Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

12 березня 2013р. позивачка [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до Публічного акціонерного товариства «ФідокомБанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції та Орган опіки та піклування Самарської районної у м.Дніпропетровську ради, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що 7 листопада 2007р. між нею та відповідачем був укладений кредитний договір №014/1696/74/06406 для купівлі квартири терміном до 6 листопада 2027р. Наприкінці лютого 2013р. одержавши листа від Самарського ВДВС вона дізналася про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису виданого нотаріусом [PERSON], відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки за вказаним кредитним договором, а саме домоволодіння [ADDRESS]. За рахунок коштів отриманих від реалізації цього майна повинна бути стягнута сума боргу у розмірі 684512грн.28коп. Вона вважає, що даний виконавчий напис винесено з порушенням вимог чинного законодавства. Вона не отримувала вимоги про можливе звернення стягнення на нерухоме майно. Нотаріусом не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її відповідачем. Посилаючись на вищевикладене позивач просила визнати виконавчий напис ВТВ №824121, вчинений 25.01.2013р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі №269, таким що не підлягає виконанню та стягнути із відповідача судові витрати. Справа була розглянута районним та вищестоящими судами. Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10 липня 2013р. позовні вимоги [PERSON] були задоволені (т.1 а.с.101-104). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2014р. рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10 липня 2013р. було залишено без змін (т.1 а.с.155-157). Згідно ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 16 липня 2014р. рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10 липня 2013р. та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2014р. були скасовані (т.1 а.с.219-221). В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити в повному обсязі, а також пояснили що останній платіж по зобов"язанням перед банком був здійснений у квітні 2012р. Представник відповідача заперечувала проти позову, прохала відмовити у позові і пояснила, що позивачка отримувала повідомлення про наявність заборгованості, що підтверджується повідомленням про вручення їй вимоги №490000173390. Після квітня 2012р. позивачка не сплачувала платежі і добре знала про заборгованність по зобов"язанням. Вона сама давала пояснення в судовому засіданні з приводу заборгованості. Нотаріусу банком були надані всі необхідні передбачені законом документи: оригінали договорів, докази про отримання позивачкою коштів по кредитному договору, розрахунок заборгованості та інші. Чинним законодавством не передбачено вручення вимоги із повідомленням, а лише направлення вимоги про заборгованість, що було виконано банком завчасно. До теперішнього часу тобто біля трьох років позивачка не сплачує платежі по кредитному договору. Представник третьої особи, Самарського ВДВС ДМУЮ просив розглянути дану справу згідно чинного законодавства. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи, Відділу органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові докази що в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 7 листопада 2007р. між ВАТ «ЕрстеБанк», правонаступником якого є ПАТ «ФідоБанк», та позивачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 014\\1969\\74\\06406, згідно якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 84тис.дол.США зі строком користування до 6 листопада 2027р.зі сплатою 11,5% річних (т.1 а.с.9-12). Згідно договору іпотеки №014/1969/74/06406/1 від 7 листопада 2007р. укладеного між ВАТ «ЕрстеБанк» та [PERSON], забезпечено вимоги банку, що витікають із кредитного договору №014/1969/74/06406 від 7 листопада 2007р, шляхом передачі в іпотеку домоволодіння [ADDRESS] При укладенні кредитного та іпотечного договорів позивачка погодилася з усіма умовами договорів, що підтверджується її підписами та копіями договорів. Із травня 2012р. позивачка припинила виконання зобов"язань за вказаним кредитним договором. У жовтні 2012р. банком на адресу [PERSON] було направлено вимогу про порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання за кредитним договором №014/1969/74/06406 від 7 листопада 2007р. Згідно поштового повідомлення лист позивачці було вручено 7 листопада 2012р. Вимога банку позивачкою була залишена без задоволення і тому банк правомірно розпочав стягнення на предмет іпотеки. Суд вважає, що вимога про виконання порушенного зобов»язання була направлена позивачці не менш ніж за 30 днів і вона була попереджена, що у разі невиконання цієї вимоги буде звернено стягнення на предмет іпотеки тобто на домоволодіння [ADDRESS] у м.Дніпропетровську. Окрім того, позивачка в судовому засіданні по суті не заперечувала, що не сплачувала платежі по кредитному договору з травня 2012р. тобто знала про заборгованність по зобов"язанням та її суму. Нотаріусом було перевірено надіслання банком позивачці вимоги про виконання зобов»язання та оригінали документів про укладення договорів, отримання суми по кредитному договору, безспірність суми заборгованості по зобов»язанням , після чого правомірно ним вчинено виконавчий напис. Відповідно до виконавчого напису від 25.01.2013р, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], було запропоновано звернути стягнення на домоволодіння [ADDRESS] в м.Дніпропетровську, що належить боржнику [PERSON] За рахунок коштів, отриманих від реалізації згаданого вище домоволодіння запропоновано задовольнити вимоги стягувача - АТ «Ерсте Банк» на рахунок [NUMBER] в АТ «Ерсте Банк» у розмірі: заборгованості по капіталу кредиту - 7788дол.76цент.США, що за курсом НБУ станом на 25 січня 2013р. є еквівалентом 622522грн.49коп; відсотки за користування кредитними коштами 6747дол.15цент.США, що за курсом НБУ станом на 25 січня 2013р. є еквівалентом 53929грн.97коп; пеня за прострочку повернення кредиту 179дол.22цент.США, що за курсом НБУ станом на 25 січня 2013р. є еквівалентом 1432грн.51коп; пеня за прострочку відсотків 829дол.14цент.США, що за курсом НБУ станом на 25 січня 2013р. є еквівалентом 6627грн.32коп. Загальна сума заборгованості складає 85638дол.97цент.США, що за курсом НБУ станом на 25 січня 2013р. є еквівалентом 684512грн.28коп (т.1 а.с.5). 6.02.2013р. Самарським ВДВС Дніпропетровського МУЮ була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом №ВТВ №824121 щодо звернення стягнення на домоволодіння [ADDRESS] у м.Дніпропетровську (т.1 а.с.25). В березні 2013р. на домоволодіння [ADDRESS] у м.Дніпропетровську державним виконавцем було накладено арешт, відповідно до копії акту опису й арешту майна. Суд вважає, що виконавчий напис, посвідчений 25 січня 2013р. нотаріусом, відповідає чинному законодавству, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Зазначені обставини підтверджені поясненнями сторін, копіями договорів, заяв позивачки, розрахунком, виконавчим провадженням та всіма матеріалами справи, а також бухгалтерськими документами про заборгованість (т.1а.с.5-116. т.2 а.с.2-200, т.3 а.с.1-10, 67-121). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] актовий запис №273 у позивачки дійсно народився [INFO]. син, який за даними домової книги, зареєстрований за адресою [ADDRESS] (т.1 а.с.15,16-18). Але відповідно до п.4.1.4 договору іпотеки відповідачка зобов"язана була не обтяжувати його зобов"язуваннями з боку третіх осіб, а тому суд не вбачає і таких підстав для задоволення позову . Аналізуючи спірні правовідносини між сторонами та враховуючи вимоги чинного законодавства, суд виходить із наступного. Суд дійшов висновку про те, що позивачці було відомо про вимогу банку про усунення порушень виконання договору. Відповідно до положень ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 283 Інструкції, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцяти денний строк. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно п.2.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р. №296/5 вбачається, що повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем і таке повідомлення було, що унеможливило подання позивачем нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Порядок вчинення виконавчих написів визначається положеннями ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості і для одержання виконавчого напису подаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання, Законом України «Про іпотеку», а також постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999р. Також, ч.6 п.283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (зі змінами), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004р. №20/5 (надалі Інструкція), передбачено, що виконавчий напис на іпотечному договорі, що передбачає задоволення вимоги іпотекодержателя за основним зобов'язанням, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами основного зобов'язання, вчиняється нотаріусом за умови подання іпотекодержателем документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та підпункту Б частини 2 пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, а саме оригінал посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Із роз'яснень, викладених у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» за №2 від 31 січня 1992р, при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженими постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976р. №483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Посилання позивачки на дії працівників поштового відділення, суд не приймає до уваги, оскільки їй було відомо про вимогу банку, про заборгованість і виконавчий напис здійснено відповідно до вимог чинного законодавства. Різниця в сумі заборгованості не має значення, так як це були різні періоди. У разі відмови у задоволенні позову, судові витрати не підлягають стягненню із відповідача.

Outcome: dismissed