Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» до ВДВС Краматорського МУЮ, третя особа: [PERSON], [PERSON], про зняття арешту з майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 листопада 2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № КТС0GA0000000002, згідно з яким позивач надав третій особі кредит в розмірі 9840, 00 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач та [PERSON] уклали договір іпотеки від 15 листопада 2007. Відповідно до договору іпотеки [PERSON] надала в іпотеку позивачу нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 43,7 кв.м., розташований за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Танкістів, буд. 95, який належить [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку від 09 липня 2003, посвідченим державним нотаріусом першої Краматорської державної нотаріальної контори [PERSON] по реєстру №1-5194, та земельну ділянку площею 0, 0682 га, розташованої за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Танкістів, буд. 95, на яку [PERSON] набуде права власності після надання державного акту на право власності на земельну ділянку Краматорською міською Радою. 15.06.2012 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції, при примусовому виконанні виконавчого листа № 528-1505 виданого Краматорським міським судом Донецької області накладено арешт на все нерухоме майно належне на праві приватної власності [PERSON] Постанова про відкриття виконавчого провадження № 33058361 від 15.06.2012. 20.01.2016 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/234/6671/15 виданого Краматорським міським судом Донецької області накладено арешт на все нерухоме майно належне на праві власності [PERSON] В даному випадку, по- перше: право застави у Приватбанку виникло, як зазначено 07 листопада 2007, а постанова про накладення арешту були винесені пізніше ніж укладено договір застави. Розмір заборгованості за кредитним договором станом на 14.06.2016 складає 46575, 33 USD, що за офіційним курсом НБУ гривні щодо іноземних валют станом на 14.06.2016 -2496, 8681 складає 116292455,72 грн., відповідно до умов договору іпотеки п. 35.5 вартість іпотеки складає 75750, 00 грн., отже сама заборгованості перевищує заставного майна, а тому, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Просить зняти арешт із заставленого майна. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та доводи на яких вони ґрунтуються, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився з невідомої суду причини, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином судовими повістками, у зв'язку з чим, зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися з невідомої суду причини, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином судовими повістками. Заслухавши думку представника позивача, повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені до них правовідносини. Відповідно до постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою №5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно із ч. 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", у незавершеному виконавчому провадженні арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач та [PERSON] уклали договір іпотеки від 15 листопада 2007. Відповідно до договору іпотеки [PERSON] надала в іпотеку позивачу нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 43,7 кв.м., розташований за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Танкістів, буд. 95, який належить [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку від 09 липня 2003, посвідченим державним нотаріусом першої Краматорської державної нотаріальної контори [PERSON] по реєстру №1-5194, та земельну ділянку площею 0, 0682 га, розташованої за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Танкістів, буд. 95, що підтверджується договором майнової поруки № № КТС0GA0000000002 від 15.11.2007 р. Крім того, як вбачається з матеріалів цивільної справи, заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14.05.2012 р., позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення та виселення задоволено та постановлено звернути стягнення на вищезазначений житловий будинок та на земельну ділянку. Судом беззаперечно встановлено, що 20.01.2016 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції, накладено арешт на все нерухоме майно належне на праві власності [PERSON], на підставі виконавчого листа № 2/234/6671/15 виданого Краматорським міським судом Донецької області. Як вбачається з матеріалів справи, спір у даній справі виник з дій державної виконавчої служби, який під час здійснення виконавчого провадження, винес постанову про арешт майна боржника, яке на підставі договору застави належить позивачеві та забезпечення якого зареєстроване у реєстрі обтяжень. При цьому, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що подальше звернення стягнення на майно боржника, яке полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (частина 1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження"), призведе до порушення частини 1 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченою заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Згідно вимог ст. 572 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 19 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, тобто позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок вищевказаного автомобіля перед іншими кредиторами. Частиною 4 ст. 590 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Аналогічні положення містить ст. 20 Закону України "Про заставу". В силу приписів частини 1 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. При цьому частиною 3 цієї статті визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Водночас частиною 4 ст. 54 цього Закону встановлено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом (частина 7 ст. 54 Закону). Аналогічні положення містяться в пункті 5.3.5. Інструкції про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999, № 74/5, яким роз'яснено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Статтями 17 та 18 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом або договором. Наступні застави вже заставленого майна допускаються в разі, якщо інше не передбачено законом і попереднім договором застави. Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов'язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя зберігає силу. Якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у звязку з чим, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved