Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з названим позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та його малолітній син [PERSON] [INFO] , які не мешкають в квартирі з 2007 року. З відповідачкою у справі він перебував в зареєстрованому шлюбі з січня 2004 року по травень 2011 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON] [INFO]. Відповідачка добровільно залишила квартиру, мешкає без реєстрації за іншою адресою, але добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим чинить перешкоди у користуванні його власністю, тому він просить суд визнати відповідачку та свого сина такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з"явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася за зареєстрованою в установленому порядку адресою: [ADDRESS] та за адресою місця проживання: [ADDRESS], заяви про розгляд справи за її відсутності, клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи - Дзержинського РВ у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області - до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконкому Дзержинської районної у м. Кривому Розі ради - заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині зняття з реєстраційного обліку малолітнього сина позивача - [PERSON] [INFO]. Відповідно до умов ст.224 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності відповідачки з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 17.06.2000 р., зареєстрованим в КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" №146П від 23.06.2000 року (а.с. 6,7) . У зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання - [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], що підтверджується довідкою Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби № 3 від 18.12.2013 року , але відповідачка [PERSON] та малолітній син позивача [PERSON] у вказаній квартирі не проживають з 2007 року, що підтверджується актом мешканців будинку [ADDRESS], посвідченим ст.майстром КП "ЖЄО №8" від 16.12.2013 року (а.с. 8). Добровільно знятися з реєстрації відповідачка не бажає, не приймає участі в оплаті витрат на утримання будинку, в оплаті комунальних платежів, що погіршує матеріальне положення позивача. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2011 року у справі № 2-1242/11/04 08 розірвано шлюб між позивачем та [PERSON] Згідно з рішенням [PERSON] та [PERSON] п'ять років не проживають разом, не ведуть спільне господарство, кожен проживає окремо /а.с. 12/. Відповідно до ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Приписами ст. 383 ЦК України, ст. 150 Житлового Кодексу України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження або втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою (п. 34 Постанови ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав») Так, стаття 405 ЦК України визначила, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями ст. 71, 72, 156, 163 ЖК УРСР встановлено, що за членами сім»ї власника зберігається жиле приміщення протягом шести місяців за умови поважності причин їх відсутності. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як встановлено судом відповідач [PERSON] не проживає у квартирі, належній позивачеві у зв»яку зі створенням нової сім»ї і не є членом сім»ї позивача. Також судом встановлено, що відповідачка, не будучи власником спірної квартири та членом сім'ї власника (позивача) залишається зареєстрованою за попереднім місцем свого проживання. Протягом п"яти років, відповідачка не проживає, однак не виписалася з квартири, що свідчить про вчинення нею перешкод у користуванні власністю власником - позивачем. Крім того, оскільки відповідачка зареєстрована в квартирі, власником якої є позивач, на неї нараховуються комунальні послуги, які доводиться сплачувати позивачу, що також порушує його права. Оскільки відповідачка не проживає у спірній квартирі більше п"яти років без поважних причин, між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, сторони вже три роки не є членами однієї сім"ї, комунальні послуги відповідачка не сплачує, тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині вимог, що стосуються відповідачки [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх . Відповідно до Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів затвердженого Наказом МВС України 22.11.2012 року за №1077 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421, згідно підпункту 2 п. 3.1 даного Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є підставою для подальшого зняття відповідачів з реєстрації в цьому приміщенні. Таким чином, дослідивши матеріали та проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню в частині визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням [PERSON] Стосовно визнання втратившим право користування приміщенням малолітнім сином позивача [PERSON] [INFO], суд вважає вимоги позивача не можуть бути задоволені до вирішення питання отримання дитиною рівноцінного права користування житловою площею. Статтею18 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти-члени сім"ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем, тому суд вважає, що малолітній син є членом сім"ї власника житлового приміщення та може користуватися житловим приміщенням нарівні з позивачем, та відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо визнання його втратившим право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене,

Outcome: partial