Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено такі вимоги: - визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості від 02.03.1998 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстрований на товарній біржі «Українська»; - визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 02 березня 1998 року [PERSON] придбав (купив) квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , про що з попередніми власниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підписано біржовий контракт (договір купівлі-продажу). Контракт був укладений на Українській товарній біржі, з подальшою реєстрацією в Красноармійському бюро технічної інвентаризації. Наразі позивач [PERSON] має обмеження в здійсненні розпорядчих дій стосовно вказаного об`єкта нерухомого майна (квартири), оскільки державним реєстратором прав на нерухоме майно не визнається біржовий контракт ставиться під сумнів як маючий силу правовстановлюючого документа. Позивач не може реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання біржового контракту в 1998 році та діючих правових нормах на теперішній час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Вказані обставини зумовили судовий захист майнових прав [PERSON] в спосіб визнання біржового контракту дійсним, за допомогою якого позивач досягне панування над належним йому нерухомим майном. \~ \~ \~ \~Судом порушено справу, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Українська товарна біржа правом подачі відзиву на позовну заяву в порядку ст. 191 ЦПК України не скористалися, тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач в судове засідання не з`явився, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про дату, час судових засідань по справі, призначені на 20.11.2019 року, 26.12.2019 року, 28.01.2020 року, 11.03.2020 року повідомлялися через оголошення на офіційному веб-порталу судової влади України, що узгоджується з ч. 10 ст. 187 ЦПК України. Виклики до суду проігноровано. \~ \~ \~ \~Відповідачем Товарною біржою «Українська» участь представника в судовому засіданні не забезпечено, судом вжито максимальні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Суду повернуто поштове повідомлення, - вручення виклику видається неможливим з причини відсутності адресата за місцем розташування (довідки Укрпошта). В розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України це є належним повідомленням про розгляд справи. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи підтверджено такі факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Красноармійськ Донецької області, громадянин України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта а.с. 6). Згідно свідоцтва про народження серійний номер [NUMBER] [INFO] народжений [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] , [PERSON] (а.с. 8). Згідно свідоцтва серійний номер [NUMBER] [PERSON] , [INFO] перемінив прізвище на « [PERSON] » (а.с. 7). 02 березня 1998 року позивач [PERSON] придбав у власність об`єкт нерухомості двокімнатну квартиру загальною площею 49,6 квадратних метри, житловою площею - 27,5 квадратних метри, розташована за адресою: [ADDRESS] в спосіб купівлі нерухового майна, продавцями виступили [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В підтвердження вказаної угоди укладено договір купівлі-продажу нерухомості, зареєстрований 02.03.1998 року за № 7809 на Українській товарній біржі (а.с. 9, 10). З позову та вказаного біржового контракту вбачається, що умови вказаного договору позивач [PERSON] виконав у повному обсязі, передав обумовлені грошові кошти в рахунок оплати придбаної квартири, вартість нерухомого майна 8359,00 гривень (п. 3 контракту). Згідно посвідчення (форма-5), виданого 04.03.1998 року Державним комунальним підприємством «Красноармійське бюро технічної інвентаризації» право приватної власності зареєстрованого за позивачем, реєстраційний номер № 22 (а.с. 10) На ім`я [PERSON] «Бюро технічної інвентаризації» складено технічний паспорт на вказану квартиру, з зазначенням наступної експлікації приміщень квартира розташована на 5 поверсі 9 поверхового будинку та складається з: 2 кімнат житловою площею 27,5 квадратних метри, в тому числі: 1-а кімната 11,8 кв.м., 2-а кімната 15.7 кв.м., кухні площею 9,5 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., вбиральні (поєднаної) 1,0 кв.м., коридору 1,4 кв.м., передпокою 7,3 кв.м., вбудованої шафи 0,90 кв.м.; квартира обладнана лоджією 3,1 кв.м. (а.с. 28-29). Відповідно до статті 4 3акону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 р. № 1952-IV (вступив в дію з 01.01.2013 року) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. На виконання вказаних норм позивач звернувсь до Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ Донецької області з заявою про проведення державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В державній реєстрації права власності відмовлено. Позивач постійно і відкрито користується квартирою, експлуатує за призначенням як житлове приміщення, однак наявні перешкоди у здійсненні державної реєстрації права власності на нерухоме майно, оскільки біржовий контракт (договір купівлі-продажу) нотаріально не посвідчено. На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих позивачем доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Спірні правовідносини склалися на підставі укладеного 02.03.1998 року біржового контракту (договору купівлі-продажу). Відповідно до п. п. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року, таким чином при розгляді даної справи необхідно застосовувати норми ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, на дату укладання позивачем [PERSON] правочину в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України „Про товарну біржу" та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України "Про товарну біржу" було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України „Про товарну біржу" (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) - якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, - суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається із матеріалів справи доказом укладення і виконання біржового контракту (договору купівлі-продажу) є підтвердження факту проведення всіх розрахунків (сплата визначеної договором суми грошей, які продавцем отримані до підписання договору). Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України та ст. ст. 224, 227 ЦК України (в редакції 1963 р.), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України (у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З матеріалів справи вбачається, що умови біржового контракту (договору купівлі-продажу) від 02.03.1988 року виконано, однак правочин не посвідчено нотаріально. Така обставина перешкоджає позивачу у здійсненні права володіння та розпорядження належним домоволодінням, право власності не підлягає визнанню державним реєстратором. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав передбачені законом і відповідають йому. Суд, враховуючи вищевикладене, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів, за встановленням того, що при укладанні 02.03.1998 року договору купівлі-продажу нерухомості було досягнуто всіх умов угоди та виконано прийняті зобов`язання, при цьому до теперішнього часу заперечень стосовно наслідків укладення правочину не виникло, - приходить до висновку про наявні підставі для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 р.) щодо можливості визнання зазначеного договору дійсним. \~ \~ \~ \~Крім того, суд визнає підставними вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (нерухове майно є предметом біржового договору від 02.03.1998 року). Відповідності до ст. ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. На підставі\~вищевикладеного,\~ст.\~ст.\~47\~ЦК України\~(у\~редакції 1963\~р.),\~ст.\~ст.\~16,\~220,\~319,\~328\~ЦК України,\~

Outcome: approved