Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до[PERSON] сільської ради, третьої особи: приватного нотаріуса Теребовлянського районного округу\~ [PERSON]про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що у с. Кобиловолоки, по вул. Гайова, 129, Теребовлянського району Тернопільської області, а саме: 1/2 частки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 06 грудня 2016 року, та 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що у с. Кобиловолоки, по вул. Гайова, 129Теребовлянського району Тернопільської області як за членом колишнього колгоспного двору, мотивуючи тим, що вона не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на дане майно, а тому змушена звернутися з позовом до суду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву у якій просить слухати справу без її участі позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про слухання справи без представника Теребовлянської міської ради, позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог: Теребовлянської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності проти позовних вимог не заперечує. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР 10 вересня 1991 року, цілий житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований у с. Кобиловолоки, по вулиці Гайова, 129, дійсно належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON]. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше. Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до підпункту а та б пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Враховуючи вище наведене слідує, що власником домоволодіння, що у с.Кобиловолоки, по вул. Гайова №129, Теребовлянського району Тернопільської області, була [PERSON] відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року). Таким чином, із вищевказаного вбачається, що власнику домоволодіння, що в с.Кобиловолоки, по вул. Гайова №129, Теребовлянського району Тернопільської області, які проживали в ньому станом на 15 квітня 1991 року із врахуванням їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року), належало на праві спільної сумісної власності, з яких [PERSON], як голові колишнього колгоспного двору належало 1/2 частка вищевказаного будинковолодіння, а [PERSON] належало 1/2 частка вищевказаного будинковолодіння, як члену колишнього колгоспного двору. Згідно довідки № 1022 виданої 25 липня 2017 року виконкомом [PERSON] сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області про те, що головою колгоспного двору на 1991 рік в с.Кобиловолоки, по вул. Гайова №129 Теребовлянського району Тернопільської області являється [PERSON]в житловому будинку проживали та були зареєстровані: внучка [PERSON]. За життя [PERSON], 03 серпня 2012 року склала заповіт, яким заповіла житловий будинок з надвірними будівлями, що в с.Кобиловолоки, по вул. Гайова №129 Теребовлянського району Тернопільської області та все належне їй майно де б воно не було з чого б воно не складалося і все майно яке буде належати їй на день смерті [PERSON]. Даний заповіт на день смерті [PERSON] не змінювався і не скасовувався. Відповідно до свідоцтва про смерть серія 1-ИД № 215192 від 06 грудня 2016 року [PERSON] померла 06 грудня 2016 року, що є часом відкриття спадщини на належне йому майно. Вартість цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що у с. Кобиловолоки, вул. Гайова,129, Теребовлянського району Тернопільської області згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, виданого Теребовлянським бюро технічної інвентаризації 19 липня 2017 року, становить 236 695 грн. (двісті тридцять шість тисяч шістсот дев"яносто п"ять грн.). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачка фактично вступила в оперативне управління спадковим майном після смерті [PERSON] померлої 06 грудня 2016 року. Відповідно до постанови виданої приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу [PERSON] № 542/02-31 від 08 серпня 2017 року відмовлено [PERSON] у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в с. Кобиловолоки, вул. Гайова, 129 Теребовлянського району Тернопільської області, після смерті [PERSON] померлої 06 грудня 2016 року, у звязку з тим, що домоволодіння є колгоспним двором, що складається з 1 -го члена, головою якого була [PERSON]. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вище наведене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовільнити, визнавши право власності за [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Кобиловолоки, вул. Гайова, 129 Теребовлянського району Тернопільської області, з яких: на 1/2 частку вона має право як член колишнього колгоспного двору, а 1/2 частини в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 06 грудня 2016 року (свідоцтво про смерть серія І-ИД № 215192).

Outcome: approved