Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

03.10.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 13.03.2018 року він дав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 26 196,00 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 24.09.2019 року становить 639 968 грн. 00 коп. Відповідач зобов"язувався повернути кошти до 01.08.2019 року, проте, до теперішнього часу його не повернув. На підтвердження виникнення зобов"язання по договору позики відповідачем є розписка, з якої випливає, що відповідач взяв у нього в борг 26 196,00 доларів США із зобов"язаннями повернути вказану суму до 01.08.2019 року. При цьому зазначив, що з огляду на те, що проценти від суми позики, не встановлені розпискою (договором позики) від 13.03.2018 року то визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України починається з 13.03.2019 року по 01.08.2019 року, так як після спливу визначеного договором строку надання позики, право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Ставка НБУ з 13.03.2018 року по 13.07.2018 року становить 17 %, кількість днів -92, 26196,00 дол. США X 17,0 % / 365 X 92 днів = 1122,48 дол.США ; Ставка НБУ з 13.07.2018 року по 07.09.2018 року становить 17,5 %, кількість днів - 55, 26196,00 дол. США X 17,5 % / 365 X 55 днів = 691,00 дол.США; Ставка НБУ з 07.09.2018 року по 15.03.2019 року становить 18,0 %, кількість днів - 187, 26196,00 дол. США X 18,0 % / 365 X 187 днів = 2416,00 дол.США; Ставка НБУ з 15.03.2019 року по 01.08.2019 року становить 17,5 %, кількість днів - 129,26196,00 дол. США X 17,5 % / 365 X 131 днів = 1645,32 дол.США, а всього складає 5 874,80 дол. США . В зв"язку з вищевикладеним позивач просив суд позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на його користь несплачену суму боргу в сумі 26 196,00 доларів США (еквівалент за офіційним курсом НБУ, яка станом на 24.09.2019 року, яка становила 639 968,00 грн.), проценти за користування грошовими коштами в розмірі 5 874,8 дол.США, (еквівалент за офіційним курсом НБУ, які станом на 24.09.2019 року становлять 143521,00 грн.), судові витрати на правову допомогу в розмірі 20000, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору 7834,90 гривень. Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва від 11.10.2018 року було відкрито провадження та призначено у справі підготовче засідання(ас.22). 08.11.2019 року відповідач надіслав до суду заперечення на відзив(ас.24-28). 15.11.2019 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] надіслала відповідь на відзив(ас.43-45). 27.11.2019 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надіслав до суду заперечення(ас.47-49). Ухвалою суду від 01.10.2021 року закрито підготовче засідання та призначено його до судового засідання(ас.94). В судовому засіданні 15.11.2021 року представник позивача вимоги позовної заяви підтримала, просила їх задовольнити, надаючи пояснення посилались на обставини, що викладені в позовній заяві. Крім того, зазначила, що її довіритель не заперечує, що приймав участь у будівництві будинку відповідачу, більше того, він позичив власні кошти відповідачу, щоб той зміг розрахуватися з людьми, які працювали в нього на об`єкті. При цьому зазначила, що у відзиві на позов відповідач суперечить сам собі, вказує що нібито розрахувався з позивачем,при цьому доказів суду не надав, водночас із скріншоту переписки з дружиною позивача підтверджує, що має заборгованість і не має можливості виконати зобов`язання перед позивачем, а тому вважає , що саме за розпискою про отримання в борг грошових коштів відповідач засвідчив отримання грошової суми. Водночас зазначила, що у відзиві на позов відповідач наполягає на дослідженні правової природи договору. З доводів відповідача вбачається, що написання відповідачем боргової розписки було пов`язано з відсутністю, у нього грошових коштів за зобов`язанням, які виникло з іншого договору. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу боргу, який за домовленістю сторін був замінений в позику і спірна розписка була складена за домовленістю сторін на забезпечення зобов`язання по оплаті будівництва. З огляду на зазначене, відповідач сам підтверджує позику, а такі правовідносини лише повинні регулюватися положеннями статті 1053 ЦК України. Відповідно до статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Представник відповідача в судовому засіданні 15.11.2021 року позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, оскільки позивач помилково дійшов висновку, що зміст аргументів, наведених його довірителем у відзиві на позовну заяву, суперечить один одному. При цьому зазначив, що розписка була складена його довірителем як додаткова гарантія щодо проведення повного розрахунку з позивачем за виконання певного виду будівельних робіт, а не за те, що він отримав грошову суму від позивача у борг, як це повинно випливати із суті боргової розписки. Його довіритель підтверджує той факт, що заборгованість виникла, але не на підставі боргового документа, який міститься в матеріалах справи, а на підставі договору підряду. З огляду на це, в даній ситуації відносини не можуть регулюватися статтею 1046 ЦК України, а підлягають застосуванню інші норми матеріального права. В силу чого - стягнення грошової суми в розмірі 26 196,00 доларів США не може бути проведене на підставі даної розписки. Позивач вказує, що розпискою про отримання в борг грошових коштів, його довіритель засвідчив отримання грошової суми, яка була витрачена особисто позивачем на будівництво будинку, а також на розрахунок з підрядниками. Позивач вважає, що договір підряду був замінений договором позики, а розписка складена на забезпечення виконання нового зобов`язання, з огляду на що - первинне зобов`язання було замінене новим відповідно до ст. 1053 ЦК України (новація боргу у позикове зобов`язання), але для застосування даного способу зобов`язання новий договір повинен містити вказівку на первинне і нове зобов`язання, а також наміри сторін вичинити новацію (постанова ВС у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 року у справі №609/67/18). Оскільки дана розписка не містить положення про те, що первинним зобов`язанням, яке виникло на підставі договору підряду, замінюється іншим договором позики за спільною заявою сторін, а тому вважає, що заміна зобов"язань не відбулася у зв"язку із відсутністю новації. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено в судовому засіданні, 13.03.2018 року позивач дав у борг відповідчу грошові кошти в сумі 26 196,00 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 24.09.2019 року становить 639 968 грн. 00 коп. Судом встановлено, що відповідач зобов"язувався повернути зазначений вище борг до 01.08.2019 року (ас.10). При цьому, відповідач [PERSON] підтвердив та засвідчив власноручним підписом підписом розписку про повернення боргу у розмірі 26 196 доларів США(ас.10). Правилами статті 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а правилами частини 2 статті 533 цього ж Кодексу встановлено, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Договір позики - це один з видів зобов`язань, спрямованих на передачу майна. Враховуючи, що договір - це взаємна угода сторін, тому в ньому містяться окремі положення, умови, визначаються права та обовязки сторін. Сукупність вищезгаданих, погоджених сторонами умов і становить зміст договору. Отже, відповідач отримав зазначену в розписці грошову суму та зобов`язався повернути її у строк до 01.08.2019 року. Проте, незважаючи на взяті на себе зобов`язання, щодо отримання від позивача грошових коштів, відповідач не повернув отримані грошові кошти у строк визначений у договорі позики. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Проте, сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі (ч. 1 ст. 552 ЦК України). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Розрахунки надані позивачем, щодо суми основного боргу в розмірі 639 968,00 грн. та процентів за користування позикою в розмірі 143 521,00 грн. є правильними. 18.09.2013 року у справі №6-63 цс 13 Верховний суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з приписами ч. 4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює критично посилання представника відповідача на той факт, що договір підряду був замінений договором позики, а розписка складена на забезпечення виконання нового зобов"язання, а саме: договору-підряду по будівництву будинку, оскільки суду ненадано жодних доказів на спростування укладення договору позики та не одержання коштів від позикодавця [PERSON] у передбаченому ст.ст. 76, 81 ЦПК України порядку. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. 10.09.2019 року між адвокатським бюро «Оксани Яценко" та позивачем укладено договір про надання правничої допомоги №10 (а.с. 15). 30.09.2019 року між замовником [PERSON] та адвокатським бюро «Оксани Яценко" підписано акт надання послуг (а.с. 13). 01.10.2019 року [PERSON] відповідно до квитанції сплачено 20 тисяч гривень 00 коп.(а.с. 14). За таких обставин, підлягає задоволенню вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 20 тисяч гривень 00 коп. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки позивачем доведені свої позовні вимоги. На підставі ст. 141 ЦПК України Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved