Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.05.2015 року вона стала власником житлового будинку по [ADDRESS]. Після укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, з отриманої від попередньої власниці будинку домової книги, їй стало відомо про той факт, що у вказаному будинку на даний час прописаний її колишній чоловік [PERSON], який в будинку ніколи не проживав і не проживає у теперішній час, особисті речі до будинку ніколи не завозив, оскільки проживав разом з нею за іншою адресою. Позивач зазначила, що з липня 2014 року вона з відповідачем в шлюбі не перебувають, а даний будинок придбала після розірвання шлюбу, для особистого проживання та проживання членів сім'ї, а тому відповідно до ст. 57 СК України вказаний житловий будинок є її особистою власністю. Той факт, що в будинку зареєстрований [PERSON], який не є членом її сім'ї, заважає їй повноцінно ним користуватись, адже вона не має до нього жодного відношення та не зобов'язана узгоджувати з ним в майбутньому угоди щодо використання та розпорядження будинком. Окрім того, не виключено, що через певний час відповідач повернеться в будинок та може вимагати надати йому місце для проживання. Враховуючи, що відповідач не лише не проживає у будинку понад 6 місяців, а й взагалі ніколи там не проживав, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просить суд його задовольнити, так як відповідає не є членом її сім"ї та між ними не укладалася будь-яка угода, щодо збереження за ним права користування житлом. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що раніше він перебував у шлюбі з позивачем. Даний будинок вони планували придбати для спільного проживання у зв"язку з чим на нього, [PERSON] та [PERSON] попереднім власником будинку [PERSON] було видано довіреність, і він прописався у будинку. За час його спільного проживання з позивачем вони у вказаному будинку за спільні кошти проводили ремонтні роботи, а тому вважає, що має право на частину будинку, та має право бути зареєстрованим у ньому, хоча дійсно ніколи там не проживав. Просить суд у задоволення позову відмовити. Свідок [PERSON] суду пояснила, що дійсно вона була власником житлового будинку по [ADDRESS]. У жовтні 2012 року вона вирішила продати даний будинок та надала довіреність на: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на продаж даного будинку, оскільки вони планували його придбати. Під час надання нею довіреності вона кошти за продаж будинку не отримувала. На початку 2013 року до неї звернувся [PERSON] та попросив зареєструвати його у даному будинку, на що вона погодилася, так як він разом з [PERSON] збирався придбати даний будинок. Пізніше, а саме у грудні 2014 року до неї звернулися [PERSON] та [PERSON] з прохання видати на них нову довіреність, на що вона погодилася. Грошові кошти за будинок вона отримувала саме від [PERSON] та [PERSON]., [PERSON] ніяких коштів їй не сплачував. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] Великолепетиського району Херсонської області, що підтверджується договором купівлі - продажу від 29.05.2015 року, та витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №38301959 від 29.05.2015 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321, 391 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Довідкою про реєстрацію місця проживання 24.06.2015 року за №734 наданою Великолепетиськоим РС УДМС України в Херсонській області та домовою книгою підтверджується, що [PERSON], [INFO] дійсно зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Сторони у судовому засіданні погодилися з ти, що [PERSON] [INFO] ніколи не проживав у будинку [ADDRESS], а тому вказані обставини не підлягають доказування відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Так, відповідач [PERSON] на даний час не є членом сім"ї власника будинку [PERSON], вище вказаний будинок придбаний не під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, між ними не укладалися будь-які угоди, щодо найму житла. Враховуючи вищевикладене, а також те, що [PERSON] з часу реєстрації, тобто з 26.02.2013 року та по даний час не проживає у будинку [ADDRESS], до будинку не з"являються хоча зареєстрований у ньому і проживають за іншою адресою, майнових прав щодо вказаного будинку не має, а тому суд відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України вважає можливим визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житлом, розташованим за адресою: [ADDRESS], в наслідок відсутності понад встановлені строки, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Роз"яснити відповідачу [PERSON], що наявність у нього довіреності на продаж будинку не є підставою для виникнення у нього права власності на вказаний будинок, а з позовом до [PERSON] про стягнення коштів витрачених ним на ремонт будинку, він має право звернутися до суду у порядку позовного провадження. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст. 71, 72 Житлового кодексу України,

Outcome: approved