Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №ABH0RO160920525 від 29.03.2016 року у розмірі 29212,3 грн. та судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що 29.03.2016 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №ABH0RO160920525 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 9817,81 грн. зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. АТ «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обов'язків ПАТ «Акцент-Банк», у зв'язку із чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 25.04.2018 року змінено організаційно-правову форму та назву позивача. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка", тарифами складає між ним і банком кредитно - заставний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Свої зобов'язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 04.09.2018 року виникла заборгованість в розмірі 29212,3 грн., яка складається із: 9817,83 грн. - заборгованість за кредитом; 13,03 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6155,81 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 11358,38 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1367,25 грн. - штраф (процентна складова), яку відповідач добровільно не погашає, що змусило позивача звернутись до суду. Ухвалою суду від 18 грудня 2018 року було вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у позовній заяві не заперечував проти заочного розгляду справи. Від відповідача, [PERSON] у запропонований йому ухвалою суду строк відзиву на позов до суду не надходило. Поштові конверти, направлені на його адресу поверталися із відміткою «за закінченням терміну зберігання» . Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 29.03.2016 року між АТ "Акцент-Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір №ABH0RO160920525 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 9817,83 грн. на строк 24 місяці з 29.03.2016 року по 28.03.2018 року включно на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 0,12 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з щомісячною винагородою за надання фінансового інструменту у розмірі 323,99 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві, Умовах та правилах надання банківських послуг строки. Щомісячний платіж у сумі 409,59 грн. з 16.08.2016 року у сумі 733,58 грн. період сплати з 11 по 15 число кожного місяця (а.с.8). Однак, зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом 04.09.2018 року виникла заборгованість в розмірі 29212,3 грн., яка складається із: 9817,83 грн. - заборгованість за кредитом; 13,03 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6155,81 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 11358,38 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1367,25 грн. - штраф (процентна складова /а.с.6 зворот-7/. Таким чином Кредитний договір складається з Заяви позичальника №ABH0RO160920525 від 29.03.2016 року та Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до Заяви, позичальник підтвердив свою згоду на те, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, які надані йому у письмовій формі. Заявою відповідача також підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ "Акцент-Банк", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Таким чином, судом встановлено, що АТ "Акцент-Банк" свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором. Кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій юрмі згоди з усіх істотних умов договору. Зі змісту Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що вони містять усі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені статтею 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг". Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином, укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов'язання виконувати його належним чином. При підписанні позичальником Заяви він вказав, що ознайомлений та згодний з Умовами та правилами, а також тарифами Банку. Банком було виконано умови кредитного договору належним чином, а саме надано позичальнику кредит в розмірі 9817,83 грн. для оплати товару згідно з переліком, вказаним у заяві шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ООО «Комфі Трейд». Отже, сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В силу частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Спірний кредитний договір повністю відповідає вимогам частини 2 статті 208, частин 1,2 статті 207 ЦК України, якими встановлено вимоги для письмової форми правочину. Спірний кредитний договір є публічним договором, умови якого відповідно до частини 2 статті 633 ЦК України є однаковими для всіх споживачів аналогічних банківських послуг, що надаються банком. Згідно пункту 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач згідно Умов та правил надання банківських послуг зобов'язався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов. При порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожний день прострочки. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, хоча статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Згідно статті 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до частини 2 статті 1054 та частини 2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до частини 1 статей 598, 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання та частиною 2 статті 615 ЦК Українивстановлено, що відповідач не може бути звільнений від відповідальності за порушення зобов'язання у разі односторонньої відмови від них. Судом встановлено, що на теперішній час відповідач не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, яка утворилась станом на 04.09.2018 року, що є порушенням умов договору. Вирішуючи позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий строком по 28.03.2018 року включно. Відтак, у межах строку кредитування позичальник мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти. Враховуючи норми ст. 1048 ЦК України, суд приходить до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відступивши від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.12.2015 року № 6-249цс15). Оскільки, строк кредитування за вказаним кредитним договором сплив - 28.03.2018 року, згідно розрахунку заборгованості нараховані проценти станом на зазначену дату складають - 13,03 грн., які і підлягають стягненню з відповідача. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша ст. 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Так, Умовами кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобов'язання, а саме пеня за прострочення оплати. Таким чином з відповідача має бути стягнута пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 11358,38 грн. Щодо стягнення нарахованої комісії, суд приходить до висновку, що така вимога не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16, а також Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 року у справі № 331/5318/16. Таким чином, встановивши у кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. Отже, положеннями законодавства не передбачено нарахування такої комісії, тому в силу закону є нікчемними, тому визнання їх недійсними в судовому порядку не вимагається. Вирішуючи позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача штрафів, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, сплачених при подачі позовної заяви до суду у розмірі 1762,0 грн. На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і

Outcome: partial