Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

03 грудня 2020 року [PERSON] , представляючи інтереси [PERSON] , звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 15.03.2017р. з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» було стягнуто кредитну заборгованість в сумі 31063,92 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. Постановою Херсонського апеляційного суду від 30.01.2020р. рішення суду першої інстанції частково скасовано та зменшено суму боргу позивача перед банком з 31063,92 грн. до 2869,15 грн., суму судових витрат зменшено з 1378,00 грн. до 125,12 грн. Однак, в період з 18.08.2019 р. по 24.09.2019р. відповідачем було самостійно списано з рахунку позивача, відкритого в АТ КБ «Приват Банк» грошові кошти в сумі 3744,16 грн. За поясненнями банку, кошти були списані на погашення заборгованості за кредитним договором від 2012 року. Будучи клієнтом АТ КБ «Приват Банк» Бєльський О.В. не надавав дозволу на списання коштів, а тому вважає, що відповідач не мав правових підстав для вчинення таких дій і зобов`язаний повернути йому списану суму, як безпідставно одержану. В зв`язку з даними обставинами та на підставі положень ст. 1212, 1213 ЦК України, просив стягнути з АТ КБ «Приват Банк» суму безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 3744,16 грн. 18.01.2021р. до суду надійшов відзив в якому представник АТ КБ «Приват Банк» Логвіновська А.А. просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Свою позицію обґрунтовує тим, що між сторонами існують договірні кредитні відносини, зобов`язання за якими зі сторони позивача належним чином не виконані. Умови підписаного між ними договору передбачали право банку списувати кошти із всіх поточних рахунків [PERSON] в межах сум, які підлягають сплаті банку та при настанні строків платежів. Відтак, списання коштів не є власними, одноособовими діями банку, а є уповноваженням позичальника на виконання невиконаного зобов`язання на підставі умов договору, які погоджені сторонами та прийняті ними до виконання. Таким чином, дії банку щодо списання коштів з рахунків є законними та здійснені за розпорядженням відповідача, що виключає підстави для визнання дій банку неправомірними та стягнення коштів як безпідставно отриманих. 26.01.2021р. [PERSON] подав до суду заперечення (відповідь) на відзив в якому вказав, що списання коштів банком здійснювалося в період чинності рішення Голопристанського районного суду, виконання якого здійснювалося виконавчою службою. Таким чином, паралельне з примусовим стягненням списання коштів банком було незаконним та порушувало права [PERSON] . Позивач, як клієнт банку не надавав дозвіл (розпорядження) на списання спірних грошових коштів, відсутніми були і інші підстави для цього, а тому сторона позивача вважає, що АТ КБ «Приват Банк» повинно повернути грошові кошти в сумі 3744,16 грн. Ухвалою суду від 18.01.2021р. витребувано від Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» належним чином засвідчену інформацію по рахункам [PERSON] , які знаходяться в АТ КБ «Приват Банк» та на які здійснювалась банком функція «Автоматичне списання грошей для погашення прострочення заборгованості по картці» в період з 18.08.2019 по 24.09.2019 та вказано зазначити правові підстави списання даних коштів. Також за запитом суду витребувано відомості щодо перебування в Голопристанському міськрайонному ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчих листів, виданих на підставі рішення Голопристанського районного суду від 15.03.2017р. та постанови Херсонського апеляційного суду від 30.01.2020р. по стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк» кредитної заборгованості та судових витрат. В судове засідання представник позивача не з`явився, письмовою заявою, яка надійшла до суду 26.05.2021р., просив розглянути справу за його відсутності на підставі доказів, наявних в матеріалах справи та задовольнити позов. Представник АТ КБ «Приват Банк» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 15.03.2017р. позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 31.07.2012р. в сумі 13063,92 грн. та судові витрати 1378,00 грн. На підставі вказаного рішення, 20.04.2017р. Голопристанським районним судом було видано виконавчий лист, який в подальшому був пред`явлений до Голопристанського міськрайонного ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). В ході примусового виконання з [PERSON] було стягнуто та перераховано на користь ПАТ КБ «Приват Банк» грошові кошти в сумі 3958,34 грн., що підтверджується листом старшого державного виконавця Зелінської О.В. Постановою Херсонського апеляційного суду від 30.01.2020р. рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 15.03.2017р. в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, штрафу у процентній складовій скасовано, ПАТ КБ «Приват Банк» у задоволенні даних позовних вимог відмовлено, визначену вказаним рішенням суду суму стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» зменшено з 31063,92 грн. до 2869,15 грн., суму стягнення у відшкодування судових витрат зменшено з 1378 грн. до 125,12 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь [PERSON] 751,72 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги. В решті рішення суду залишено без змін. Постановою старшого державного виконавця від 19.03.2020р. виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №654/3403/16-ц було завершено у зв`язку з скасуванням суми боргу, яка вже стяглася. Як вбачається з довідки АТ КБ «Приват Банк» від 10.07.2020р. №27667670/18861136 14.08.2019р. на рахунок [PERSON] поступили надходження заробітної плати від окружної виборчої комісії з виборів народних депутатів України в загальній сумі 3744,16 грн. В свою чергу випискою по рахунку клієнта [PERSON] підтверджується автоматичне списання банком коштів для погашення простроченої заборгованості по карті в період з 18.08.2019 по 24.09.2019р. на загальну суму 3744,16 грн. Ці ж самі відомості підтверджуються і випискою по рахунку, яка була надана банком на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів. Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів" у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з пунктом 26.1 статті 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів" платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року N 22 (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року). Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: - умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; - номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; - назву отримувача; - номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; - перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі) (пункт 6.4 Інструкції від 21 січня 2004 року). Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року). У відзиві представник АТ КБ «Приват Банк» вказувала, що пунктом 3.2.5 Умов договору клієнт доручає Банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті Банку за Заявою за цими Умовами, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядком. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Договору позивач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (в т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. На підставі п.2.1.1.12.1 Договору, сплату процентів за користування кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Пунктом 1 ч.5 ст. 178 ЦПК України визначено, що до відзиву додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Вказана норма кореспондується в ч.3 ст. 83 ЦПК України, яка визначає, що відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Представником відповідача до відзиву не було долучено письмових доказів з Умовами договору на які він посилається, тим самим не виконано свого обов`язку щодо доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] посилався на те, що АТ КБ "Приватбанк" неправомірно (без його розпорядження та згоди) списало з належного йому банківського рахунку грошові кошти в загальному розмірі 3744,16 грн. Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємної частини, укладеного між сторонами договору. За правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Тобто, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин (Постанова ВС від 18.05.2020 № 522/13192/15-цс). В постанові Херсонського апеляційного суду від 30.01.2020р. були встановлені наступні обставини, які мають преюдиціальне значення для даної справи. Так апеляційним судом було встановлено, що 31 липня 2012 року [PERSON] звернувся до банку із анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій зазначено, що відповідач згодний з тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, підтвердив, що ознайомлений та згоден з умовами та правилами надання послуги накопичення « [INFO] » і згоден на оформлення даної послуги, підписуючи дану заяву надав згоду на обробку банком всіх його даних з метою і на умовах, встановлених в договорі про надання банківських послуг, повідомлений про свої права, пов`язані із зберіганням та обробкою його персональних даних, визначених діючим законодавством, метою збору даних та осіб, яким передаються його персональні дані, при оформленні платіжної карти «Кредитка Універсальна» або карти Gold, пам`ятку клієнта, яка містить, у тому числі тарифи і основні умови обслуговування та кредитування отримав та ознайомився з його змістом під підпис, Умови та правила надання банківських послуг розміщенні на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, \~а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині фактично отриманих відповідачем та не повернутих кредитних коштів у сумі 2869,15 гривні, решта вимог позову не підтверджена однозначними та переконливими доказами, рішення ж суду у справі не може ґрунтуватися на припущеннях. Наведений висновок відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, який відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~був врахований Херсонським апеляційним судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. За встановлених обставин даної справи та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови надання споживчого кредиту фізичним особам та Умови та Правила банківських послуг, які б містили умови зокрема щодо договірного списання, враховуючи заперечення позивача з приводу самостійного та безпідставного списання банком коштів з його рахунку, суд дійшов висновку про безпідставне списання відповідачем коштів із карткового рахунку [PERSON] в загальному розмірі 3744,16 грн. та невідповідність дій відповідача в цій частині вимогам закону та умовам укладеного договору, що в силу положень статті 1073 ЦК України покладає на АТ КБ "Приватбанк" обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта. Задовольняючи позов, суд, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 р. по справі N 285/3013/16. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. У цій справі помилкове посилання сторони позивача на положення ст. 1212, 1213 ЦК України, як на правову підставу для задоволення позовних вимог не позбавляє суд можливості задовольнити їх на підставі іншої норми права. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При відкритті провадження, [PERSON] було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі. З рахуванням повного задоволення позову, суд,

Outcome: approved