Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

ПАТ «Банк «Таврика» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності, в обґрунтування якого зазначено, що 16 травня 2007 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір №579-Ф, за яким банк надав йому у строкове платне користування кредит в розмірі 69 850 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% на рік з кінцевим терміном повернення 14 травня 2027 року. В подальшому між банком та позичальником було укладено низку додаткових угод до кредитного договору, якими змінилися умови погашення кредиту, процентна ставка, розмір наданого кредиту збільшено до 98 647, 72 доларів США. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору у позичальника утворилася заборгованість по платежах на загальну суму 120 409, 05 доларів США, що еквівалентно 962 429, 54 грн. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 16 травня 2007 року було укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавець передав в іпотеку кредитору квартиру [ADDRESS] загальною площею 90, 8 кв.м. Просив в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №579-Ф від 16.05.2007 року, яка станом на 12.12.2013 р. становить суму 120 409,05 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 12.12.2013 року складає 962 429,54 (дев'ятсот шістдесят дві тисячі чотириста двадцять дев'ять гривень п'ятдесят чотири копійки) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. 16 травня 2007 року за реєстром №1513, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. 16 травня 2007 року за №2088583 та зареєстрованого Комунальним підприємством Київської ради «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» 30 травня 2007 року, номер запису: 12 в книзі: 1-67 під реєстраційним номером:176624066, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Банк «Таврика» за ціною визначеною в п. 4.4 Договору іпотеки, а саме 503 940 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву в якій позов підтримує, просив його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення та розглядати справу в його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 травня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 579-Ф (з подальшими змінами та доповненнями), за яким банк надав позичальнику у строкове платне користування кредит в розмірі 69 850 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% на рік (які в подальшому збільшилися до 14, 5%) з кінцевим терміном повернення 14 травня 2027 року. В подальшому між банком та позичальником було укладено низку додаткових угод до кредитного договору, якими змінилися умови погашення кредиту, розмір наданого кредиту до 98 647, 72 доларів США та процентна ставка. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору у позичальника утворилася заборгованість по платежах на загальну суму 120 409, 05 доларів США, що є еквівалентно 962 429, 54 грн. станом на 12.12.2013 р. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 16 травня 2007 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г., за яким іпотекодавець передав в іпотеку кредитору квартиру [ADDRESS] загальною площею 90, 8 кв.м. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 cт. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 cт. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки. Відповідно до ст. 1 Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України , наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; При цьому з роз'яснень, що містяться в п.9 постанови Пленуму Вищиго спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). 03.06.2014 року ВР України було прийнято Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Відповідний Закон розповсюджується виключно на громадян України, а тому юридичні особи не підпадають під дію відповідного Закону. З урахуванням ч. 1 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" можна констатувати, що Закон буде розповсюджуватися також на іноземців. Зважаючи на це, суд вважає за можливе застосувати ст. 217 ЦПК України та зупинити виконання рішення на весь час дії даного мораторію. Суд доходить висновку про те, що позов є обґрунтованим і доведеним та підлягає задоволенню.

Outcome: approved