Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

покликаючись на неповідомлення відповідачем відомостей про переплату пенсії у розмірі 7 640 грн. 00 коп. за період з 01 травня 2012 по 31 листопада 2012 року, яка виникла внаслідок рахункової помилки при автоматизованому способі обробки пенсійної документації відповідача, представник позивача [PERSON] у поданій до суду 27 листопада 2017 року позовній заяві просить стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму. Учасників справи відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. У поданій до суду заяві вказаний представник позивача просить справу слухати у їх відсутність, позов підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони позивача, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність в порядку заочного розгляду та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як встановлено, [PERSON] перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Рівненському районі та отримував пенсію у зв'язку з інвалідністю, проте програма невірно провела розрахунок, внаслідок чого отримано надміру виплачені кошти в сумі 7 640 грн. 00 коп. за період з 01 травня 2012 року по 30 листопада 2012 року. Згідно листа Управління з координації та контролю за виплатою пенсій № 5274/04-04 від 05 грудня 2012 року з'ясовано переплату. У пояснюючій зазначено, що відповідач з'явився до управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі для вирішення питання щодо відшкодування переплати пенсії, однак добровільно не повернув отримані грошові кошти. Ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до «Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними для стягнення», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 21 березня 2003 року № 6-4 переплата пенсій - це сума пенсії, виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством. За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана повернути потерпілому це майно. Ст.1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, згідно ч.1 не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведених норм свідчить про те, що особа зобов"язана повернути надміру сплачену суму пенсії лише у разі встановлення зловживань з його боку або подання страхувальником недостовірних даних. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, а відтак, зазначене у ст.1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Відповідно до ст.102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсіонеи зобов"язані повідомляти органу. який призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У випадку невиконання цього обов"язку і одержання у зв"язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодовувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність переплата пенсії відповідачу, яка виникла внаслідок рахункової помилки при автоматизованому способі обробки пенсійної документації. Об'єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Матеріали справи свідчать, що у боржника існує заборгованість за проведеним розрахунком, а його дії та наміри не свідчать про усунення вказаних незручностей та повернення грошових коштів. У ст.1215 ЦК України відсутнє визначення поняття «рахункова помилка». та не встановлено, чи ототожнюється воно з поняттям «лічильна помилка». Не визначено також і причину виникнення «рахункової помилки», чи є вона «результатом невірного застосування правил арифметики» або результатом некоректного автоматизованого розрахунку програмного забезпечення. Проте, у Кодексі законів про працю України міститься згадка про лічильну помилку при виплаті заробітної плати, що, на думку суду, є синонімічним до поняття «рахункова помилка». У постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 2009 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надається роз'яснення поняттю лічильної (рахункової) помилки - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належить неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період, тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів. Враховуючи, що позивач не сплачував судовий збір при подачі вказаного позову, суд при ухваленні рішення присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави згідно ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved