Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся в суд із позовом, яким просить відібрати дитину [PERSON], [INFO] у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав; дитину [PERSON], [INFO] передати на опікування органу опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького; стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку (доходу), до повноліття дитини [PERSON], тобто до [INFO]; стягнути з відповідача судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що Орган опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 20.06.2018 року, вважають за доцільне відібрання дитини [PERSON], [INFO], у матері [PERSON], без позбавлення її батьківських прав. Так, спеціалісти Служби неодноразово попереджали неповнолітню матір про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов'язків, проте остання на зауваження не реагує. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини, винну поведінку матері та свідоме нехтування батьківськими обов'язками. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про відібрання дитини без позбавлення матері батьківських прав та стягнення аліментів. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 30). За клопотанням представника позивача, згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 жовтня 2018 року, залучено до участі в справі за позовом Органу опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького до [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення матері батьківських прав та стягнення аліментів, законного представника неповнолітньої відповідачки- [PERSON] та як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальний заклад "Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу" управління охорони здоров"я Кіровоградської обласної державної адміністрації. Підготовче засідання відкладено на 30.10.2018 року 16 год. 50 хв. (а.с. 41). 30 жовтня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні (а.с. 58). В судовому засіданні представник позивача вимоги та наданий висновок органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради щодо доцільності відібрання дитини [PERSON], [INFO], у матері [PERSON], без позбавлення її батьківських прав підтримав, в своїх поясненнях послався на обставини, які зазначено у позовній заяві. Відповідач неповнолітня [PERSON], законні права та інтереси якої представляє [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила повернути їй сина. Зазначила, що вона стала на шлях виправлення та має бажання займатися вихованням та утримання свого сина. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, її представник в судовому засіданні 13.12.2018 року підтвердила, що малолітній [PERSON], [INFO], виховується у Комунальному закладі "Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу" управління охорони здоров"я Кіровоградської обласної державної адміністрації з 30 липня 2018 року та перебуває на повному державному забезпеченні. За час перебування дитини у їх закладі мати, громадянка [PERSON], відвідувала сина 13 разів (16 та 30 серпня, 12 та 28 вересня, 07, 12, 13, 28, 31 жовтня, 06, 09, 16 листопада, 12 грудня 2018 року). Приносила для дитини фрукти, солодощі. Після оголошеної перерви представник третьої особи не з"явилась, повідомлялась. Суд, вислухавши виступи учасників справи, дослідивши матеріали, приходить до висновку щодо задоволення вимог, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 11 травня 2017 року Фортечним районним у місті Кропивницькому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області [PERSON] є матір"ю [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відомості про батька дитини [PERSON], [INFO] внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 6). Працівниками Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, служби у справах дітей Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького, дільничним лікарем-педіатром амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 4 , 11 січня 2018 року складено Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, у зв'язку з тим, що відповідач покинула сина та пішла в невідомому напрямку. Малолітнього [PERSON] доставлено до Кіровоградської обласної дитячої лікарні (а.с. 8). За рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 24.01.2018 р. дитину повернуто відповідачу за умови її влаштування із сином до комунального закладу «Кіровоградський обласний соціальний центр матері та дитини» Кіровоградської обласної ради. Відповідно до листа Центру від 05.03.2018 року, під час перебування в закладі з [PERSON] проведено комплекс послуг щодо формування навичок відповідального батьківства. З 25 січня 2018 року, відповідно до клопотання служби у справах дітей Міської ради міста Кропивницького, у соціальному центрі проживала неповнолітня жінка [PERSON], [INFO], разом з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], у зв'язку із складними життєвими обставинами. 14 лютого 2018 року за ініціативою адміністрації закладу, [PERSON] було оглянуто лікарем-гінекологом та встановлено, що жінка має вагітність терміном 17 тижнів (відповідно до довідки лікаря-гінеколога). Про дану обставину адміністрацією закладу проінформовано законних представників неповнолітньої- її батьків та поставлено на облік по вагітності у жіночу консультацію №1. 05 березня 2018 року, враховуючи лист Кропивницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 12 лютого 2018 року №156/01-06 «Про громадянку [PERSON].», відповідно до її заяви про відрахування, жінку разом з малолітньою дитиною відраховано з соціального центру матері та дитини проживати за адресою: [ADDRESS], де проживають батьки неповнолітньої та є належні умови для проживання разом з дитиною. За період перебування у соціальному центрі матері та дитини отримання послуг [PERSON] зарекомендувала себе з негативного боку, як конфліктна та неврівноважена особа, яка не вміє контролювати свої емоції та вчинки, не в достатній мірі володіє навиками самообслуговування та догляду за своєю малолітньою дитиною, схильна до обману та маніпуляцій. Водночас, отримувач послуг [PERSON] відповідально виконувала усі завдання психолога, брала активну участь у майстер-класах з арт-терапії, інших групових заходах, які проводяться у закладі. Відповідно до інформації педагога соціального, психолога та сестри медичної закладу, записів у робочому щоденнику, неповнолітня [PERSON] забезпечує виключно базові потреби життєдіяльності дитини, проте не виявляє емоційної прихильності по відношенню до сина. У спілкуванні з дитиною використовує лайку, кричить на неї, що негативно впливає на психіку дитини та про що неодноразово їй робились зауваження. Розвитком дитини жінка займається не належним чином: не годує дитину вчасно, харчування дитини не відповідає віковим показникам, не володіє в достатній мірі навиками гігієни, потребує постійного контролю щодо догляду та розвитку дитини з боку спеціалістів. Разом з тим, жінка не вміє планувати бюджет сім'ї, через що має борги. Водночас, на кошти державної соціальної допомоги, яку [PERSON] отримала у лютому 2018 року, дитині було придбано підгузки та дитячі суміші, інші кошти витрачено не за призначенням. Зауваження та рекомендації спеціалістів щодо належного виховання, догляду, розвитку хлопчика жінка сприймала емоційно та роздратовано, згодом намагалась виправитись та уникати подальших зауважень. Батьки [PERSON] відвідали доньку з онуком у закладі один раз: батько разом представниками ювенальної превенції, мати - за ініціативи адміністрації закладу. Таким чином, за період з січня по березень 2018 року отримувач послуг [PERSON] у соціальному центрі матері та дитини отримала психологічні, соціально-педагогічні, соціально-медичні та соціально-побутові послуги, знання по догляду, вихованню та розвитку дитини до року, приготуванню їжі, введенню прикорму для дитини відповідного віку, дотриманню санітарно-гігієнічних норм, ведення здорового способу життя, планування бюджету, також, жінка налагодила відносини зі своїми батьками. За сприяння волонтерів [PERSON] разом з дитиною отримали речі, взуття та іграшки, бувші у використанні (а.с. 21-22) Крім того, після повернення на постійне місце проживання, за місцем своєї реєстрації, відповідач повторно залишила сина без догляду. Працівниками поліції, Служби та лікарем амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 4 комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 м. Кіровограда» 06 червня 2018 року складено Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Дитину [PERSON] повторно доставлено до Кіровоградської обласної дитячої лікарні (а.с. 9). Як вбачається із письмового пояснення [PERSON] від 06 червня 2018 року, її донька [PERSON] неодноразово залишає свою дитину [PERSON], [INFO] і не з"являється по декілька днів, за сином не дивиться, після повернення з центру матері і дитини ніяких висновків не зробила. Не може залишити онука в своїй родині, просила вжити заходів до його влаштування (а.с. 14). Відповідно до інформації комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 м. Кіровограда» від 12 червня 2018 року, дитина, [PERSON], [INFO] який проживає за адресою: [ADDRESS], перебуває під наглядом лікаря-педіатра дільничного АЗПСМ № 4 КЗ ЦПМСД № 2 м. Кіровограда. Мати, [PERSON] не регулярно з'являлась на прийом до лікаря-педіатра, не завжди виконувала призначення лікаря і не справляється зі своїми батьківськими обов'язками (а.с. 19). Згідно з листом Кропивницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 19 червня 2018 року відповідач від надання соціальних послуг відмовилась. Родина з 2016 року знаходиться па обліку КМЦСССДМ, але позитивного результату в роботі з відповідачем досягти не вдається (а.с. 20). Як вбачається із листа начальника СЮП ВППП Кропивницького ВП ГУНП майора поліції Вовкогон С.М. від 16 січня 2019 року, відповідно до наявних обліків Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області неповнолітня [PERSON], [INFO], неодноразово перебувала на профілактичному обліку за вчинення правопорушень: з 26.05.2016 по 07.11.2017 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України; з 30.01.2018 по 01.11.2018 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Одночасно , гр. [PERSON] 11.01.2018 року перебувала у розшуку Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області як безвісти зникла особа. Під час перебування на профілактичному обліку працівниками поліції з неповнолітньою [PERSON] неодноразово проводились індивідуальні профілактичні бесіди з метою недопущення вчинення нею в подальшому адміністративних чи кримінальних правопорушень, однак дівчина на бесіди не реагує,схильна до бродяжництва та вживання алкогольних напоїв. Крім того, 04 квітня 2018 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда закрито кримінальне провадження №12018120020000240 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв"язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 20 червня 2018 року було прийняте рішення, враховуючи яке, орган опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького вважає за доцільне відібрання дитини [PERSON], [INFO], у матері [PERSON], без позбавлення її батьківських прав (а.с. 23-24). Відповідно до рішення виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького від 24 липня 2018 року №372 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON], [INFO]. Мати [PERSON] покинула дитину (акт від 06.06.2018 року). Відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Малолітній [PERSON], [INFO], перебуває в Кіровоградській дитячій обласній лікарні департаменту охорони здоров"я Кіровоградської обласної державної адміністрації. Згідно Акту про відвідування дитини батьками та рідними від 13 грудня 2018 року №84, малолітній [PERSON], [INFO], виховується у Комунальному закладі "Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу" управління охорони здоров"я Кіровоградської обласної державної адміністрації з 30 липня 2018 року та перебуває на повному державному забезпеченні. За час перебування дитини у їх закладі мати, громадянка [PERSON], відвідувала сина 13 разів (16 та 30 серпня, 12 та 28 вересня, 07, 12, 13, 28, 31 жовтня, 06, 09, 16 листопада, 12 грудня 2018 року). Приносила для дитини фрукти, солодощі (а.с. 71). Відповідачем до суду надано докази того, що на диспансерному обліку у КЗ "Кіровоградська обласна психіатрична лікарня" вона не перебуває, за медичною допомогою не зверталась, наркологічних захворювань не виявлено. Згідно із характеристик, завірених 17 жовтня 2018 року головою квартального комітету №27 [PERSON], [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], за час проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони, як відповідальна, дружелюбна сусідка. З сусідами по вулиці поводить себе чемно та ввічливо. Шкідливих звичок не помічалось (а.с.53-55). Відповідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»: «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Згідно статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1ст.152 СК України). Як підставу для позову про відібрання малолітнього [PERSON], [INFO] у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та про передачу дитини органу опіки та піклування, позивачем зазначено те, що мати дитини ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом ст. ст. 151, 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Згідно ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої ст. 164 СК України. Відповідно до п. 2-5 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Таким чином, підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім'ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров'я і морального виховання. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте ,необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, роз"яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складової нормального виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. На підтвердження підстав позову щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов"язків, Органом опіки та піклування надані Акти від 11.01.2018 року та 06.06.2018 року, відповіді головного лікаря КЗ "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Кіровограда" від 12.06.2018 року, директора КЗ "Кіровоградський обласний соціальний центр матері та дитини" Кіровоградської обласної ради від 05.03.2018 року, директора Кропивницького міського центру соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді від 19.06.2018 року та інше. При розгляді даної цивільної справи було достовірно встановлено, що відповідач по справі, [PERSON], протягом тривалого часу не займається вихованням свого сина, не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не піклується про здоров'я сина. За таких обставин , повернення дитини [PERSON], [INFO], в сім'ю матері є неможливим, а тому суд вважає за необхідне, відібрати малолітнього [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], без позбавлення батьківських прав; передати малолітнього [PERSON], [INFO] на опікування органу опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького, для вирішення питання щодо подальшого влаштування. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину (ч. 3, 4 ст. 170 СК України). Якщо мати, батько дитини є неповнолітніми, баба, дід дитини з боку того з батьків, хто є неповнолітнім, зобов'язані надавати йому допомогу у здійсненні ним батьківських прав та виконанні батьківських обов'язків (ст. 16 СК України). Згідно ч. 1 ст. 156 СК України, неповнолітні батьки мають такі ж права та обов'язки щодо дитини, як і повнолітні батьки, і можуть їх здійснювати самостійно. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов"язок утримувати дитину не залежить від віку батьків. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому, суд вважає, що і вимога позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітнього є обґрунтованою та законною. У відповідності до ст.ст. 141, 430 ЦПК України, суд стягує з відповідача 1 409,60 грн. судового збору на користь держави, та рішення суду допускає до негайного виконання. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved