Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

02.07.2019 позивачка звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою, у якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з госодарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 24.02.1990 безперервно по теперішній час проживає у будинку [ADDRESS] . Власником вказаного будинку була [PERSON] , яка померла [INFO] . Станом на день смерті [PERSON] , членами погосподарського номера були: - [PERSON] , яка померла [INFO] ; - [PERSON] , дочка, яка померла [INFO] ; - [PERSON] , онук, який помер [INFO] ; - [PERSON] , дружина онука позивачка у справі; - [PERSON] правнук. У подальшому, після смерті [PERSON] , господарський номер по особовому рахунку № [NUMBER] перейшов на дочку [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачка перебувала у родинних відносинах із померлою, як дружина її племінника, та постійно проживала з нею разом та після дня її смерті. З 22.01.1998 вступила в управління, володіння будинком, здійснює його ремонт, користується земельною ділянкою, сплачує комунальні платежі, сплачує податки на землю. Право власності на спірний будинок ні за ким не зареєстровано. Спадкова справа та заповіти після смерті [PERSON] відсутні. Після [PERSON] єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, є [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт. [PERSON] протягом 20 років не вчиняв активних дій, спрямованих на визнання /підтвердження/реалізацію права власності на майна. Зважаючи на наведене, позивачка звернулась до суду за захистом своїх майнових прав. Ухвалою суду від 09.07.2019 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам п.2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, та надано строк на усунення недоліків. Після усунення позивачкою недоліків позовної заяви, 16.07.2019 суддею Лизенко І.В. відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 02.10.2019 ухвалою суду клопотання представника позивачки задоволено та витребувано від Полтавського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , 1921 року народження, яка померла [INFO] , за №170 за 1998 рік, включаючи заповіт, посвідчений Решетилівською державною нотаріальною конторою 19.02.1992 за №315. Розгляд справи не було завершено у зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Лизенко І.В. згідно рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19. Через відсутність у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення повторного автоматизованого розподілу справи не відбулося, що підтверджується протоколом від 07.02.2020. За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, 04.08.2020 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О., яку зараховано до штату суду наказом від 06.07.2020 № 27а-ОС та повноваження на здійснення правосуддя якої розпочалися із 28.07.2020. 14.08.2020 справу прийнято до провадження суддею Романенко О.О., ухвалено розгляд справи проводити повторно в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання та призначено відкрите підготовче судове засідання. 22.09.2020 ухвалою суду задоволено заяву позивачки та витребувано від Решетилівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , 1921 року народження, яка померла [INFO] , за №170 за 1998 рік, включаючи заповіт, посвідчений Решетилівською державною нотаріальною конторою 19.02.1992 за №315. Ухвалою суду від 11.03.2021 до участі у справі залучено Решетилівську міську раду у якості співвідповідача. Ухвалою суду від 13.01.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. У судове засідання з`явились позивачка, її представник та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Позивачка [PERSON] , у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Суду повідомила, що у спірний будинок вселилась після одруження із [PERSON] . У зв`язку з чим з 1991 року вона набула статусу члену колгоспного двору. У цьому будинку на той момент проживала баба чоловіка, його тітка, а після народження позивачкою дитини також і їхній з [PERSON] син. Домоволодіння належало до колгоспних дворів. Головою колгоспного двору була баба її чоловіка - [PERSON] . Після смерті [PERSON] , головою колгоспного двору стала [PERSON] . У 1997 році помер чоловік позивачки, а у 1998 [PERSON] . Спадщина після [PERSON] не відкривалася. Спадкоємцем після [PERSON] є брат її чоловіка [PERSON] . Однак, чи прийняв він спадщину їх не відомо. Зазначила, що у 1998 році мала намір оформити спадщину після [PERSON] та почала збирати для цього документи, однак не закінчила процедуру через хворобу сина. Представник позивачки адвокат Доценко О.В. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Суду пояснив, що з 1990 року позивачка безперервно проживає у спірному будинку, утримує його та оплачує комунальні послуги. Інших підстав позову, окрім набувальної давності немає. Інших осіб, які б проживали у спірному будинку немає. Вказав, що довідки, долучені до матеріалів справи, отримані позивачкою 1998 році, вона отримувала для реалізації свого права, як вона вважала, спадкування. Вважає, що у позивачки не було підстави для спадкування, оскільки у неї відсутній титул Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з народження до 1988 року був зареєстрований у спірному житловому будинку. Він знявся з реєстрації у цьому будинку ще до смерті його баби [PERSON] та на день смерті [PERSON] він вже не був там зареєстрований. У спірному будинку проживала його тітка [PERSON] та сім`я його брата. За усною домовленістю після смерті його брата та тітки, будинок залишився позивачці у справі. Належним чином цей факт не було посвідчено. Чи звертався із заявою про отримання спадщини після [PERSON] не пам`ятає. Свідцтва про право на спадщину не отримував. Відповідачі Лобачівська сільська рада Полтавської області, Решетилівська міська рада Полтавської області, явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Решетилівська міська рада Полтавської області надала до суду заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити без участі уповноваженого представника, у вирішенні справи покладається на розсуд суду (т.\~2 а.с.108). Лобачівська сільська рада Полтавської області надала до суду заяву від 15.10.2020 № 02-24/227, у якій просить проводити розгляд без її участі, позов визнає, заперечень не має (т.1 а.с.249). Третя особа Полтавський нотаріальний архів, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив. До суду надав клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника (т. 2 а.с.103). Заслухавши учасників справ, свідків [PERSON] та [PERSON] , повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.1 та 2\~ст. 12 ЦПК). Згідно\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується актовим записом № 10 згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.11.1998 (т.1 а.с.18). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, заповіти, спадкові договори відсутні, що підтверджується витягами зі Спадкового реєстру № 51188668 від 12.03.2018 та № 51188694 від 12.03.2018 а також копією довідки Решетилівської держаної нотаріальної контори від 03.04.2018 № 02-14/338 (т. 1 а.с.63,67-68). Згідно довідки виконавчого комітету Лобачівської сільської ради від 14.11.1998 № 540 (т.1 а.с.26) після смерті [PERSON] , погосподарський номер по особовому рахунку №\~ [NUMBER] , суспільна група колгоспники, перейшов на дочку померлої [PERSON] . Довідку видано для пред`явлення в Решетилівський районний суд. З технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] , складеного 27.01.1989 на ім`я [PERSON] , вбачається, що домогосподарство складається з житлового будинку 1950 року, літньої кухні 1963 року, сараю 1993 року, сараю з прибудовою 1985 року, гаража 1985 року, вбиральні, сінника, сараю 1975 року, колодязя, огородження (т. 1 а.с.15-17). Відповідно до звіту про оцінку об`єкта у матеріальній формі, вартість житлового будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] становить 79\~200,00 грн (т. 1 а.с.83-108). За рішенням виконавчого комітету Лобачівської сільської ради від 25.04.1996 № 9, [PERSON] приватизовано земельну ділянку, площею 0,53 на території Лобачівської сільської ради для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією державного акут на право приватної власності на землю серії ПЛ № 003030 від 02.09.1996 та довідкою Виконкому Лобачівської сільської ради від 16.03.2006 № 241 (т. 1 а.с.27-29). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.01.1998 (т. 1 а.с.30). Згідно довідки Лобачівської сільської ради від 11.12.2017 на день смерті [PERSON] , у будинку були зареєстровані: [PERSON] дружина племінника, [PERSON] онук племінника (т. 1 а.с.38). Відомості про заповіти [PERSON] за період з 1990 року по 11.12.2017, зареєстровані в реєстрах книг нотаріальних дій Лобачівської сільської ради відсутні, що підтверджується довідкою Лобачівської сільської ради від 11.12.2017 № 1104 (т. 1 а.с.37). З копії листа Решетилівської державної нотаріальної контори від 03.04.2018 № 02-14/338. копій витягів зі спадкового реєстру № 51188676 від 12.03.2018, №51188668 від 12.03.2018 (т. 1 а.с.63-66), а також копії спадкової справи № 170 від 21.01.1998 (т. 1 а.с.234-242) вбачається, що після смерті [PERSON] у Решетилівській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за № 170 за 1998 рік. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після [PERSON] є [PERSON] . [PERSON] залишила заповіт, посвідчений Решетилівською державною нотаріальною конторою від 19.02.1992 за №315. Як встановлено з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.10.1968 (т. 1 а.с.23) [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . 24.02.1990 позивачка у справі уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копіями свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24.02.1990 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00010780844 від 17.07.2012 (т. 1 а.с.74-75). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.10.1990 (т. 1 а.с.79), позивачка та [PERSON] мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.10.1997 (т. 1 а.с.24). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину по закону від 22.04.1998, зареєстрованого в реєстрі за № 1209 (т. 1 а.с.25) вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] є його дружина [PERSON] та син [PERSON] у рівних частках. 25.03.2000 позивачка уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (т. 1 а.с.76). З копій довідок ПАТ «Полтаваобленерго» від 23.01.2018 № 13-23-02/88, від 09.04.2018 № 13-23-05/582, ТОВ «Полтавагаззбут» від 03.04.2018 № 23, договору про надання послуг з газопостачання від 31.05.2001 №8708, договору №41/20 про надання послуг електрозв`язку (т. 1 а.с.39-50), вбачається, що на ім`я позивачки за адресою: [ADDRESS] відкрито поточні рахунки, за якими вона оплачує комунальні послуги з електропостачання, газопостачання. Згідно довідки Лобачівської сільської ради від 24.01.2018 №73, [PERSON] з 1997 по даний час (24.01.2018) зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , користується земельною ділянкою, орієнтовною площею 1,00 га та сплачує за неї податки (т.1 а.с.14). На заяву позивачки у справі від 12.03.2018 про те ким з власників згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно та/або Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та наявної інформації значиться нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.51-52), листом ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» від 27.03.2018 № 2961 повідомлено про те, що запитувана нею інформація на даний час у документальному вигляді не зібрана та не оформлена у вигляді довідки та повідомлено про порядок отримання такої інформації (т.1 а.с.53). Листом КП «БМТІ Решетилівського району» від 12.03.2018 повідомлено про неможливість надання інформації про власників, оскільки у період з 02.12.2003 по 31.12.2012 підприємством не проводилась реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.56). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 133679883 від 08.08.2018 та № 139161027 від 26.09.2018 (т.1 а.с. 57,60), відомості про реєстрацію права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо майна, розташованого за адресою : [ADDRESS] у реєстрі відсутні. Згідно довідки виконавчого комітету Лобачівської сільської ради від 24.12.1998 № 562 (т. 1 а.с.13), у господарстві [PERSON] , господарство колгоспника, безвиїзно проживали: [PERSON] , дочка з 1950 по 21.01.1998; [PERSON] , онук з 1968 по 11.10.1997; [PERSON] (позивачка по справі), дружина онука з 28.05.1990 по даний час (24.12.1998); [PERSON] , правнук з 26.07.1990 по даний час (24.12.1998). З копій довідок виконавчого комітету Лобачівської сільської ради від 24.12.1998 № 565, від 24.12.1998 № 564, 22.01.1999 № 16 (т. 1 а.с.20-22), вбачається, що на день смерті [PERSON] , [INFO] , згідно запису погосподарської книги № 4, особовий рахунок №\~ [NUMBER] , членами колишнього погосподарського номеру за адресою: [ADDRESS] , у господарстві колгоспника були: [PERSON] , 1921 року народження, дочка , померла [INFO] ; [PERSON] , 1968 року народження, онук, помер [INFO] ; [PERSON] (позивачка по справі), 1969 року народження, дружина онука; [PERSON] , 1990 року народження, правнук. Суспільна група господарства колгоспники. Суд не бере до уваги довідку виконавчого комітету Лобачівської сільської ради від 14.12.1998 № 539, про те, що позивачка у справі перебувала у родинних відносинах із [PERSON] , яка померла [INFO] , як дружина онука [PERSON] , як неналежний та недопустимий доказ родинних відносин, оскільки до повноважень сільських рад не належить встановлення наявності чи відсутності родинних відносин між особами. Свідки [PERSON] та [PERSON] проживають у одному селі із позивачкою та перебувають із нею у дружніх стосунках із моменту її одруження з [PERSON] . У судовому засіданні повідомили, що після одруження із [PERSON] , позивачка вселилась у спірний житловий будинок у с. Лобачі Решетилівського району Полтавської області. На той момент, у будинку проживали також дві бабусі [PERSON] та [PERSON] . Брат [PERSON] не проживав у цьому будинку з 90-х років. Після народження дитини, з ними також проживав їхній син. Позивачка з чоловіком вели господарство та доглядали за бабусями. Згодом Варвара померла. У 1997 році помер чоловік позивачки. Після чого позивачка продовжила проживати у будинку з [PERSON] та своїм сином. Після смерті [PERSON] , поховала її та продовжила проживати у цьому будинку, вести господарство. Згодом позивачка уклала другий шлюб, від якого народила дочку, та розлучилася. Весь цей час позивачка відкрито продовжувала проживати у спірному будинку, не приховуючи факту свого проживання у ньому. Спір у справі виник із правовідносин щодо набуття права власності та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Позивач зазначає, що проживає у вказаному домоволодінні як фактичний власник, добросовісно, відкрито, безперервно володіє нерухомим майно у зв`язку із чим вважає, що на підставі ст. 344 ЦК України, має право набути право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України) Відповідно до ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 344\~Цивільного кодексу\~України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державні реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Безтитульне володіння це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Таким чином, виходячи зі змісту вказаної правової норми, цей спосіб набуття права власності встановлюється на сукупності обставин, зазначених у цій статті, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном, як своїм власним. При цьому тривалість означає, що повинен закінчитися передбачений у законі строк, добросовісність означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, відкритість означає, що володіння є відкритим, безперерервність означає, що на протязі зазначеного у законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов`язку повернути річ власнику, а також йому не пред`явлено позовів про повернення майна. В свою чергу у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 703/6177/15-ц (провадження № 61-8051св18) наведена правова позиція згідно якої добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~ст. 344 ЦК України\~дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності\~добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності. Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені\~ст. 344 ЦК України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). Згідно ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду. Як встановлено судом з довідок виконавчого комітету Лобачівської сільської ради від 24.12.1998 № 565, від 24.12.1998 № 564, 22.01.1999 № 16 (т. 1 а.с.20-22), за життя, [PERSON] була головою колгоспного двору, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] членами цього колгоспного двору за адресою [ADDRESS] . Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Зокрема, згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У відповідності до ч. 1 ст. 563 ЦК Української РСР 1963 року, в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Закон Української РСР "Про власність", який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття "колгоспний двір" і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Так, відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 06 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. Згідно п.п.\~а),\~б)\~п.\~6\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. При вирішенні питання щодо спадкування майна колишнього колгоспного двору судами належить виходити з того, що Закон Української РСР "Про власність" не містив положень, які виключали майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, зі складу спадщини. У пункті 4 Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII від 26 березня 1991 року "Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність" вказано, що правила, які містяться в Законі Української РСР "Про власність" і були передбачені Законом СРСР "Про власність в СРСР", застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР "Про власність в СРСР", тобто з 1 липня 1990 року. Таким чином, з 1 липня 1990 року при спадкуванні частки майна колишнього колгоспного двору застосовувалися загальні правила щодо спадкування. Аналогічний правий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 156/482/17. Зважаючи на те, що на день смерті голови колгоспного двору, 10.04.1991, членами колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] , які до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні, а тому мали право на майно колгоспного двору у рівних частках. За даних обставин, обраний позивачкою спосіб захисту її майнових прав є неналежним, оскільки із наданих суду доказів вбачається відсутність підстав для твердження про наявність набувальної давності. Надані докази вказують на виникнення правовідносин, пов`язаних із спадкуванням та захистом прав членів колгоспного двору. Окрім того, виниклі спірні правовідносини регулюються також нормами ЦК 1963 року, оскільки виникли починаючи з 1991 року. Як повідомила суду позивачка, вона починала процедуру оформлення спадкових прав на спірний житловий будинок, однак не довела її до кінця через хворобу дитини. З цією метою позивачкою було отримано довідки Лобачівської сільської ради від 24.12.1998 № 565, від 24.12.1998 № 564, 22.01.1999 № 16 (т. 1 а.с.20-22), від 14.11.1998 № 540 (т.1 а.с.26), яку видано для пред`явлення до суду, долучені до матеріалів справи. Надавши оцінку свідченням позивачки та дослідженим у судовому засіданні довідкам, суд приходить до висновку, що позивачкою вже вживалися заходи щодо набуття спірного майна у спадщину, однак процедуру не було доведено до кінця. Як встановлено судом, спадщину після померлої [PERSON] прийняв [PERSON] , який безпосередньо вчинив дії, передбачені для цього чинним законодавством. Наведене дозволяє йому у будь-який час скористатися своїм правом на отримання свідоцтва про право на спадщину. Суд, встановивши у справі фактичні обставини та надавши їм оцінку в сукупності з нормами матеріального права приходить до висновку, що відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачкою на спірне нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки позивачка не є добросовісним набувачем майна в розумінні\~статті 344 ЦК України, а має право на захист своїх прав члена колгоспного двору та спадкових прав на спірне майно. Так, звернення із даним позовом про визнання права власності за набувальною давністю є підміною правовідносин та спрямоване на уникнення процедури набуття права власності у порядку спадкування. Окрім того, суд зауважує, що абзацом 2 пунктом 13 постанови Пленуму ВССУ\~від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»\~передбачено, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. В свою чергу, залучення позивачем Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та Решетилівської міської ради, як співвідповідачів у даній цивільній справі не відповідає змісту зазначених правовідносин, оскільки спірне майно не визнано відумерлою спадщиною та не перейшло у власність до територіальної громади. Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначені органи місцевого самоврядування є неналежним відповідачами у даній справі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/ 9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) висловлена правова позиція про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. У зв`язку із зазначеними обставинами суд не приймає визнання позову відповідачем Лобачівською сільською радою Решетилівського району Полтавської області (т. 1 а.с.249). За змістом статей 12, 13, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі „Ващенко проти України\~(Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 р. зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно із\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Відповідно до ч.1\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вже зазначено судом, безтитульне володіння це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Наявність у позивачки, як колишнього члена колгоспного двору, права на частину спірного майна виключає застосування набувальної давності. Окрім того, судом встановлено наявність правовідносин щодо спадкування на майно [PERSON] , що належало їй на момент її смерті, у тому числі й щодо частки у майні колгоспного двору, спадкоємцями якого є [PERSON] , який помер [INFO] , та за заповітом [PERSON] , який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори (а.с. 235 т. 1). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення її позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах у справі, які доводять безтитульне володіння нею спірного майна, як необхідної обставини для визнання за нею права власності за набувальною давністю. Окрім того, судом встановлено неналежність способу захисту обраного позивачкою для захисту своїх майнових прав, а тому суд дійшов\~висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивачку. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed