Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON] за участі третьої особи - Харківської міської ради, про визнання недійсним договір дарування від 10.07.2013 року укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Визнання за [PERSON] (ІПН [NUMBER]) право власності на нежитлову будівлю літ. "А-1" (павільйон для очікування громадського транспорту "Завод ім.. Т.Г. Шевченко" з торговими приміщеннями) загальною площею 220,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Визнання за [PERSON] (ІПН [NUMBER]) право власності на зупиночний павільйон з вбудованими торгівельними магазинами на зупинці громадського транспорту по [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначили, що у місті Харкові, по [ADDRESS], знаходиться зупиночний павільйон з вбудованими торгівельними магазинами на зупинці громадського транспорту, по [ADDRESS], знаходиться зупинка громадського транспорту "Завод ім.. Т.Г. Шевченко", яка до 2013 року перебувала у незадовільному технічному стані. У 2013 р. [PERSON] за власні кошти з метою покращення технічного стану здійснив реконструкцію зупиночного павільйону з вбудованими торгівельними магазинами на зупинці громадського транспорту по [ADDRESS]. У 2013р., позивач, своїми силами, за свої кошти та кошти відповідача, здійснив реконструкцію зупинки шляхом будівництва громадського будинку - нежитлової будівлі літ. "А-1" (павільйону для очікування громадського транспорту "Завод ім.. Т.Г. Шевченко" з торговими приміщеннями) за адресою: [ADDRESS]. При будівництві вказаних нежитлових будівель, позивач врахував інтереси третіх осіб, у зв'язку з чим будь-яких обмежень прав, або створення незручностей (тіньова завіса й т.п.) побудовані споруди не створюють. З часу закінчення реконструкції до даного часу будь-які особи жодного разу не зверталися до позивача або органів влади зі скаргами щодо порушення їх прав виконаним позивачем будівництвом. Після закінчення будівництва, позивач звернувся до підприємства ТОВ "АКТУАЛЬ", якими було проведено технічну інвентаризацію та виготовлено технічний паспорт громадського будинку - нежитлової будівлі літ. "А-1" (павільйону для очікування громадського транспорту "Завод ім.. Т.Г. Шевченко" з торговими приміщеннями) за адресою: [ADDRESS], станом на 23.10.2013р. (інвентаризаційна справа №27/10/13-ТП). З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації будівлі, позивачем було подано документи до ТОВ "КОНСУЛАТ" та отримано технічний висновок про стан будівельних конструкцій нежитлової будівлі, відповідно до якого на момент обстеження, всі основні несучі конструкції деформацій не мають, перебувають у задовільному технічному стані та відповідають архітектурним, будівельним, санітарним та пожежним нормам; нежитлова будівля придатна для подальшої експлуатації. У зв'язку з тим, що відповідач здійснював часткове фінансування робіт з будівництва будівель, між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості про відчуження позивачем на користь відповідача спірних будівель шляхом укладення договору дарування, однак з правом позивача безстроково ними користуватися. Таким чином, після закінчення будівельних робіт, 10.07.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено в письмовій формі договір дарування, за яким позивач передав у дар відповідачу громадський будинок - нежитлову будівлю літ. "А-1" (павільйон для очікування громадського транспорту "Завод ім.. Т.Г. Шевченко" з торговими приміщеннями) за адресою: [ADDRESS]., а також зупиночний павільйон з вбудованими торгівельними магазинами на зупинці громадського транспорту по [ADDRESS]. Згідно п. 4 зазначеного договору сторони домовилися, що 10.07.2015 року цей договір буде нотаріально посвідчений сторонами у будь-якого приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу. Також, згідно п. 5 договору дарування позивач та відповідач домовилися, що Дарувальник (позивач) після укладення цього договору матиме право користуватися будівлями в цілому безстроково. Однак відповідач, порушив умови укладеного між сторонами договору дарування, оскільки на даний час не дає можливість позивачу вільно користуватися будівлями, як то передбачено п.5 спірного договору. Відповідач здійснив заміну замків у вхідних дверях будівель, та обмежив позивача у користуванні сумісно побудованим майном. Позивач вважає, що зазначені дії відповідача є такими, що порушують норми Конституції України, Цивільного кодексу України та умов укладеного договору. Враховуючи те, що відповідач грубо порушив умови їх домовленості з відповідачем, позивач вважає спірний договір дарування недійсним. Представник Позивачв подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутності не надавали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено, що у 2013р., позивач, своїми силами, за свої кошти та кошти відповідача, здійснив реконструкцію зупинки шляхом будівництва громадського будинку - нежитлової будівлі літ. "А-1" (павільйону для очікування громадського транспорту "Завод ім.. Т.Г. Шевченко" з торговими приміщеннями) за адресою: [ADDRESS]. При будівництві вказаних нежитлових будівель, позивач врахував інтереси третіх осіб, у зв'язку з чим будь-яких обмежень прав, або створення незручностей (тіньова завіса й т.п.) побудовані споруди не створюють. З часу закінчення реконструкції до даного часу будь-які особи жодного разу не зверталися до позивача або органів влади зі скаргами щодо порушення їх прав виконаним позивачем будівництвом. Після закінчення будівництва, позивач звернувся до підприємства ТОВ "АКТУАЛЬ", якими було проведено технічну інвентаризацію та виготовлено технічний паспорт громадського будинку - нежитлової будівлі літ. "А-1" (павільйону для очікування громадського транспорту "Завод ім.. Т.Г. Шевченко" з торговими приміщеннями) за адресою: [ADDRESS], станом на 23.10.2013р. (інвентаризаційна справа №27/10/13-ТП). З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації будівлі, позивачем було подано документи до ТОВ "КОНСУЛАТ" та отримано технічний висновок про стан будівельних конструкцій нежитлової будівлі, відповідно до якого на момент обстеження, всі основні несучі конструкції деформацій не мають, перебувають у задовільному технічному стані та відповідають архітектурним, будівельним, санітарним та пожежним нормам; нежитлова будівля придатна для подальшої експлуатації.. У зв'язку з тим, що відповідач здійснював часткове фінансування робіт з будівництва будівель, між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості про відчуження позивачем на користь відповідача спірних будівель шляхом укладення договору дарування, однак з правом позивача безстроково ними користуватися. Таким чином, після закінчення будівельних робіт, 10.07.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено в письмовій формі договір дарування, за яким позивач передав у дар відповідачу громадський будинок - нежитлову будівлю літ. "А-1" (павільйон для очікування громадського транспорту "Завод ім.. Т.Г. Шевченко" з торговими приміщеннями) за адресою: [ADDRESS]., а також зупиночний павільйон з вбудованими торгівельними магазинами на зупинці громадського транспорту по [ADDRESS]. Згідно п. 4 зазначеного договору сторони домовилися, що 10.07.2015 року цей договір буде нотаріально посвідчений сторонами у будь-якого приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу. Також, згідно п. 5 договору дарування позивач та відповідач домовилися, що Дарувальник (позивач) після укладення цього договору матиме право користуватися будівлями в цілому безстроково. Однак відповідач, порушив умови укладеного між сторонами договору дарування, оскільки на даний час не дає можливість позивачу вільно користуватися будівлями, як то передбачено п.5 спірного договору. Відповідач здійснив заміну замків у вхідних дверях будівель, та обмежив позивача у користуванні сумісно побудованим майном. Позивач вважає, що зазначені дії відповідача є такими, що порушують норми Конституції України, Цивільного кодексу України та умов укладеного договору. Враховуючи те, що відповідач грубо порушив умови їх домовленості з відповідачем, позивач вважає спірний договір дарування недійсним з наступних підстав: Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. У відповідності до ч.2 ст.719 ЦК України Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч.1. ч.4 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Нормами ч.3 ст.215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до статті 331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, виготовлену (створену) особою, набувається нею якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) речі із своїх матеріалів на підставі договору, являється власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Суд вважає, що позівачем не доведено підстав користування та не надано доказів будивніцтва зупиночного павільйону з вбудованими торгівельними магазинами на зупинці громадського транспорту по [ADDRESS] у м. Харкові. Згідно ч. 3 ст. 212 ЦПК Україні Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Ч.3 ст. 376 Цивільного Кодексу України встановлює, що право власності на самовільно побудоване нерухоме майно може бути по рішенню суду визнано за особою, яка здійснила самовільне будівництво Підставою для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно відповідно до п.п 10 пункту 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №703 від 22.06.2011 р. є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. У зв'язку з чим суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial