Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось в суд з позовом до [PERSON], який у послідуючому був уточнений, про стягнення з останнього 28999,87 грн. заборгованості станом на 29.03.2013 року по отриманому згідно укладеного сторонами договору від 02.08.2006 року кредиту (27142,73 грн. заборгованості за відсотками та 1857,14 грн. нарахованих штрафних санкцій), мотивуючи свої вимоги невиконанням відповідачем належним чином взятих на себе зобов"язань по своєчасному поверненню отриманих коштів. У судове засідання представник позивача не з"явився, направивши заяву про слухання справи у його відсутність. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, вказавши на уже стягнення з нього заборгованості по тілу кредиту на підставі судового наказу Чуднівського райсуду від 15.05.2008 року та на пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні в суд із даним позовом. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. В ході судового розгляду справи встановлено, що 02.08.2006 року між сторонами укладено договір про відкриття картрахунку та обслуговування кредитної карти, відповідно до якого на платіжну карту відповідача надається кредитний ліміт у розмірі 3600 грн. із можливістю збільшення даної суми зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг складає між ним та банком договір. Таким чином, між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України. Статтею 9.12 Умов надання банківських послуг передбачено, що кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. На підставі вказаної ст. 9.12 Умов надання банківських послуг позивач вважає, що договір продовжує свою дію до даного часу, а тому не має будь-яких підстав щодо прийняття в якості законного висновку відповідача щодо пропуску банком строку позовної давності. Проте суд не може погодитися із вказаною позицією, виходячи із наступного. Відповідно до судового наказу Чуднівського райсуду від 15.05.2008 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто 10507,93 грн. заборгованості, в т.ч. 8344,26 грн. по тілу кредиту та 2163,65 грн. по відсоткам (заборгованість виначена станом на 14.04.2008 року). Водночас, позивачем по даній справі заявлені вимоги щодо стягнення 27142,73 грн. заборгованості за відсотками та 1857,14 грн. штрафних санкцій станом на 29.03.2013 року, тобто заборгованості, яка виникла уже після звернення в суд із заявою про видачу наказу. Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а щодо стягнення штрафу - в один рік згідно ст. 258 ч. 2 п. 1 ЦК України. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання Положеннями статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між сторонами у справі було укладено 02.08.2006 року з видачею відповідачу кредитної карти № [NUMBER], яка була оглянута безпосередньо у судовому засіданні і згідно якої строк дії карти закінчився у серпні 2008 року. При цьому у поданих матеріалах відсутні належні та допустимі докази того, що [PERSON] видавалися нові картки із визначенням нового строку їх дії, хоча згідно положень ст. 60 ЦПК України саме на позивача покладається обов"язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (позивач направив у суд інформацію про карту/рахунок № [NUMBER], де вказано на строк дії даної карти по серпень 2012 року, але ця дата не відповідає даті, яка вказана на самій карті, оглянутій у судовому засіданні). Згідно неодноразово висловлених Верховним Судом України правових позицій (в т.ч. у постанові від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс 14) відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Позивач не надав суду жодних доказів того, що після спливу строку дії картки, виданої відповідачу при укладенні кредитного договору 02.08.2006 року, [PERSON] видавалися нові картки із визначенням нового строку їх дії, хоча згідно положень ст. 60 ЦПК України саме на позивача покладається обов"язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Згідно положень ст. 267 ЦК України відповідач заявив вимогу про застосування наслідків спливу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позивач із заявою про визнання поважними причини пропущення строків позовної давності та їх поновлення не звертався, а тому у суду є всі підстави для відмови у позові за період з 15.04.2008 року по серпень 2008 року за спливом строку позовної давності, а після вказаної дати по 29.03.2013 року за безпідставністю даної вимоги, так як після закінчення строку дії картки між сторонами згідно положень ст. 631 ЦК України припинилася дія умов кредитного договору. З огляду на відмову у позові, судові витрати слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed