Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

05 травня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 05.03.2016 року по 07.11.2016 року у розмірі 55079 грн. 20 коп. та компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 5000 грн. в солідарному порядку. Стягнути з відповідача ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" та ДК "Укроборонпром" у солідарному порядку на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 08.11.2016 року по 20.03.2017 року (без урахування утримання податку й інших обов'язкових платежів); середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні - з 21.03.2017 року по день постановлення рішення (з урахуванням податків і обов'язкових платежів); компенсацію за невикористану відпустку. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Зазначила, що наполягає на притягненні до відповідальності , хоча б майнової, [PERSON] , як колишнього генерального директора Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара», з вини якого завод майже розвалився, та ДК "Укроборонпром", який призначає на посаду генерального директора і зовсім не контролює своє майно. Представники відповідача ДК "Укроборонпром" у судовому засіданні позовні вимоги, заявлені до них, не визнав та вважає не обґрунтованим з підстав викладених у запереченнях, а саме як заявлених до неналежного відповідача. Представник Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, з підстав викладених у запереченнях. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з рішення суду від 04.03.2016 року, згідно Особової картки та трудової книжки [PERSON],\~ з 07 серпня 1985 року [PERSON]\~ прийнята на посаду інженера технолога в цех № 8 ДП «Суднобудівний завод імені 61-го комунара» за наказом № 185-к від 05.08.1985 року. Наказом № 257\~ від 13.09. 2000 року переведена начальником бюро ВГСП "Універсал". Наказом № 106-к від 09 липня 2001 року\~ призначена начальником бюро ВГСП "Універсал". Наказом № 50-к від 27 липня 2015 року, на виконання наказу ДК "Укроборонпром" від 23.07.2015 р. № 169-к, про виконання обов'язків генерального директора ДП "Суднобудівний завод ім.61 Комунара" [PERSON] приступає до виконання обов'язків генерального директора з 27.07.2015 р. Відповідно до наказу № 455 від 18.08.2015 року, ВГСП "Універсал" реорганізоване і на його базі створено цех механічної і термічної обробки за номером 8.\~ Відповідно до Наказу № 681 від 16.11.2015 року в зв'язку з припиненням діяльності ВГСП "Універсал", провести переміщення з 16.11.2015 року з ВГСП "Універсал"до цеху №8 без зміни істотних умов праці , системи та розмірів оплати праці , пільг, режиму роботи, без змін розрядів та найменування посад - 35 працівників. [PERSON] до переліку працівників не включена. Відповідно численних Актів про недопуск на підпрємство, складених кожного робочого дня, за період з 16 листопада 2015 року по 13 січня 2016 року, за підписом самої [PERSON], а також директором та головним бухгалтером ВГСП "Універсал", головою Миколаївської обласної організації профспілки працівників суднобудування України та посадовими особами Профспілки Заводу, на головній прохідній Заводу при пред'явленні пропуску недопущена на підприємство [PERSON] без пояснення причин недопуску, за усним розпорядженням генерального директора Завода [PERSON] Наказом № 08-к від 13 січня 2016 року позивачка звільнена відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин - з 16 листопаад 2015 року . Підставою зазначено доповідна записка начальника цеха № 8. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.03.2016 року визнано незаконним звільнення з роботи [PERSON] за наказом від 13 січня 2016 року та поновлено [PERSON] на роботі у відокремленому господарському структурному підрозділі «Універсал» (цех №8) Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» на посаді начальника бюро. Зобовязано Державне підприємство «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» усунути перешкоди входу [PERSON] на територію Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» та відокремленого господарського структурного підрозділу «Універсал» (цех №8) та доступу до робочого місця протягом усього часу перебування [PERSON] в трудових відносинах з Державним підприємством «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара». Стягнуто з Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 листопада 2015 року по 04 березня 2016 року у сумі 24\~409 грн.71 коп. із обов'язковим відрахуванням. Стягнуто з Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» на користь [PERSON] компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 3500 грн. 00 коп. У задоволенні інших позовних вимог -відмовлено. Додатковим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.03.2016 року рішення у частині поновлення на роботі\~ [PERSON] та стягнення заробітної плати за один місяць у сумі 6633\~ грн. 12 коп. із обов'язковим відрахуванням підлягає негайному виконанню. Стягнуто на користь держави з Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара»\~ судовий збір у розмірі 2204 грн. 80 коп. