Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про скасування розпорядження, зобов"язання вчинити певні дії, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, визначення порядку користування, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] у період до червня 2005 року, від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Він разом з відповідачами проживав та був зареєстрований у [ADDRESS]. Протягом певного часу він у квартирі не проживав через складні стосунки, що склалися з відповідачкою, у зв"язку з чим вимушений був виїхати на місце проживання до своєї матері. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.11.2012 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] і визнано позивача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В подальшому судове рішення було скасовано і призначено справу до нового розгляду. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.08.2014 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Рішення набрало законної сили. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.07.2015 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON], його було вселено до квартири. Незважаючи на наявність судових рішень, позивач не має можливості проживати у квартирі. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд скасувати п. 2 розпорядження № 61 Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 08.02.2013 року, прийняте на підставі заочного рішення суду; зобов"язати КП "Керуюча компанія" поновити договір найму на квартиру [ADDRESS], особистий рахунок на ім"я позивача, згідно ордеру; зобов"язати відповідачів не перешкоджати у відновленні прав позивача на користування часткою квартири; встановити порядок користування жилим приміщенням і закріпити частку позивача, що становить 7, 4 кв.м.; підсобні приміщення залишити у спільному користуванні. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з"явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів, за наявних у справі матеріалів. Представник відповідача - ЖЕД-310 - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача. Представник відповідача - Комунального підприємства - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача. Представник відповідача - Деснянської РДА - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS]. Спірна квартира складається з двох ізольованих кімнат, площею 17, 4 кв.м. та 12, 4 кв.м., жилою площею 29, 8 кв.м., що підтверджується поверховим планом. На даний час у квартирі зареєстровані сторони по справі, а саме: позивач [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою форми № 3. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до червня 2005 року, від шлюбу мають двох повнолітніх дітей - відповідачів [PERSON] та [PERSON] Після розірвання шлюбу між сторонами виникли конфліктні стосунки, у зв"язку з чим позивач переїхав на тимчасове проживання до своєї матері у Черкаську область. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.11.2012 року визнав позивача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.01.2014 року рішення суду та ухвала апеляційного суду м. Києва були скасовані і справу передано на новий розгляд. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.08.2014 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2014 року судове рішення залишено без змін. Після постановлення судом заочного рішення відповідачкою було подано заяву про зміну договору найму, у зв"язку з чим Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.02.2013 року було змінено договір найму квартири [ADDRESS], наймачем квартири стала [PERSON] Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.07.2015 року вселений [PERSON] до квартири [ADDRESS]. В своїх позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що, незважаючи на наявність судових рішень, він не має можливості потрапити до спірної квартири, у нього відсутні ключі від вхідних дверей, іншого житла у нього немає, а особовий рахунок на даний час безпідставно належить відповідачці. Для відновлення своїх прав позивач звернувся до відповідачів із відповідною заявою, але йому було повідомлено про необхідність звернення до суду. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом. Частинами 1,2 статті 64 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім"ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов"язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім"ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов"язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім"ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім"ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених діючим законодавством. Статтею 158 Житлового кодексу України передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмові формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов"язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Враховуючи те, що судове рішення, на підставі якого був змінений договір найму, скасовано, суд вважає, що права позивача повинні бути відновлені і тому вважає, що позовні вимоги у частині скасування пункту Розпорядження РДА та зобов"язання Комунального підприємства поновити Договір найму є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про зобов"язання відповідачів не перешкоджати у відновленні його прав на частку квартири та встановлення порядку користування жилим приміщенням, то слід зазначити наступне. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. З наведених вище норм діючого законодавства вбачається, що лише власник майна може вимагати зобов"язання вчинити певні дії щодо відновлення його прав на частку квартири та встановити порядок користування жилим приміщенням. Враховуючи те, що позивач не є власником спірного жилого приміщення, оскільки право власності на дану квартиру не зареєстровано у встановленому законом порядку, суд вважає дані позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з підстав, зазначених вище. На підставі викладеного,

Outcome: partial