Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 43 867 гривень 99 копійок. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 24 квітня 2017 року між ним і відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 6000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконує, станом на 30.09.2016 року у нього виникла заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, що порушує права позивача. Представник позивача надав заяву, у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги (а.с.62). Відповідач до суду не з'явився, надав заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності, позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, також зазначила, що з «Умовами та правилами надання банківських послуг» не ознайомлювалася. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 22 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмір 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8). Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК, частиною 1 статті 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтями 638, 639 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі статтею 11 Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема, сума кредиту та річна відсоткова ставка за кредитом. За ч.2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Вимоги до оформлення документів, в тому числі щодо їх підпису, встановлені в національному стандарті Державна уніфікована система документація ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації», затвердженому Наказом Держспоживстандарту України від 07.04. 2003 року № 55, що є обов'язковим для застосування в діяльності підприємств, установ, організацій. Відповідно до п. 5.23, п.5.26, п. 7.12 ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації», підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ, особистого підпису, ініціалів і прізвища. Підпис розміщують під текстом документа або під відміткою про наявність додатків. Підписується кожна сторінка не прошитого багатосторінкового документу, з відтиском печатки підприємства, установи,організації, іншої юридичної особи. Відповідно до вступної частини Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом голови правління банку від 06.03.2010 року № СП-2010-256 ПриватБанк публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, в зв'язку з чим публікує Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 11). Згідно з п. 1.1.1.33 Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку заява-анкета про надання послуг - звернення клієнта до банку про відкриття йому банківського рахунку та/або надання йому інших банківських послуг. У випадку приєднання до цих Умов та Правил, клієнтом додатково надається Заява про надання окремих послуг, які надаються банком згідно цих Умов та Правил. Таким чином, анкета-заявка, яку підписав позивач 22.04.2013 року, свідчить про прийняття ним публічної оферти банку укласти договір про надання банківських послуг шляхом приєднання до умов такого правочину, викладених в стандартній формі на офіційному сайті банку. Додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, на які посилається позивач, містять лише загальні умови надання банківських послуг, в тому числі умови кредитування з використанням карти "Універсальна". Однак, саме по собі складення та підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» не є договором кредиту та не свідчить про його укладення в подальшому. Вказана анкета не містить відомостей про істотні умови договору, а саме, про розмір грошових коштів, які банк зобов'язується передати відповідачу, строки їх повернення, а також розмір відсотків, які відповідач зобов'язується сплатити за користування кредитом. При цьому судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету - заяву позичальника. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, в якому висловлено, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Викладеними нормами матеріального закону встановлено обов'язкову письмову форму та істотні умови кредитного договору, а саме: розмір суми кредиту, умови його надання, сплати процентів за користування кредитом, які узгоджуються між сторонами при укладенні правочину шляхом підписання його примірників. Всупереч наведеному, позивач ПАТ КБ «Приватбанк», звертаючись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, доказів укладання з відповідачем кредитного договору № б/н від 22.04.2013 року в письмовій формі та надання банком [PERSON] його примірника суду не надав. В Умовах та правилах надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, відсутній підпис відповідача, з якими саме Умовами та Правилами ознайомлено [PERSON] під час підписання анкети-заяви від 22.04.2013 року, судом не встановлено, а також відсутні докази й на підтвердження узгодження між сторонами тарифів, про що йдеться мова в анкеті-заяві, оскільки представлену банком довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", яка містить характеристику та визначення застосованих в ній значень, відповідач не підписував. Отже, надані суду Умови та правила надання банківських послуг, а також Довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, які переконливо свідчать про укладення між сторонами в письмовій формі кредитного договору № б/н від 22.04.2013 року. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 та у справі № 6-2320цс16. Враховуючи викладене, відсутність підпису відповідача в наданих банком Умов та правил, не надання позивачем належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що при підписані сторонами кредитного договору відповідач розумів саме надані банком Умови та правила надання банківських послуг, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем, не відшкодовується.

Outcome: dismissed