Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

у квітні 2021 року [PERSON] звернулася у суд з позовом про зняття арешту з майна. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що постановою від 10 грудня 2007 року державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві накладено арешт на майно позивача, як боржника, та оголошена заборона на його відчуження. 04 лютого 2021 року позивач письмово звернулася до відповідача та повідомила, що боргові зобов"язання перед [PERSON] виконані, про що надані відповідні квитанції, у зв"язку з чим виконавче провадження було закрите, проте арешт з невідомих причин не було знято. 12 січня 2021 року Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві надав позивачу відповідь, з якої вбачається, що строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця становить три роки, тому відділ не може надати запитувану інформацію у зв"язку з відсутністю відповідної справи. 06.04.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотарівльного округу Київської області Мурзак С.О. посвідчено заяву [PERSON] , в якій він підтвердив виконання [PERSON] боргових зобов"язань в сумі 6 227 грн. 29 коп. у 2007 році. Оскільки внаслідок відсутності виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на майно [PERSON] , неможливо вирішити питання про скасування арешту, а також те, що арешт перешкоджає розпоряджатися належним позивачеві майном, позивач просить суд зняти арешт з належної їй ј частини квартири [ADDRESS] , накладений постановою від 10 грудн 2017 року державного виконавця. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. (а.с. 26) Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що постановою від 10 грудня 2007 року державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві накладено арешт на майно [PERSON] , як боржника, зокрема 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та оголошена заборона на його відчуження. 04 лютого 2021 року позивач письмово звернулася до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та повідомила, що боргові зобов"язання перед [PERSON] виконані, про що надала відповідні квитанції, у зв"язку з чим виконавче провадження було закрито, проте арешт не було знято. 12 січня 2021 року Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надав позивачу відповідь, з якої вбачається, що строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця становить три роки, тому відділ не може надати запитувану інформацію у зв"язку з відсутністю відповідної справи. 06.04.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотарівльного округу Київської області Мурзак С.О. посвідчено заяву [PERSON] , в якій він підтвердив виконання [PERSON] боргових зобов"язань в сумі 6 227 грн. 29 коп. у 2007 році. Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] посилається на те, що внаслідок відсутності виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на належне їй нерухоме майно, неможливо вирішити питання про скасування арешту. Арешт перешкоджає розпоряджатися належною їй часткою квартири. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та ст. 321 ЦК України, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно приписів ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. З урахуванням вищевикладеного, встановивши, що наявність обтяження нерухомого майна перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності на таке майно, та, з урахуванням того, що виконавче провадження відсутнє, а зобов`язання виконані, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, що є ефективним способом захисту порушеного права позивача. З таких обставин, вимоги позивача ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved