Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

До Малиновського районного суду м.Одеси звернулася позивачка з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначала, що 08.12.2010р. о 20.20 в м.Одесі на регульованому світлофором, який працював у справному режимі, перехресті вул.Балківської з вул. Мельницькою, відбулося зіткнення автомобіля «BМV» держ. номер ВН 3372АА під управлінням [PERSON], який рухався по вул.Балківській з боку вул.Дальницької в напрямку вул.Зіньковецької, з автомобілем [NUMBER] під управлінням [PERSON], який завершував проїзд перехрестя і рухався по вул.Мельницькій з боку вул.Степової вбік вул.В.Стуса, який був повністю завантажений, оскільки рухався за викликом на пожежу і який в результаті зіткнення здійснив наїзд на автомобіль TOYOTA RAV-4, держ.номер ВН 7307 НД під управлінням [PERSON] В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 05.01.2012р. змінено постанову Київського районного суду м.Одеси від 14.12.2011р., якою визнано [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КпАП України, адміністративну справу відносно [PERSON], про вчинення ним 08.12.2010р. правопорушення, передбаченого ст..124 КпАП України закрито, виключено з резолютивної частини постанови перший абзац про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КпАП України, в іншій частині постанову залишено без змін. Як вказувала позивачка, хоча вина відповідача на даний час не визнана, це не звільняє його від обов»язку відшкодувати завдану позивачці матеріальну шкоду в сумі 49726грн.39коп. та моральну шкоду в сумі 10\~000грн. 19.09.2012р. до суду звернулася третя особа, яка заявляє самостійні вимоги - Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08.12.2010р. за участю автомобіля «BМV» держ. номер ВН 3372АА під управлінням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під управлінням [PERSON], який їхав на пожежу, в якому просила стягнути з [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 9615,37грн., що підтвердила звітом №329-10, виготовленого експертом-автототварознавцем ФОП «[PERSON]В.», та судовий збір. В подальшому позивачкою, на підставі заключення автотехнічної експертизи №11/А-312 від 25.06.2014р., проведеної Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУМВС України в Одеській області, 02.03.2015р. були уточнені позовні вимоги, в якості відповідачів було вказано Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області та Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно - страхова компанія», оскільки цивільно-правова відповідальність Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована саме в цій компанії, третіми особами зазначені [PERSON] та [PERSON] В своїх уточнених позовних вимогах позивачка посилалася на те, що згідно з висновком №4557 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля TOYOTA RAV-4, держ.номер ВН 7307 НД від 02 квітня 2011 року вартість матеріального збитку, станом на 02 квітня 2011 року становить 49726грн.39коп. Крім того, позивачем було сплачено вартість евакуатора (вивезення автотранспорту позивача з місця ДТП) - 350 грн. і вартість експертної оцінки - 700 грн., що підтверджується квитанціями, які знаходяться в матеріалах справи. Зважаючи на викладене, позивачка просила стягнути Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» на її користь в рахунок відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 24650грн. і вартість евакуатора (вивезення автотранспорту позивача з місця ДТП) - 350 грн. (25000грн. - 350грн. = 24650грн.); з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в рахунок відшкодування шкоди - 24726,39грн. (49726,39 - 25000 = 24726,39грн.), вартість експертної оцінки - 700 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000грн. В подальшому 01.07.2015р. представник позивачки знов уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» на її користь 25% від суми спричиненого збитку, що складає 12431,50грн., стягнути в рахунок відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області 54614грн. з урахуванням індексу інфляції та 3% процентів річних а також моральну шкоду в сумі 10\~000грн. В матеріалах справи є заява представника позивача, в якій він просив не розглядати його уточнені позовні вимоги від 01.07.2015р. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних та розглянути уточнені позовні вимоги від 02.03.2015р., які він підтримує в повному обсязі. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 16 грудня 2015 року уточнені позовні вимоги [PERSON] від 01.07.2015р. залишені без розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги від 02.03.2015р. та просив їх задовольнити. Представник Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області заявлені позовні вимоги не визнав, свій позов третьої особи підтримав в повному обсязі та пояснив, що вина [PERSON] встановлена в мотивувальній частині постанови Київськотго районного суду м.Одеси від 14.12.2011р. Представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав, позов третьої особи із самостійними вимогами Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області не визнав та просив в його задоволенні відмовити. Представник Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» в останнє судове засідання не з»явився, сповіщений належним чином, в матеріалах справи наявні заперечення проти позовних вимог [PERSON] Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з»явився, сповіщений належним чином. В попередніх судових засіданнях своєї вини в дорожньо-транспортній пригоді не визнав. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та експерта, суд прийшов до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та про відмову в задоволенні позовних вимог Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області за наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2010р. о 20.20 в м.Одесі на регульованому світлофором, який працював у справному режимі, на перехресті вул.Балківської. яка має три смуги для руху в кожному напрямку, які розділені газоном, з вулицею Мельницькою, яка має по дві смуги для руху в двох напрямках, відбулося зіткнення автомобіля «BМV» держ.номер ВН 3372АА під управлінням [PERSON], який рухався по вул.Балковській з боку вул.Дальницької в напрямку вул.Зіньковецької, з автомобілем [NUMBER] під управлінням [PERSON], який завершував проїзд перехрестя і рухався по вул.Мельницькій з боку вул.Степової убік вул.В.Стуса, який був повністю завантажений, оскільки рухався за викликом на пожежу і який в результаті зіткнення здійснив наїзд на автомобіль TOYOTA RAV-4, держ.номер ВН 7307 НД під управлінням [PERSON] В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно з висновком №4557 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля TOYOTA RAV-4, держ.номер ВН 7307 НД від 02 квітня 2011 року вартість матеріального збитку, станом на 02 квітня 2011 року становить 49726грн.39коп. Крім того, позивачем було сплачено вартість евакуатора (вивезення автотранспорту позивача з місця ДТП) - 350 грн. і вартість експертної оцінки - 700 грн., що підтверджується квитанціями, які знаходяться в матеріалах справи. Постановою Київського районного суду м.Одеси 14.12.2011р. визнано [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КпАП України, адміністративну справу відносно [PERSON], про вчинення ним 08.12.2010р. правопорушення, передбаченого ст..124 КпАП України, закрито. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 05.01.2012р. змінено постанову Київського районного суду м.Одеси від 14.12.2011р. та виключено з резолютивної частини постанови перший абзац про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КпАП України, в іншій частині постанову залишено без змін. З мотивувальної частини постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, дорожньо-транспортна пригода мала місце 08.12.2010р., матеріали справи після додаткової перевірки були надіслані до суду 15.08.2011р., а справа була розглянута лише 14.12.2011р., що свідчить про закінчення на той час строків притягнення до адміністративної відповідальності. За таких обставин постанова судді підлягає зміні з виключенням з резолютивної частини посилання на визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення. Таким чином, аналізуючи постанову Апеляційного суду Одеської області, суд першої інстанції повинен був не розглядати справу по суті а закрити провадження по закінченню строку притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. На даний час вина [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення не встановлена. За клопотанням представника [PERSON] [PERSON] у справі була призначена судова автотехнічна експертиза. На підставі заключення експертів автотехнічної експертизи №11/А-312 від 25.06.2014г., проведеної Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУМВС України в Одеській області, встановлено, що з технічної точки зору водію автомобіля «ЗІЛ" держ.номер 7671 слід було діяти у відповідності з вимогами п.п.12,1,3.1,8.7.3 Правил дорожнього руху, тобто здійснювати рух, оскільки на цьому автомобілі не було включено звукового сигналу (сирени), а лише проблискові маячки синього кольору таким чином, вибравши попередньо безпечну швидкість руху щоб не опинитися на перехресті при червоному для нього сигналі світлофорного об»єкта при наявності наближаючогося до перехрестя автомобіля «BМV»; в діях водія автомобіля «ЗІЛ» з технічної точки зору вбачаються не відповідності вимогам правил дорожнього руху. Наявності яких-небудь причин технічного характеру, які б перешкоджали водію «ЗІЛ» шляхом своєчасного та належного виконання своїх вищевикладених належних дій попередити настання пригоди, яка розглядається, з наданих матеріалів не вбачається. Діючи не у відповідності з вищевказаним, водій автомобіля «ЗІЛ» виїзджав на заборонений сигнал світлофорного об»єкта та на автомобілі не було включено звукового сигналу (сирени) а лише проблискові маячки синього кольору, сам себе позбавив можливості попередження пригоди та створював на перехресті небезпечну ситуацію. У випадку, який розглядається, дії водія автомобіля «BМV» держ.номер ВН 3372АА х технічної точки зору регламентувалися вимогами п.12.3 правил дорожнього руху, яким передбачено застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. З технічної точки зору необхідно заключити, що у випадку, який розглядається, фактично водій автомобіля «BМV» не мав технічної можливості попередити настання зіткнення шляхом екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. З технічної точки зору дії водія автомобіля [NUMBER] всупереч вимогам Правил дорожнього руху знаходяться в причинному звязку з настанням розглянутої дорожньо-транспортної пригоди. Як поясняв в судових засіданнях водій автомобіля «ЗІЛ» [PERSON], 08.12.2010р. він їхав на виклик про пожежу на зелений сигнал світлофору і в результаті зіткнення з автомобілем «BМV» удар прийшовся в передню частину його автомобіля між колесами, що свідчить про те, що [PERSON] не закінчував проїзд перехрестя, а починав рух. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON]І - [PERSON] пояснив, що він склав довідку про пошкодження автотранспортних засобів внаслідок ДТП 08.12.2010р. та не пом"ятає всіх обставин справи а також чи були включені проблискові маячки та звуковий сигнал на пожежному автомобілі [NUMBER]. Свідок [PERSON] - [PERSON] пояснив, що він не чув звуку сирени на пожежному автомобілі, а після зупинки пожежного автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди на пожежному автомобілі були ввімкнені проблискові маячки. Свідок [PERSON] - [PERSON] пояснив, що 08.12.2010р. він рухався в зустрічному напрямку назустріч автомобілю "ВМW" та бачив, як автомобіль "ВМW", який рухався по вул..Балківській, при перетинанні перехрестя вул..Балківська - Мельницька на зелений сигнал світлофору, в"їхав в пожежний автомобіль, який рухався по вул..Мельницькій в м.Одесі без звукових сигналів з проблисковими маячками. Свідки ГУ ДСУ МНС України в Одеській області - [PERSON] та [PERSON] пояснили, що 08.12.2010р. вони, знаходячись в пожежному автомобілі, їхали по вул..Мельницькій в м.Одесі на пожежу з проблисковими маячками та звуковими сигналами. Автомобіль "ВМW" рухався по вул..Балківській в м.Одесі. Однак свідок [PERSON] пояснив, що пожежний автомобіль рухався на жовтий сигнал світлофору, на вулиці ще було видно, та внаслідок зіткнення з автомобілем "ВМW" [PERSON] допомагали повертати кермо, тому, що воно не працювало, в той же час коли свідок [PERSON] стверджував, що пожежний автомобіль рухався на зелений сигнал світлофору і внаслідок ДТП [PERSON] вільно повернув кермо вправо. Показання свідків ГУ ДСУ МНС України в Одеській області носять суперечливий характер і тому їх показання є сумнівними. Оскільки світлофор на перехресті вул..Балківська Мельницька в той день працював у справному режимі, суд прийшов до висновку про те, що покази [PERSON] не відповідають дійсності, оскільки [PERSON], який рухався по вул.. Балківській, горіло зелене світло на світлофорі, що виключає можливість того, що [PERSON], який рухався по вул..Мельницькій, також горіло зелене світло на світлофорі. Посилання представника головного управлінням ДСУ МНС України в Одеській області на те, що заключення експертів автотехнічної експертизи №11/А-312 від 25.06.2014г., проведеної Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУМВС України в Одеській області є таким, що протирічить іншим матеріалам справи, а саме мотивувальній частині постанови Київського районного суду м.Одеси від 14.12.2011р., якою визначено вину [PERSON], не заслуговують на увагу, оскільки справа про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності була розглянута вже після закінчення строку на притягнення вказаної особи до відповідальності. Крім того, посилання представника ГУ ДСУ МНС України в Одеській області на той факт, що у вказаному заключенні зазначено, що пригода мала місце у світлий час доби, що не відповідає дійсності, не можуть слугувати підставою для неприйняття цього заключення у вигляді належного доказу, оскільки інших доказів, які б спростовували зазначене заключення, представником ГУ ДСУ МНС України в Одеській області надано не було. Таким чином, враховуючи показання свідків та висновки експертів, суд прийшов до висновку, що саме водій автомобіля [NUMBER] [PERSON], який перебував в трудових відносинах з головним управлінням ДСУ МНС України в Одеській області, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, винний в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08.12.2010р. Як вбачається з полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв з 25.08.2010р. по 24.08.2011р., відповідальність автомобіля [NUMBER],що належить ГУ ДСУ МНС України в Одеській області, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія». Ліміт відповідальності за заподіяну шкоду на одного потерпілого складає 25500грн., франшиза 0грн. В матеріалах справи є копія заяви-повідомлення головного управління ДСУ МНС України в Одеській області від 10.12.2010р. на адресу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08.12.2010р. та відповідь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» від 20.03.2015р. на ім.»я т.в.о. начальника ГУ ДСНС України в Одеській області [PERSON], в якій повідомляється, що станом на 20.03.2015р. виплата страхового відшкодування по дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 08.10.2010р., не проводилася. 09 лютого 2015 року представник позивача направив до ГУ ДСУ МНС України в Одеській області та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» заяву - претензію, в якій просив виплатити матеріальну шкоду та страхове відшкодування, про що надав копію претензії та квитанцію про відправлення, однак страхове відшкодування виплачено не було. В матеріалах справи є заперечення ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», з яких вбачається, що позивачка не надала копію постанови про притягнення винної в дорожньо-транспортній пригоді до адміністративної відповідальності, а тому оскільки не надано доказів, які б підтверджували факт настання цивільно правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована, просив в задоволенні позову відмовити. Згідно ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, заподіяну їх співробітником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. У відповідності зі ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів або обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних а також інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід , які створють підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на його відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистісним, немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до редакції ст.16 Закону України «Про страхування», що діяла станом на 08.12.2010р., тобто на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, договір страхування - це письмова угода між страховиком і страхувальником, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеному в договорі страхування страховиком, на користь якої укладено договір страхування (надати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується оплачувати страхові платежі, в зазначені терміни і виконувати інші умови договору . Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страховик зобов'язується оплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтями 3, 5, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на 08.12.2010р.) Передбачено обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та / або майну потерпілих, у наслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України та пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. При настанні страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в порядку, встановленим цим законом, оцінений збиток, заподіяний у наслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третіх осіб. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1,2 частини другої ст.23 Цивільного кодексу України. Така моральна шкода відшкодовується у встановленому суду розміром відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного пунктом 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом і сумою, яка має бути виплачена страховиком, оплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачено пунктами 3,4 частини другої ст.23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначене судом виплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. У відповідності зі ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням з проведенням робіт, які необхідні для порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого в відповідного закладу охорони здоров'я або забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування заподіяної ним шкоди, зобов'язана виплатити постраждалому різницю, між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. З розрахунку, зробленого позивачкою, вбачається, що він просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» на її користь в рахунок відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 24650грн. і вартість евакуатора (вивезення автотранспорту позивача з місця ДТП) - 350 грн. (25000грн. - 350грн. = 24650грн.); з ГУ ДСУ МНС України в Одеській області підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в рахунок відшкодування шкоди - 24726,39грн. (49726,39 - 25000 = 24726,39грн.) та вартість експертної оцінки - 700 грн. Однак у вказаному розрахунку є помилка, оскільки ліміт відповідальності за заподіяну шкоду на одного потерпілого складає 25500грн., а не 25000грн, як зазначено в розрахунку. Таким чином, суд, у відповідності до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, задовольняє позовні вимоги позивачки в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» матеріальної шкоди в сумі 24650 грн. та вартість евакуатора в сумі 350грн. а також в частині стягнення з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області різниці між фактичним розміром збитку та страховою виплатою в сумі 24726грн. а також вартість експертної оцінки 700 грн. У зв'язку з пошкодженням автомобіля TOYOTA RAW-4, і неможливістю його використання, з моменту скоєння ДТП з грудня 2010р. по 2014р. у позивача виникли незручності, пов'язані з пересуванням на роботу, позивачка була змушена позичати гроші на ремонт автомобіля, втратила спокій і сон, їй довелося відмовитися від виїздів на відпочинок а також були заподіяні незручності у зв'язку з несвоєчасним забезпеченням перевезення батьків у поліклініку для надання медичної допомоги , у зв'язку з їх хворобою, що заподіяло їй моральну шкоду, яку вона оцінила в 10000грн. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування у справах для моральної (немущественного) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст.ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо її, членів сім»ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань і позбавлення можливості постраждалого реалізації своїх можливостей, ступеня вини відповідача, який заподіяв моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою статті 1167 ЦК України. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, а також те, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування, тому суд вважає, що завдана моральна шкода підлягає відшкодуванню на користь позивача в розмірі 1500 грн. Підстав для визначення компенсації у більшому розмірі суд не вбачає. У відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» на користь [PERSON] судовий збір в сумі 250грн. (матеріальна шкода в сумі 24650 грн. + вартість евакуатора в сумі 350грн. = 25000грн. х 1% = 250грн.); з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір в сумі 269 грн..26коп. (різниця між фактичним розміром збитку та страховою виплатою в сумі 24726 грн.39коп. + вартість експертної оцінки 700 грн. + моральну шкоду в сумі 1500грн. =26926,9грн. х1% =269,26грн.). В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. Що стосується позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги - Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, то суд не вбачає правових підстав для їх задоволення, оскільки матеріалами справи доведено, що винним в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 08.12.2010р. є [PERSON], який є співробітником третьої особи - ГУ ДСУ МНС України в Одеській області та який порушив правила дорожнього руху, винних дій [PERSON], до якого були заявлені позовні вимоги про стягнення матеріальних збитків, які б стали причиною дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.12.2010р., судом не встановлено.

Outcome: partial