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 02.06.2016 року апеляційну скаргу ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" відхилено, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.03.2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 10.03.2016 року залишено без змін. Згідно Наказу №200-к від 08.11.2016 р., наказ № 08-к від 13.01.2016 р. про звільнення [PERSON] - скасовано. Відновлено [PERSON] на посаді начальника бюро цеха № 42 у зв'язку з тим, що ВГСП "Універсал" (цех № 8 ) розформований і на його базі створено цех № 42. Відповідно до наказу № 225-к від 05.10.2016 року, про звільнення [PERSON], контракт від 10.11.2015 № 33К/15 з [PERSON] з 05.10.2016 р. припинено відповідно до абзаців 4,5 та 11 пункту 5.3. цього контракту. [PERSON], Генерального директора ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара", звільнено 05.10.2016 року з роботи відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України. Наказом № 27-к від 21.03.2017 року, [PERSON], начальника бюро цеха № 42, звільнено 20.03.2017 р. за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. Згідно матеріалів справи ( копії трудової книжки позивача, службової записки від 19.07.2017 року ДК "Укроборнпром") [PERSON] не перебуває та ніколи не перебувала в трудових відносинах із ДК "Укроборонпром". Згідно наданого відповідачем ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" розрахунковий лист за листопад 2016 року, [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу нараховано у сумі 22 304 грн. 98 коп. та за квітень 2017 року у сумі 49 640 грн. 47 коп. Відповідно до довідки, станом на 01.08.2017 р. заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 80173,91 грн. (в т.ч. компенсація за невикористану відпустку в сумі 9400,00 грн.), а саме: листопад 2016 року - 22304,98 грн., грудень 2016 - 2761,44 грн., січень 2017 року - 2824,86, лютий 2017 - 1703,36 грн., березень 2017 - 938,80 грн., квітень 2017 - 49640,47 грн. В т.ч. судом Центрального районного суду м. Миколаєва про стягнення прогулу за період з 16.11.2015 р. по 04.03.2016 р. в сумі 24409,71 грн. (нараховано в листопада 2016 р.). В квітні 2017 р. нараховано вимушений прогул за період з 05.03.2016р. по 07.11.2016 року (дня фактичного допуску до роботи) в сумі 52419,12 грн. Залишок суми заборгованості до стягнення складає 55764,20 грн. Згідно довідки ДП "СБЗ ім. 61 комунара" [PERSON], яка була звільнена 20.03.2017 р., в тому, що її середньоденний заробіток складає 268,20 грн. І/2017 - 8 дн. - 2148,68; ІІ/2017 - 8 дн. - 2142,60 = 16 дн. - 4291,28. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. При цьому, згідно зі ст. 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція висловлена за результатами розгляду цивільної справи № 6-144ц13 у постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року, і в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України при вирішенні спорів у подібних правовідносинах. В роз'ясненнях, що містяться в п. 20 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року за № 13, а також відповідно до правової позиції, викладеної за результатами розгляду цивільної справи № 6-60цс13 від 03 липня 2013 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, за загальним правилом вина роботодавця презюмується, якщо він не доведе протилежного. Згідно з п. 21 зазначеної вище Постанови Пленуму при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14 і є обовязковою для судів України. Як передбачає ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). В силу ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно ст. 3 Закону України, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до ч.5 ст. 95 КЗпП, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На підставі вищевикладеного, враховуючи ступінь моральних страждань позивачки, їх тривалості , а також тривалого терміну , протягом якого вона вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та поновлення порушених прав, суд вважає за достатнє визначити компенсацію моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара», у розмірі 1000 грн. Враховуючи усе вищевикладене,

Outcome: partial