Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Кіровоградський ливарний завод» та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровограді Кіровоградської області про визначення розміру відшкодування шкоди та зобов?язання вчинити певні дії посилаючись на те, що у 1985 р., під час роботи [PERSON] землеробом на Кіровоградському чавуноливарному заводі (правонаступником якго є ВАТ «Кіровоградський ливарний завод», (далі - ВАТ «КЛЗ»), вона отримала виробничу травму голови, внаслідок чого мені було встановлено 25 % втрати професійної працездатності безстроково. Зазначені обставини підтверджуються актом про нещасний випадок та витягами із актів огляду МСЕК. Через втрату працездатності підприємством було призначено їй відшкодування втраченого заробітку. Але під час економічної кризи, яка розпочалась і тривала у 1990-ті роки, відшкодування шкоди у встановлених розмірах їй не здійснювалось. У 1999 р. був прийнятий Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який набрав чинності 01.04.2001 р. Відповідно до вказаного Закону, відшкодування шкоди працівникам, які отримали травму на виробництві, з 01.04.2001 р. покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Підприємства, що здійснювали відшкодування шкоди працівникам, які отримали травму на виробництві, зобов'язанні з 01.04.2001 р. передати до Фонду справи на всіх зазначених потерпілих із визначеною сумою втраченого заробітку. 01.04.2001 р. відповідач передав її особову справу до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровограді. При передачі її справи відповідач визначив її втрачений заробіток не із заробітної плати, яку вона мала до виробничого ушкодження, а із мінімальної заробітної плати у сумі 33 грн. 10 коп. Не дивлячись на її численні звернення до адміністрації відповідача, останній так і не виправив вищевказану помилку, посилаючись на те, що відомостей про її заробітну платню не збереглось. Зазначені дії відповідача не відповідають нормам законодавства. Дані про її заробітну плату вказані у акті про нещасний випадок, де визначено, що за 21 днів непрацездатності їй було сплачено 260,4 руб. Враховуючи, що на період тимчасової непрацездатності за працівником зберігається середня заробітна плата, то середньоденна заробітна плата на день нещасного випадку складала 12,4 руб. (260,4 руб. / 21 днів лікарняного), а середньомісячна заробітна плата перед нещасним випадком складала - 272,8 руб. (12,4 руб. * 22 середніомісячні робочі дні). Крім того, у судовому засіданні представником позивача надано довідку № С- 1294 від 26.06.2014 року видану виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради про заробітну плату у період з червня по серпень 1985 року включно. У липні 1989 р. під час роботи [PERSON] столяром на Кіровоградському чавуноливарному заводі (правонаступник ВАТ «Кіровоградський ливарний завод» (далі - ВАТ «КЛЗ»)) з ним стався нещасний випадок внаслідок якого йому було встановлено 25 % втрати професійної працездатності на 1 рік, а пізніше 50 % безстроково. Зазначені обставини підтверджуються актом про нещасний випадок та витягом із актів огляду МСЕК. Через втрату працездатності підприємством було призначено йому відшкодування втраченого заробітку. Але під час економічної кризи, яка розпочалась і тривала у 1990-ті роки, відшкодування шкоди у встановлених розмірах йому не здійснювалось. У 1999 р. був прийнятий Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який набрав чинності 01.04.2001 р. Відповідно до вказаного Закону, відшкодування шкоди працівникам, які отримали травму на виробництві, з 01.04.2001 р. покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Підприємства, що здійснювали відшкодування шкоди працівникам, які отримали травму на виробництві, зобов'язанні з 01.04.2001 р. передати до Фонду справи на всіх зазначених потерпілих із визначеною сумою втраченого заробітку. 01.04.2001 р. відповідач передав його особову справу до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровограді. При передачі його справи відповідач визначив його втрачений заробіток не із заробітної плати, яку він мав до виробничого ушкодження, а із мінімальної заробітної плати у сумі 23 грн. 85 коп. Не дивлячись на його численні звернення до адміністрації відповідача, останній так і не виправив вищевказану помилку, посилаючись на те, що відомостей про його заробітну платню не збереглось. Зазначені дії відповідача не відповідають нормам законодавства. Дані про його заробітну плату вказані у акті про нещасний випадок, де визначено, що за 12 днів непрацездатності мені було сплачено 198,36 руб. Крім того, у судовому засіданні представником позивача надано довідку № Г- 1316 від 27.06.2014 року видану виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради про заробітну плату у період з січня по червень 1989 року включно. 27.05.1993 р., під час роботи [PERSON] водієм у ВАТ «Кіровоградський ливарний завод», (далі - ВАТ «КЛЗ»), він отримав виробничу травму руки внаслідок чого йому було встановлено 60 % втрати професійної працездатності на 1 рік, а пізніше 50 % безстроково. Зазначені обставини підтверджуються актом про нещасний випадок від 02.07.1993 р. та витягами із актів огляду МСЕК. Через втрату працездатності підприємством було призначено йому відшкодування втраченого заробітку. Але під час економічної кризи, яка розпочалась і тривала у 1990-ті роки, відшкодування шкоди у встановлених розмірах йому не здійснювалось. У 1999 р. був прийнятий Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який набрав чинності 01.04.2001 р. Відповідно до вказаного Закону, відшкодування шкоди працівникам, які отримали травму на виробництві, з 01.04.2001 р. покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Підприємства, що здійснювали відшкодування шкоди працівникам, які отримали травму на виробництві, зобов'язанні з 01.04.2001 р. передати до Фонду справи на всіх зазначених потерпілих із визначеною сумою втраченого заробітку. т01.04.2001 р. відповідач передав його особову справу до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровограді. При передачі його справи відповідач визначив його втрачений заробіток не із заробітної плати, яку він мав до виробничого ушкодження, а із мінімальної заробітної плати у сумі 60 грн. 14 коп. Не дивлячись на його численні звернення до адміністрації відповідача, останній так і не виправив вищевказану помилку, посилаючись на те, що відомостей про його заробітну платню не збереглось. Зазначені дії відповідача не відповідають нормам законодавства. Дані про його заробітну плату вказані у акті про нещасний випадок, де визначено, що за 18 днів непрацездатності йому було сплачено 43223,94 крб. т Крім того, у судовому засіданні представником позивача надано довідку № Х- 1295 від 24.06.2014 року видану виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради про заробітну плату у період з січня по квітень 1993 року включно. Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовних заявах та просила позови задовольнити. Представник Відкритого акціонерного товариства «Кіровоградський ливарний завод» в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Представник Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровограді Кіровоградської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Судом встановлено, що у 1985 р., під час роботи [PERSON] землеробом на Кіровоградському чавуноливарному заводі (правонаступником якго є ВАТ «Кіровоградський ливарний завод», (далі - ВАТ «КЛЗ»), вона отримала виробничу травму голови, внаслідок чого мені було встановлено 25 % втрати професійної працездатності безстроково. Зазначені обставини підтверджуються актом про нещасний випадок та витягами із актів огляду МСЕК.(а.с. 6-8). Через втрату працездатності підприємством було призначено [PERSON] відшкодування втраченого заробітку. Але під час економічної кризи, яка розпочалась і тривала у 1990-ті роки, відшкодування шкоди у встановлених розмірах їй не здійснювалось. У 1999 р. був прийнятий Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який набрав чинності 01.04.2001 р. Відповідно до вказаного Закону, відшкодування шкоди працівникам, які отримали травму на виробництві, з 01.04.2001 р. покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Підприємства, що здійснювали відшкодування шкоди працівникам, які отримали травму на виробництві, зобов'язанні з 01.04.2001 р. передати до Фонду справи на всіх зазначених потерпілих із визначеною сумою втраченого заробітку. 01.04.2001 р. відповідач 1 передав особову справу [PERSON] до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровограді. При передачі її справи відповідач визначив її втрачений заробіток не із заробітної плати, яку вона мала до виробничого ушкодження, а із мінімальної заробітної плати у сумі 33 грн. 10 коп. Не дивлячись на її численні звернення до адміністрації відповідача, останній так і не виправив вищевказану помилку, посилаючись на те, що відомостей про мою заробітну платню не збереглось. У липні 1989 р. під час роботи [PERSON] столяром на Кіровоградському чавуноливарному заводі (правонаступник ВАТ «Кіровоградський ливарний завод» (далі - ВАТ «КЛЗ»)) з ним стався нещасний випадок внаслідок якого йому було встановлено 25 % втрати професійної працездатності на 1 рік, а пізніше 50 % безстроково. Зазначені обставини підтверджуються актом про нещасний випадок та витягом із актів огляду МСЕК (а.с. 30-32). 01.04.2001 р. відповідач 1 передав особову справу [PERSON] до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровограді. При передачі його справи відповідач визначив його втрачений заробіток не із заробітної плати, яку він мав до виробничого ушкодження, а із мінімальної заробітної плати у сумі 23 грн. 85 коп. Не дивлячись на його численні звернення до адміністрації відповідача, останній так і не виправив вищевказану помилку, посилаючись на те, що відомостей про його заробітну платню не збереглось. 01.04.2001 р. відповідач 1 передав особову справу [PERSON] до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровограді. При передачі його справи відповідач визначив його втрачений заробіток не із заробітної плати, яку він мав до виробничого ушкодження, а із мінімальної заробітної плати у сумі 60 грн. 14 коп. Не дивлячись на його численні звернення до адміністрації відповідача, останній так і не виправив вищевказану помилку, посилаючись на те, що відомостей про його заробітну платню не збереглось. Дані про заробітну плату [PERSON] вказані у акті про нещасний випадок (а.с. 58), де визначено, що за 18 днів непрацездатності йому було сплачено 43223,94 крб. Враховуючи, що на період тимчасової непрацездатності за працівником зберігається середня заробітна плата, то його середньоденна заробітна плата на день нещасного випадку складала 2401,33 крб. (43223,94 крб. / 18 днів лікарняного), а середньомісячна заробітна плата перед нещасним випадком складала - 52829,26 крб. (2401,33 крб. * 22 середніомісячні робочі дні). Враховуючи, що середньомісячний заробіток перед настанням нещасного випадку складає - 52829,26 крб., слід поділити на середньомісячну зарплату одного штатного працівника по народному господарству України у травні 1993 р. - 30489 крб. В результаті отримуємо коефіцієнт необхідний для обрахунку середньої зарплати [PERSON] на дату передачі особової справи до Фонду - 1,7327. Разом з тим, відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2013 року по кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України, рукописний запис в пункті акта 17.1, 17.2, які перебувають в акті №26 про нещасний випадок на виробництві, що стався 03.07.1989 року з столяром 5 розряду [PERSON], що знаходяться в особовій справі №220 потерпілого [PERSON], зображення рукописного запису в пунктах акта 17.1, 17.2, які перебувають в копії акта №26 про нещасний випадок на виробництві, що стався 03.07.1989 року з столяром 5 розряду [PERSON], що знаходиться в цивільній справі № 2-1322/09 за позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зображення підпису після п.17.2 в копії акта №26 про нещасний випадок на виробництві, що стався 03.07.1989 року з столяром 5 розряду [PERSON], що знаходиться в цивільній справі № 2-1322/09 за позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виконані однією особою. Згідно з висновком додаткової судово-економічної експертизи №121 по кримінальній справі №1111/3190/12 від 01.11.2013 року, встановлено, що враховуючи відсутність документального підтвердження того, що постраждалі особ - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зверталися до підприємств з заявою про здійснення перерахування розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, виходячи із середньої заробітної плати відповідних працівників підприємств, установ, організацій за січень-квітень 1992 року, відкоригованого на величину фактичного підвищення тарифних ставок і посадових окладів, чи здійснювали зазначені підприємства переліченим постраждалим особам перерахунок розмірів відшкодування шкоди, відповідно до норм п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України від 29.04.1992 року «Про підвищення соціальних гарантій для населення» від 26.05.1992 року №276, з урахуванням висновку судово-економічної експертизи №32 та інших матеріалів кримінальної справи та у розрізі наданих на дослідження документів, з урахуванням коефіцієнту підвищення тарифних ставок по заробітній платі за професією, перерахунок щомісячної страхової виплати та доплати страхової виплати, проведеної за період 2008-2009 роки відділенням ВД ФСНВ у м. Кіровограді, працівникам «Кіровоградського ливарного заводу» [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та здійсненої відділенням ВД ФСНВ у м. Кіровограді у період з 01.01.2008 року по 01.01.2010 року, здійснено не у відповідності до норм та вимог чинного законодавства України. Згідно з окремою постановою від 07.11.2013 року у вищезазначеній кримінальній справі, суми грошових коштів у вигляді перерахунку щомісячної страхової виплати та доплати страхової виплати проведеної за період 2008-2009 роки відділенням ВД ФСНВ у м. Кіровограді та здійсненої відділенням ВД ФСНВ у м. Кіровограді у період з 01.01.2008 року по 01.01.2010 року у розрізі постраждалих осіб та виплат зазначено у таблиці №2 розділу 2 «Дослідження» висновку додаткової судово-економічної експертизи, в тому числі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Таким чином, відповідно до ч.4 ст. 61 ЦК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, а тому суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed