують дитину, не цікавляться життям та здоров`ям дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, що свідчить про свідоме ухилення від виховання дитини. 18.09.2020 року після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, даний позов прийнято судом до розгляду у порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 27.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, вказаних у позові, які просив задовольнити. Відповідачі повторно в судове засіданні не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки невідомі, відзиву на позов від яких не надходило. В судовому засіданні на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів. Доповівши позовні вимоги, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову за наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження встановлено, що відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] /а.с.5/. Як встановлено з копій Заяви батьків (матері або батька), інших родичів або законного представника про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 10.03.2020 року, відповідного Акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України від 10.03.2020 року відповідач [PERSON] після народження дочки [PERSON] відмовилася її забирати з пологового будинку, де залишила /а.с.7,8/. Малолітня дитина народилася з діагнозом Тетрада Фалло та потребувала оперативного хірургічного лікування. 29.05.2020 року Служба у справах дітей Новоград-Волинської районної державної адміністрації звернулася до відповідача [PERSON] як батька дитини з вимогою забрати дитину, оскільки остання потребує негайного лікування, дозвіл на яке мають надати батьки /а.с.14/. В адресу Служби у справах дітей від відповідача [PERSON] надійшла письмова заява від 03.06.2020 року про відмову забрати дитину [PERSON] у зв`язку з тим, що він не є її біологічним батьком /а.с.9/. Також, останній подав нотаріально завірену заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] /а.с.10/. У зв`язку з тим, що батьки дитини не забрали дитину з пологового будинку та не надали дозволу на оперативне лікування, такий дозвіл було надано відповідним органом опіки та піклування. Згідно довідки про склад сім"ї від 25.08.2020 року за № 143, виданої Наталівською сільською радою Новоград-Волинського району Житомирської області, до складу сім`ї відповідача [PERSON] за адресою по [ADDRESS] , входять: чоловік [PERSON] , відповідач у справі, дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] /а.с.13/. У відповідності до висновку органу опіки і піклування Новоград-Волинської райдержадміністрації міської ради Житомирської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , встановлено, що відповідачі у справі відмовилися забрати малолітню дитину з пологового будинку. Дитина має захворювання та потребує хірургічного лікування. За таких обставин, батьки протягом шести місяців не відвідують дитину, не цікавляться життям та здоров"ям дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, що свідчить про свідоме ухилення від виховання дитини. Тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно дитини /а.с. 17-18/. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона ( він ) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. З наданих суду доказів встановлено, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме, не забрали її з пологового будинку після народження; не надають коштів на її повноцінне утримання; не відвідують дитину; не цікавляться їх здоров"ям та життям. Розуміючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, враховуючи положення ПП ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд вважає доведеним у судовому засіданні факт ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дочки. Ураховуючи зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] слід задовольнити. У відповідності до вимог ч. 5 ст. 167 СК України малолітню дитину слід передати органу опіки та піклування. Крім цього, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України), який є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві (ст.180 СК України). Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст.181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів малолітньої дитини, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку, вимоги закону щодо мінімального розміру аліментів, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідачів аліментів на користь неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. з кожного щомісячно до її повноліття. Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд керується тим, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 12,81,89 ЦПК України не доведено та не надано достатніх доказів того, що відповідачі взмозі сплачувати аліменти саме в розмірі по 2500 грн. щомісячно кожен. Відповідно до положень ст. 191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 04.09.2020 року. Рішення в межах суми платежу за один місяць, відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, слід допустити до негайного виконання. Також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідачів в дольовому порядку в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial