Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу посилаючись на такі обставини. 16 серпня 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримав від нього позику у сумі 2100 доларів США строком до 16.02.2014 року. У випадку прострочки платежу до зазначеного строку, відповідач зобов,язався виплачувати йому 10% від суми боргу щомісячно, строком до 16 вересня 2014 року. На випадок несплати боргу у встановлений договором позики строк, відповідач зобов,язався передати йому право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження укладеного договору позики відповідач надав йому розписку. Оскільки до теперішнього часу відповідач борг не повернув, позивач просить стягнути на його користь з відповідача 78812 гривень, з яких: суму боргу у розмірі 51450 грн., проценти у сумі 17362 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн..Моральну шкоду обгрунтував тим,що він є інвалідом другої групи в зв"язку з хворобою серця ,переніс тяжку операцію на серці в зв"язку з чим йому не можна хвилюватися. Але він продовжує переживати кожен день з приводу того,що відповідач не повертає йому гроші,яких він особливо потребує в цей час,коли такі великі ціни на ліки. В судове засідання позивач не з,явився, надав суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначив, що просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 2100 доларів США, що еквівалентно 51450 гривень, проценти за період часу з березня 2014 року по грудень 2015 року в розмірі 79918,90 гривень та моральну шкоду в сумі 10000 гривень. Просить розглянути справу в його відсутність,проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, заперечень на позов не надав. Відповідачу було надіслано виклики в судове засідання за адресою, відповідно відомостей адресно- довідкового підрозділу, а саме: [ADDRESS], які були повернуті на адресу суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.19-29,37-39,40-42). Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи без його участі та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до положень ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні та позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговий документ має підтверджувати дві обставини: по-перше, факт отримання боржником грошей або речей, рід та якість; по-друге, точно визначений строк повернення грошей або речей, а у разі його відсутності - момент пред'явлення вимоги. Обов'язковими реквізитами боргового документа є власноручний підпис боржника (позичальника), а факультативними - дата, місце видачі, вказівка свідків тощо. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такий самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 16 серпня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача позику у сумі 2100 доларів США строком до 16.02.2014 року. У випадку прострочки платежу до зазначеного строку, відповідач зобов,язався виплачувати позивачу 10% від суми боргу щомісячно, строком до 16 вересня 2014 року( розписка-а.с.49). До теперішнього часу борг не повернуто. Ці обставини не заперечувались відповідачем. Таким чином , позовні вимоги в частині стягнення боргу є обгрунтованими та такими,що підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо відшкодування моральної шкоди суд прийшов до наступного. Статтею 3 Конституції Українивстановлено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода,завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,відшкодувається особою ,яка її завдала,за наявності її вини,крім випадків .встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року із змінами,внесеними згідно з Постановою Пленуму ВСУ № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов"язковому з"ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом встановлено, що позивач є інвалідом другої групи у зв,язку з хворобою сердця (а.с.7), переніс важку операцію на сердці і потребує постійного обстеження та лікування( виписка з медичної карти -а.с.50,епікриз-а.с.51,виписка з історії хвороби-а.с.52). Таким чином,суд приходить до висновку ,що діями відповідача позивачу дійсно спричинено моральну шкоду і вважає необхідним, з урахуванням принципу розумності і справедливості стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн.моральної шкоди. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial