Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на самочинно збудоване нежитлове нерухоме майно - індивідуальне торгове приміщення, загальною площею 52,1 м.кв., розташоване за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням відповідача від 05.05.1998 надано дозвіл на встановлення торгового об`єкта на території біля автостанції в селищі Верховина виробничо-комерційній фірмі "Карпатен-тур", директором якої являвся він. Рішенням від 28.02.2007, ВКФ "Карпатен-тур" увільнено від обов`язків забудовника та ці обов`язки по будівництву магазину покладено на нього. Рішенням від 27.06.2014 новозбудованому торговому приміщенню присвоєно адресний номер. Також, рішенням від 23.12.2015 затверджено проект землеустрою та передано йому в оренду терміном на 10 років земельну ділянку, площею 0,0040 га для обслуговування торгового приміщення. А тому вважає, що є всі підстави для визнання за ним права власності на самочинно збудоване нежитлове нерухоме майно на підставі рішення суду. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві, просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача, [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив проти ухвалення рішення в підготовчому засіданні. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які позивач та інші учасники посилаються, позов задовольняє з таких підстав. Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Крім того, відповідно до ч.2 ст.5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. За змістом статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в справі N 6-1328цс15, згідно із ч.1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч.1 статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно п. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника ( користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Судом встановлено, що на підставі рішення Верховинської селищної Ради народних депутатів №54 від 05.05.1998 (а.с.5) виробничо-комерційній фірмі "Карпатен тур", директор [PERSON] надано дозвіл на встановлення торгового об`єкту на території біля автостанції. Зобов`язано оформити в районного архітектора відповідні документи. На підставі рішення Верховинської селищної ради №9 від 28.02.2017 (а.с.6) звільнено ВКФ "Карпатен-тур" від обов`язків забудовника магазину за адресою [ADDRESS] та покладено обов`язки забудівника магазину на [PERSON] . Рішенням Верховинської селищної ради №174 від 27.06.2014 (а.с.7) присвоєно індивідуальному торговому приміщенню, що належить [PERSON] адресний номер: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Рішенням Верховинської селищної ради №24-3/2015 від 23.12.2015 (а.с.8) затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0040 га для обслуговування торгового приміщення, яка знаходиться в [ADDRESS] , передано [PERSON] в оренду терміном на 10 років земельну ділянку площею 0,0040 га із земель комунальної власності в межах населеного пункту селища Верховина для обслуговування торгового приміщення, яка знаходиться в [ADDRESS] Верховина вул [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2620855100:03:001:1522. 28 грудня 2015 року між Верховинською селищною радою та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки (а.с.9) на підставі якої [PERSON] передано в оренду земельньну ділянку, загальною площею 0,0040 га, для обслуговування торгового приміщення, яка знаходиться в [ADDRESS] та передана останньому згідно акту прийому передачі земельної ділянки 28.12.2015 (а.с.14). 26 січня 2016 року на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" зареєстровано право комунальної власності власності земельну ділянку площею 0,0040 га із земель комунальної власності в межах населеного пункту селища Верховина для обслуговування торгового приміщення, яка знаходиться в [ADDRESS] Верховина вул [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2620855100:03:001:1522 за Територіальною громадою селища Верховина в особі Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області з реєстрацією іншого речового права, а саме право оренди земельної ділянки [PERSON] (а.с.16-17). На замовлення позивача був виготовлений висновок за результатами проведення будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження (а.с.18-33), згідно якого будівля літ."А" індивідуальне торгове приміщення по [ADDRESS] виконана у відповідості до чинних нормативно-правових актів у галузі будівництва. \~ \~ \~ \~Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач здійснив самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була йому відведена для цієї мети, земельна ділянка надана позивачу під уже збудоване нерухоме майно, таке приміщення збудоване у відповідості до чинних нормативно-правових актів у галузі будівництва та не порушує права інших осіб, а тому слід визнати за позивачем [PERSON] право власності на самочинно збудоване нежитлове нерухоме майно - індивідуальне торгове приміщення, загальною площею 52,1 м.кв., розташоване за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин позов слід задовольнити повністю. \~ \~ \~ \~При цьому, з урахуванням положень ч.3 ст.200 та ч.4 ст.206 ЦПК України, оскільки відповідач визнав повністю позов, і таке визнання не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні.

Outcome: approved