Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом та просить стягнути на її користь із відповідача аліменти на утримання їх спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягувати їх у такому розмірі щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Жовтоводського міського суду від 12.04.2016 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, була залучена [PERSON]. /а.с.23/ Свої вимоги в позові, а в подальшому і в судовму засіданні, позивач обґрунтувала тим, що вона з 06.07.2013 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі від якого вони мають спільного малолітнього сина [PERSON]. З 29.12.2015 року шлюбні відносини з відповідачем вони припинили, стали мешкати за різними адресами, при цьому дитина залишилася мешати із нею, перебуваючи на її повному матеріальному утриманні. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що ставить її у скрутне матеральне становище. При цьому відповідач має можливість виконувати свої обов'язки щодо утримання неповнолітньої дитини оскільки є здоровою особою, має постійне місце роботи та стабільний заробіток. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, та, неспростовуючи того факту, що спільний із позивачем син [PERSON] після припинення шлюбних відносин із позивачем, дійсно мешкає разом із матр"ю та знаходиться на її матеріальному забезпеченні, просив стягнути з нього аліменті на його утримання у меньшому розмірі, а саме у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, посилаючись на те, що він є також платником аліментів на користь неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який народився у нього від першого шлюбу. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні року просила постановити судове рішення, яким позов задовольнити частково, у розмірі 1/6 частини від заробітку відповідача, підтвердивши факт сплати відповідачем на її користь аліменнтів на утримання сина [PERSON] за рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09.09.2009 року. Заслухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Із досліджених судом копій свідоцтв про шлюб та народження / а.с. 3,4/ судом безспірно встановлено, що сторони з 06.07.2013 року перебувають між собою в зареєстрованому шлюбі від якого мають одного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Із пояснень сторін в судовому засданні судом також встановлено, що з 29.12.2015 року шлюбні відносини між першими припинені, після чого позивач разом із дитиною стала мешкати [ADDRESS], а відповідач по провулку Володарського, 10. В судовому засіданні позивач пояснювала, що матеріальним утриманням дитини вона опікується самостійно, а відповідач свої батьківські обов"язки щодо утримання сина не виконує. Ці обставини відповідачем в судовому засіданні не спростовувалися. У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов'язок є особистим, індивідуальним обов'язком як матері, так і батька. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.1 і ч.3 ст. 181 СК України. Відповідно вимог ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням того, що домовленості про утримання спільної сина [PERSON] сторони не досягли, кошти на його утримання мають бути присуджені за рішенням суду. Визначаючи частку заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд вважає, що вона має складати 1/6 частку від заробітку першого виходячи із таких міркувань. Підтримуючи заявлений позов, позивач вважала, що відповідач за своїм станом здоров"я та матеріальним станом може та забов"язаний сплачувати аліменти на їх спільного сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку. Відповідач, у свою чергу, визнаючи позов у меншому розмірі, а саме у розмірі 1/6 частини від свого заробітку, посилався на виконання ним за судовим рішенням свого батьківського обов"язку по утриманню другої малолітньої дитини. Окрім того, відповідач посилався на те, що його дохід за місцем роботи не є значним, що не дозволяє йому сплачувати аліменнти на утримання сина [PERSON] у більшому розмірі. У відповідності до ст. 182 СК Ураїни при визначенні розміру аліментів суд має врахувати: 1)стан здоров"я та матеріальне становище дитини;2)стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів;3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;4)інші обставини, що мають істотне значення. Як встановено судом із пояснень третьої особи рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09.09.2009 року з [PERSON] на її користь були стягнуті аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісяця до повноліття дитини. Ці аліменти відповідач дотепер сплачує їй у визначеному судом розмірі. Отже судом, на виконання вимог ст. 182 СК України, встановлено, що відповідач є здоровою, працездатною особою, на день постановки судового рішення має двох утриманців та отримує дохід у вигляді заробітної плати за основним місцем роботи на ДП СхідГЗК. Таким чином, на переконання суду, відповідач за своїм матеріальним станом не може сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, оскільки таке додаткове утримання із його заробітку, наряду з іншими утриманнями, які вже здійснюються, поставило би його самого у край тяжке матеріальне становище. За таких обставин, розмір аліментів на утримання сина [PERSON], які підлягають стягненню з відповідача, має становити 1/6 частину від усіх видів його доходів. Доводи третьої особи про те, що відповідач, окрім заробітної плати має додаткові доходи, які приховує, суд не може прийняти до уваги, оскільки на підтвердження цих обставин третя особа не надала суду жодного доказу, у той час, як ст. 60 ЦПК України забов"язує сторони надавати докази на підтвердження заявленихтверджень. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що ці витрати мають бути покладені на відповідача, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору. Окрім того, відповідно ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. З урахуванням наведеного,

Outcome: partial