Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

До Оратівського районного суду надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно із якою відповідно до укладеного договору № б/н від 19.01.2016 року [PERSON] 19.01.2006 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.Ua/terms/pages/70/j складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого прострочена заборгованість перед позивачем становить 32045,02 грн., яка складається з наступного:6746,03 грн. - заборгованість за кредитом;25298,99 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Проте від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 9464,59 грн, яка була задоволена судовим наказом Оратівського районного суду Вінницької області від 29.01.2009 року з [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", різниця становить - 22580,43 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1129,02 грн. - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення становить 24209,45 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надавши заперечення, у якому просив відмовити у позові, застосувавши строк позовної давності. При цьому пояснив, що дійсно 19.01.2006р. між ПАТ АК «Приватбанк» та ним, [PERSON], було укладено кредитний договір № б/н, та він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, тобто до 19.01.2007 р. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Відповідно до умов заяви на видачу кредиту, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Строк дії картки "Універсальна", яка видана на ім'я [PERSON], закінчився у 2009 році. 29.01.2009р. ПАТ КБ «Приватбанк» отримав судовий наказ Оратівського районного суду Вінницької області щодо стягнення всієї заборгованості з урахуванням відсотків та штрафних санкцій на суму 9464,59 грн., а також 47,32 грн. судових витрат та 15 грн. витрат на ІТЗ. Загальна сума заборгованості по судовому наказу - 9526,91 грн..13.04.2012р. [PERSON] повністю сплачена вищезазначена сума, що підтверджується платіжним дорученням №317. Також Постановою старшого державного виконавця Тимчука В.П. про закінчення виконавчого провадження від 17.04.2012р. виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №2н-8/2009 закінчене. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці. Останній платіж здійснено в 13.04.2012р. року, дія картки закінчилась 2009 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у 28.10.2015 року із спливом 3-річного строку позовної давності. Оскільки пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також на те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав [PERSON] грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за кредитним договором виконав у 13.04.2012р. Тому просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовної заяви. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд приходить висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 19.01.2006 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.Ua/terms/pages/70/j складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні вищевказаного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Однак, відповідачем не здійснювалось погашення кредитних коштів. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем умов договору, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 31.08.2016 року становить 32045,02 грн., яка складається з наступного: 6746,03 грн. - заборгованість за кредитом;25298,99 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Проте від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 9464,59 грн, яка була задоволена судовим наказом Оратівського районного суду Вінницької області від 29.01.2009 року з [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", різниця становить - 22580,43 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1129,02 грн. - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення становить 24209,45 грн. Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до цього у позивача виникло право вимагати дострокового повного виконання відповідачем зобов'язань за договором. Разом з тим, відповідно до вимог ст.ст.257, 261 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлена в три роки, щодо вимог про стягнення пені - один рік. Перебіг строку позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було відомо, що відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором, оскільки сплата коштів на виконання зобов'язання мала проводитись позивачу щомісячно. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19.01.2006 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] станом на 13.08.2016 року останній платіж в розмірі 9526,91 грн. на погашення суми заборгованості було здійснено відповідачем 13.04.2012 року, а тому кінцевий строк позовної давності за вказаним кредитним договором становить 13.04.2015 року. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З наданих позивачем документів неможливо встановити, чи погоджено сторонами з урахуванням положень ст.259 ЦК України збільшення позовної давності, а тому суд виходить з її загальних строків. Згідно ст.ст. 257, 259, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За таких обставин днем початку перебігу позовної давності щодо вимог позивача зі стягнення кредиту та процентів за ним є перший день, наступний за останнім днем сплати відповідачем кредиту та заборгованості за ним. Відповідно до роз'яснень, які надані у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» враховуючи положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). За таких обставин у даному випадку строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості сплив 13.04.2015 року, в той час як з позовом до суду позивач звернувся лише 11.10.2016 року. Так, ст. 256 ЦК України встановлено строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність). Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, згідно ст. ЦК України, за вимогами про стягнення пені 1 рік. Згідно ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Таким чином, враховуючи вказані вимоги закону та зважаючи, що позивач пред'явив даний позов із пропуском строку позовної давності, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed