Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №DNJPGK00001923 від 13.12.2006 року на загальну суму 78582,87грн., з яких 42620,50 грн. - заборгованість за кредитом, 25045,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2164,25 грн. - заборгованість по комісіям за користування кредитом, 8752,89 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, та судових витрат в сумі 785,83 грн. судового збору. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано, що 13.12.2006 року сторонами по справі укладено кредитний договір, на підставі якого відповідачем отримано кредитні кошти на строк з 13.12.2006 року по 14.12.2026 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 25500,00 грн. -на купівлю нерухомості, а також 5100,00 грн. на сплату страхових платежів. Оскільки відповідач взятих зобов'язань за вищевказаним договором належним чином своєчасно не виконував, станом на 26.12.2014 року перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму 78582,87 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача разом із сплаченим судовим збором в розмірі 785,83 грн. В судове засідання представник позивача Резніченко Д.М. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі на підставі обставин, викладених в позовній заяві, та наданих до суду письмових доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, його представник за довіреністю від 20.05.2015 року [PERSON] позовні вимоги не визнала частково, просила відмовити у задоволенні позову, вказавши на невідповідність розрахунку позовних вимог фактичним обставинам, оскільки в розрахунку не враховано декількох платежів відповідача. Крім того, окремо представник відповідача зазначила про неправомірність додаткової угоди сторін по справі за №1 від 22.11.2012 року до вищевказаного кредитного договору від 13.12.2006 року та про ненадання представниками позивача на її звернення письмового обґрунтування нарахованих сум загальної заборгованості по всім складовим суми заборгованості, заявленої до стягнення. На запитання суду щодо розміру частини позовних вимог, яку представник відповідача визнає, остання суму визнаних позовних вимог про стягнення заборгованості не визначила, зазначивши, що розмір такої суми треба рахувати. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 13.12.2006 року закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", надалі змінено назву - публічне акціонерне товариство ПАТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON] уклали кредитний договір за №DNJPGK00001923, за умовами якого позивачем надано відповідачеві кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 25500,00 грн.. на купівлю нерухомості, 5100,00 грн. - на сплату страхових платежів, із сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати, який визначено сторонами з 21 по 27 число кожного місяця, у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту (п.1.1. договору). Відповідно до абз.2 п.1.1 договору погашення заборгованості за вказаним договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 411,59 грн. для погашення заборгованості за договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Згідно п. 2.3.1 кредитного договору банк мас право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні із курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливе в межах кількості пунктів, на яке збільшилася облікова ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитами або пропорційно збільшенню курсу долара США. Відповідно до п.5.1 кредитного договору він діє у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, згідно п.1.1 договору набуває чинності з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсізі виданих позичальником коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором. Згідно вимог п.3.2 вищевказаного договору, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1., 2.2.4., 2.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3,19% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Пунктом 4.1. кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п.2.2.2.,2.2.3 кредитного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Перед укладенням вказаного договору відповідач повідомлений про умови кредитування, даний факт підтверджується особистим підписом відповідача у зазначеному договорі, що визнано представником відповідача в судовому розгляді. Листом від 31.12.2009 року за вих.№20.1.3.2/6-38101 на адресу відповідача направлено повідомлення про збільшення відсоткової ставки за вищезазначеним договором, а саме до 27,42% на рік, при цьому вказано, що підвищення відсоткової ставки за кредитним договором здійснено автоматично з 01.02.2009 року. Також позивачу надано строк для подачі письмового повідомлення про свою незгоду із зміною ставки. Факт направлення позивачем вищевказаного повідомлення про збільшення процентної ставки підтверджується реєстром поштового відправлення №264 ір від 09.01.2009 року, та не оспорюється представником відповідача в судовому розгляді. Крім того, 22.11.2012 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до вищевказаного кредитного договору №DNJPGK00001923 від 13.12.2006 року, відповідно до умов якої сторони узгодили, що сума заборгованості, яка виникла в період надання позичальнику кредиту за вищевказаним договором від 13.12.2006 року до дати підписання цієї додаткової угоди зменшується на 8036,63 грн., а саме: відсотки у розмірі - 0 грн., комісія у розмірі - 0 грн., пеня у розмірі 8036,63 грн. Погашення заборгованості позичальником здійснюється згідно графіку погашення кредиту (додаток 1 до до цієї додаткової угоди). У разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань передбачених в графіку погашення кредиту понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 8036,63 грн. При цьому сторонами з урахуванням існуючої на час укладання додаткової угоди 22.11.2012 року заборгованості п.1.1 договору від 13.12.2006 року викладено в новій редакції, згідно якої банк зобов'язується надати відповідачу кредитні кошти у вигляді неповновлюваної лінії в розмірі 48014,04 грн. на придбання квартири, а також в розмірі 23014,04 грн. на сплату страхових внесків у передбачених п.п.2.1.3, 2.27 договору випадках, із сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,29% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, який визначено сторонами з 21 по 27 число кожного місяця. При цьому в п.4 додаткової угоди №1 від 22.11.2012 року вказано про зміну сторонами Графіку погашення кредиту відповідачем, який викладено в новій редакції та узгоджено шляхом підписання даної додаткової угоди сторонами. Положеннями п.5 даної додаткової угоди визначено, що погашення заборгованості за кредитним договором від 13.1.2006 року здійснюється вже згідно вищевказаного зміненого Графіку погашення кредиту (додатку 1 до додаткової угоди від 22.11.2012 року). Крім того, п.7 вказаної додаткової угоди передбачено, що в разі порушення відповідачем строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, зазначених в кредитному договорі, на підставі ст.ст.212,611,651 Цивільного кодексу України сторонами узгоджено, що протягом періоду неналежного виконання відповідачем зобов'язань по сплаті таких відсотків та винагород (плата за кредитом), яка нараховується позивачем у розмірі фактично сплаченої відповідачем. При цьому, відповідач за весь період неналежного виконання зобов'язань по сплаті плати за кредитом сплачує банку неустойку в розмір 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом, та 100% від розміру неналежно сплачених винагород. Сторонами обумовлено, що на період неналежного виконання відповідачем зобов'язань по сплати плати за кредитом, що включає в собі відсотки за користування кредитом та винагород, здійснюється зменшення розміру плати за кредитом до суми фактично сплаченої відповідачем. В судовому розгляді встановлено, що вищевказана додаткова угода укладена в письмовій формі, підписана повноважними особами, містить положення по зміну умов договору від 13.12.2006 року, при чому відповідач при укладенні додаткової угоди був обізнаний про всі її умови, про що свідчить особистий підпис останнього на вказаній додатковій угоді та додатку до неї. Відносно посилань представника відповідача на неправомірність укладеної додаткової угоди та здійсненого на підставі його положень розрахунку позовних вимог суд зазначає, що згідно наданих і досліджених під час судового розгляду доказів сторонами по справі без жодних зауважень чи протиріч укладено як первісний кредитний договір від 13.12.2006 року, так і додаткову угоду до нього від 22.11.2012 року. Не надано до суду також доказів будь-яких зауважень відповідача чи іншої особи до цих правочинів, доказів оскарження та/або розірвання чи припинення будь-якої з вказаних правочинів, підстав для звільнення від доказування цих обставин особою, яка посилається на ці обставини - представником відповідача [PERSON], не зазначено, з урахуванням чого вищевказані посилання представника відповідача щодо неправомірності угоди суд вважає необґрунтованими. Щодо посилань представника відповідача на неправомірніcть розрахунку суми заборгованості та її розміру, суд зазначає наступне. Згідно з дослідженим розрахунком заборгованості відповідача перед ПАТ КБ "ПриватБанк", який узгоджується та підтверджується дослідженими в судовому розгляді матеріалами цивільної справи, станом на 26.12.2014 року сума заборгованості відповідача перед позивачем за вищевказаною кредитною угодою становить 78582,87 грн., з яких 42620,50 грн. - заборгованість за кредитом, 25045,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2164,25 грн. - заборгованість по комісіям за користування кредитом, 8752,89 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В обґрунтування заявлених вимог представником позивача надано виписки з нарахування та сплати пені відповідачем за договором від 13.12.2006 року, яка в сукупності з випискою по рахунку відповідача (а.с.с31) повністю обґрунтовують розмір заявлених до стягнень складових сум загальної заборгованості відповідача, в т.ч. з урахуванням платежів, вказаних представником відповідача. Вищезазначені вимоги позивача щодо погашення заборгованості за укладеною угодою відповідач на час розгляду справи не виконав, доказів іншого до суду не надано. З урахуванням зазначеного, оскільки доказів погашення, в т.ч. часткового, викладених в розрахунку сум (її складових) до суду не надано, як і не надано доказів невірного розрахунку конкретної суми платежу відповідача (в т.ч. неврахованого позивачем), суд вважає посилання представника відповідача на неправомірність розрахунку фактичним обставинам неогбрунтованим та таким, що не відповідає наданим до суду матеріалам. Відповідно до вимог ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Норми ст.628 ЦК України передбачають, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Згідно положень ч.ч.2-4 ст.10 ЦПК України, яка закріплює зміст принципу змагальності цивільного судочинства, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст . 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ч.ч.2,3 ст.58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Положення ст.60 ЦПК України встановлюють, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.1 ст.137 ЦПК України передбачає, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. Суд зазначає, що в даному судовому розгляді жодною особою, яка бере участь у справі, не надано до суду належних доказів в обґрунтування неможливості чи наявності складнощів у отриманні від будь-яких осіб якихось доказів, у зв'язку з чим докази по даній справі не витребовувались. Так, через ненадання представником відповідача будь-яких доказів наявності складнощів у отриманні документів від позивача, як і будь-яких доказів звернення до позивача (іншої особи) з приводу отримання будь-яких доказів, в клопотанні представника відповідача [PERSON] у витребуванні доказів в судовому засіданні 22.05.2015 року відмовлено, про що відображено в журналі судового засідання. Відповідно до ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Згідно до п.п.1),2) ч.1 ст.214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення суд окрім іншого вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Щодо посилань представника відповідача про відмову у позові на підставі пропущення позивачем строків позовної давності суд зазначає наступне. Статтями 256 та 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч.2 ст.258 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частиною третьою ст.264 ЦК України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Положення ч.ч.1, 2 ст.259 ЦК України передбачають, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно наданих до суду матеріалів (виписки з рахунку відповідача) відповідачем систематично з 01.02.2007 року до 20.03.2015 року здійснювались платежі в погашення заборгованості, а в ч.5 п.7 додаткової угоди сторін від 22.11.2012 року термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за договором від 13.12.2006 року встановлено сторонами по справі тривалістю 50 років, у зв'язку з чим посилання представника відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності за заявленими вимогами є необґрунтованими. З урахуванням викладеного, оскільки заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені дослідженими в судовому розгляді доказами, жодних доказів на підтвердження відсутності заборгованості та/або її погашення за вищевказаним кредитним договором до суду не надано, доказів припинення або розірвання договору сторін не надано і судом не досліджено, а позовні вимоги заявлені в межах строків позовної давності, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того окремо суд зазначає, що при судовому розгляді даної справи сторонам за клопотаннями їх представників неодноразово надавалася можливість в позасудовому порядку вирішити спірні питання за наявним між ними спором, у зв'язку з чим в судовому розгляді оголошувались перерви. Розподіляючи судові витрати між сторонами, з урахуванням невизнання відповідачем суми судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на час подання позовної заяви за подання позову майнового характеру судовий збір стягується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (785,83 грн. - станом на час подання позову та розгляду справи). Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, суд керується положеннями ст.88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 785,83 грн. сплаченого позивачем у встановленому законом розмірі судового збору. В судовому засіданні за згодою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.1 ст.218 ЦПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення. На підставі ст.ст.259,526,527,625,1054 ЦК України,

Outcome: approved