Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом та просила суд встановити факт проживання однією сімєю з [PERSON], померлим 06.05.2014 року та визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку із господарськими спорудами за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Володарського 112, ? частину земельної ділянки за вказаною адресою, ? частину гаражу №4214, ? частину депозитного вкладу в ПАТ КБ «Приват Банк». В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 06.05.2014 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку із господарськими спорудами за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Володарського 112, ? частину земельної ділянки за вказаною адресою, ? частину гаражу №4214, ? частину депозитного вкладу в ПАТ КБ «Приват Банк». Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] відкрито спадкову справу після смерті [PERSON], який помер 06.05.2014 року. З метою прийняття спадщини вона звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], проте свідоцтво про право на спадщину їй видано не було. З даною бездіяльністю нотаріуса вона не погоджується, оскільки з 1980 року по день смерті [PERSON] проживала з ним однією сімєю без укладення шлюбу, всього разом вони прожили 34 роки. Шлюб між [PERSON] та його першою дружиною, від якого народився син [PERSON], було розірвано 03.03.1981 року, проте свідоцтво про розірвання шлюбу було видане лише в 2001 році. З 1980 року по кінець 2001 року вона проживала з [PERSON] за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Ярославська, 46. З метою покращення житлових умов вона продала власну квартиру, проте отриманих коштів все одно не вистачало на придбання іншого житла, тому вони продовжили заощаджувати з власних доходів та її пенсії. Згодом вони продали будинок чоловіка та придбали спірний житловий будинок по вул.Володарського, 112 в м.Дніпропетровську, де жили разом до смерті [PERSON] Увесь час спільного проживання, тобто 34 роки, вели спільний бюджет, опікувались побутом та здоровям один одного, спільні знайомі, друзі, родичі ставились до них як до подружжя. Син покійного [PERSON] за час її спільного проживання з померлим, з батьком не спілкувався, особисто його не відвідував, не вітав зі святами та днями народження. Відповідач не відвідував батька коли той хворів, про його смерть дізнався завдяки її зусиллям, оскільки вона через дядька померлого [PERSON] повідомила відповідачу про смерть [PERSON] Вважає, що усе майно, набуте ними за час спільного проживання з померлим [PERSON] є обєктом права спільної сумісної власності подружжя і до спадкової маси входить лише ? частини цього майна. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові та встановлені в ході судового розгляду факти. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили в ньому відмовити, посилаючись на те, що не визнають факту спільного сумісного проживання померлого [PERSON] з позивачем. Третя особа в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. [PERSON] приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. [PERSON] приватної власності є непорушним. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 06 травня 2014 року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть 1-КИ №567931. /т.1 а.с.9/ 20 квітня 2001 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №210 від 20.04.2001 року. /т.1 а.с.10/ Шлюб між [PERSON] та [PERSON], від якого сторони мають сина [PERSON], [INFO]. /т.1 а.с.161 /було розірвано народним судом Бабушкінського району м.Дніпропетровська 06.04.1981 року /т.1 а.с.145-146/. Згідно з паспортними даними, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. /т.1 а.с.159/ В свою чергу, позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], який був розірваний 22.08.1979 року, актовий запис №1087. /т.1 а.с.46/ 27.11.1996 року [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] за 1\~880 грн. /т.1 а.с.47/ З 18 квітня 1997 року по 24 грудня 2004 року позивач була зареєстрована за адресою: [INFO], а з 24 червня 2005 року за адресою м.Дніпропетровськ, вул. Магістральна, 3. /т.1 а.с.11-12/ Відповідно довідки квартального комітету за підписом голови [PERSON], [PERSON] за адресою: вул.Магістральна, 3 не проживає./т.1 а.с.45/ 20 травня 2014 року позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, яка була переадресована 15.07.2014 року приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] /т.1 а.с.20, 173/ 22 травня 2014 року з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] звернувся [PERSON] /т.1 а.с. 158/ 16 травня 2014 року з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] звернулась рідна сестра померлого [PERSON] /т.1 а.с.148/, яка до першої черги спадкоємців не відноситься. 28 листопада 2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] відмовив [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. /т.1 а.с.69/ 11 листопада 2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка складається з домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами №112 по вул.Володарського в м.Дніпропетровську. /т.1 а.с.85/ Відповідно заяви №SAMDN26000727105355 від 11.07.2012 року померлий [PERSON] відкрив у ПАТ КБ «Приват Банк» на підставі платіжного доручення №2185129371 від 11.07.2012 року депозитний вклад на суму 13659,55 грн./т.1 а.с. 57/ Також судом встановлено, що 12.04.2001 року [PERSON] продав домоволодіння 46 по вул.Ярославській в м.Дніпропетровську за ціною 17\~271 грн., договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] /т.1 а.с.128/ На підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 01.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №6033 та на підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 01.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №6031, померлий [PERSON] придбав у приватну власність домоволодіння за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Володарського 112 за сукупною ціною 23597 грн. /т.1 а.с.58-59/. Обидва договори зареєстровані КП «ДМБТІ» ДОР 15 березня 2002 року. Відповідно копій домової книги та паспорту померлого [PERSON], останній проживав за адресою: [INFO] з 11 березня 2002 року, з 27.03.1970 року по 11.03.2002 року проживав за адресою: [INFO]. /т.1 а.с.84, 60-61/ Окрім цього, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №060933, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0815 га, яка знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Володарського, 112. /т.1 а.с.62/ Довідкою від 20.06.2001 року підтверджується право користування [PERSON] гаражем №4214 в авто гаражному кооперативі «Автомобіліст». /т.1 а.с.63/ 22.01.2015 року головою квартального комітету №9 видана довідка про те, що [PERSON] до 11.03.2002 року проживав у [INFO] один /т.1 а.с.92/ 16.05.2014 року головою квартального комітету №6 видана довідка про те, що [PERSON] до дня смерті мешкав у будинку 112 по вул.Володарського в м.Дніпропетровську самостійно, незадовго до його смерті у будинку проживала його сестра [PERSON] /т.1 а.с.152/ Обидві довідки представлені [PERSON] приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з метою отримання спадщини. Дані довідки судом відхиляються та до уваги не приймаються, оскільки викладені в них факти не відповідають дійсності та не мали місця, що підтверджується допитом [PERSON] в судовому засіданні в якості свідка. Так, [PERSON] повідомила, що ніколи не проживала з братом у будинку за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Володарського, 112, інколи його відвідувала, зустрічала у будинку неодноразово позивача [PERSON], проте, оскільки [PERSON] не представляв її своєю дружиною, вважала її гостем. Крім цього, повідомила, що [PERSON] готувала та прибирала у будинку 46 по вул.Ярославського в м.Дніпропетровську, де вона її зустрічала, коли відвідувала брата. Довідки вона отримала за вимогою нотаріуса, викладені в них відомості не відповідають фактичним обставинам. Ритуальною службою м.Дніпропетровська видано [PERSON] свідоцтво про поховання серії ААА №017384, яким підтверджується факт поховання [PERSON] /т.1 а.с.94/ Разом з цим, в судовому засіданні встановлено, що у поховані [PERSON] рівноцінну участь приймали позивач [PERSON] та сестра померлого [PERSON], син померлого [PERSON] на похованні присутній не був, іншої участі у відправленні ритуалу поховання не приймав. Згідно виписок ПАТ КБ «Приват Банк» по депозитному вкладу №SAMDN26000727105355, залишок коштів на рахунку дорівнює нулю. /т.1 а.с.108-110/. Згідно довідки ПАТ КБ «Приват Банк» від 15.10.2014 року залишок коштів на депозитному рахунку №SAMDN26000727105355 складає 18\~693,49 грн. /т.1 а.с.186/ 11 листопада 2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка складається з вкладу в ПАТ КБ «Приват Банк» в сумі 18\~693,49 грн. /т.1 а.с.203/ 11 листопада 2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка складається з автомобіля [NUMBER]. /т.1 а.с.201/ 11 листопада 2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка складається з вкладів в Дніпропетровському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» в сумі 3691,15 грн., 1443,10 грн., 3370,90 грн. /т.1 а.с.202/ В судовому засіданні встановлено та доводиться показами свідків з боку позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що з 1982 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю без укладення шлюбу за адресою м.Дніпопетровськ, вул.Ярославського, 46 до придбання домоволодіння по вул.Володарсього, 112 в м.Дніпропетровську, де продовжили проживати разом по день смерті [PERSON] 06 травня 2014 року. Зазначені свідки крім обставин щодо предмету доведення повідомили про відсутність будь-якого спілкування між померлим [PERSON] та його сином [PERSON], який батька ніколи не відвідував та у спірному будинку не був. Встановлено та не заперечується відповідачем, що останній чинить позивачу перешкоди в користуванні спірним домоволодінням, змінив замки на дверях, не пускає її до будинку, де залишились усі її речі. Свідок з боку відповідача голова квартального комітету [PERSON], котрою була видана недостовірна довідка про самостійне проживання померлого у спірному будинку, повідомила, що відповідача [PERSON] не знає, у будинку померлого його не бачила, довідку видає на підставі відомостей, які їй повідомляють самі мешканці, а не на підставі відомих їй фактів, оскільки в дійсності їй не відомо хто проживав у будинку. Свідок з боку відповідача [PERSON] повідомив, що проживає [INFO] та був знайомий з [PERSON] та знає [PERSON], з яким познайомився завдяки [PERSON], а [PERSON] ніколи не бачив. З приводу спірного факту проживання померлого з позивачем за адресою вул.Володарського, 112 в м.Дніпропетровську свідок жодних обставин повідомити не зміг, оскільки за вказаною адресою ніколи не був. Окрім цього, зазначив, що бачив [PERSON] у віці 5 років один раз у дворі будинку 46 по вул.Ярославського в м.Дніпропетровську. Таким чином, за відсутності доказів проживання відповідача з померлим батьком як у будинку 46 по вул.Ярославського, так і будинку 112 по вул.Володарського в м.Дніпропетровську, з урахуванням наданих свідчень та пояснень сторін, слід дійти висновку, що відповідач ніколи не жив з померлим та з ним зовсім не спілкувався, отже не володіє достовірною інформацією щодо особи, з якою проживав померлий. Навпроти, зібрані свідчення та докази у своєї сукупності свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю без укладення шлюбу та вели спільне господарство, мали спільний бюджет, придбали за рахунок власних накопичень та коштів від продажу нерухомості спірне домоволодіння. Здійснюючи правосуддя, суд не звязаний юридичними доводами осіб, які беруть участь у справі, та правова кваліфікація за ст.ст.214,215 ЦПК України віднесена до повноважень суду, а межі судового розгляду за ст.11 ЦПК України визначаються предметом та підставами позову. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Спірні правовідносини у справі виникли до набрання чинності СК України до 1 січня 2004 року. До відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі КпШС України), яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю, і підстав для задоволення позовних вимог та встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу в період часу з 1980 року по 01.01.2004 рік. Враховуючи викладене, підлягають до задоволення як доведені та такі, що ґрунтуються на нормах матеріального права вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сімєю без укладення шлюбу з [PERSON] з 01.01.2004 року по день його смерті 06.05.2014 року. \~Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності. Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону Про власність, статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України Про власність"), тощо. \~Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У звязку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини першої статті 17 Закону України "Про власність" вважається правильно застосованим. Відповідно до вимог ч. 2 та ч. 3 ст. 61 СК України, - обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну установу). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали у фактичних шлюбних відносинах з 1980 року, вели спільне господарство та у 2001 році придбали спірне домоволодіння внаслідок спільної праці та обєднаних особистих доходів /від продажу власного житла/, тому позовні вимоги в частині визнання права власності на ? частину спірного домоволодіння за позивачем підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про визнання права власності на частину земельної ділянки, депозиту та гаражу, то останні задоволені бути не можуть, оскільки не конкретизовані позивачем у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», сума вкладу та номер договору позивачем не визначені. Згідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі,обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial