Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

Виклад позицій позивача та відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договорами позики у формі розписки, посилаючись на те, що 13.07.2018 року, уточнивши дату позики саме 13 липня 2018 року, відповідач [PERSON] отримав у позивача [PERSON] в борг 85000 доларів США про що власноручно написар розписку.Термін повернення боргу згідно розписки 30.09.2018 року. Однак кошти відповідач не повернув та ухиляється від вирішення питання повернення боргу, тлму позивач просить стягнути з відповідача борг в розмірі 85000 доларів США та 3% річних в розмірі 3087 доларів США 94 центи, разом 88087.94 доларів США. 11.02.2020 року надійшов відзив, в якому представник зазначила, що відповідач не визнає позовні вимоги, вказуючи, що станом на січень 2018 року в нього вже існував борг перед позивачем в розмірі 40000 доларів США. Вказала, що обставини неможливості виникнення спірних правовідносин можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] 23.06.2020 року до суду надійшли письмові пояснення від позивача, в яких він зазначив, що розписка підписана власноручно [PERSON] є належним документом у справі, що підтверджує боргове зобов`язання у визначену дату 30.09.2018 року. Вважає, коли він дав гроші [PERSON] , а останній написав та надав йому розписку, вони діяли за своєю волею добровільно розуміючи значення своїх дій. Гроші в сумі 85000 доларів США він мав від продажу нерухомості, та надав їх в борг [PERSON] , перебуваючи в м. Бориспіль в салоні автомобіля в присутності спільного знайомого [PERSON] . При цьому особисто він сидів за кермом автомобіля, [PERSON] на сидінні для пасажира, а [PERSON] на задньому сидінні. Гроші були надані у купюрах номіналом по 100 доларів США. Передача коштів була 13 липня 2018 року близько 14.00/15.00 години. Вказані гроші 85000 доларів США не мають жодного відношення до наданих в борг раніше 40000 доларів США, які стягнуто з відповідача рішенням суду від 06.11.2018 року та виконавчий лист знаходиться на примусовому виконанні. Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новоукраїнського районного суду від 09.01.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду, яке неодноразово відкладалось за клопотаннями учасників спарви та в зв`язку запровадженим в країні карантином (а.с. 12). 21.01.2020 року надійшло клопотання від представника позивача про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференцзв`язку. 03.02.2020 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення до справи оригіналу розписки. 11.02.2020 року представником відповідача - адвокатом Руденко Г.В. подано відзив (а.с. 38). Ухвалою суду від 04.03.2020 року продовжено на 30 днів строк підготовчого провадження у справі. Ухвалою суду від 25.03.2020 року на підставі заяв представників сторін у їх відсутність закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду справи по суті 30.04.2020р. Задоволено письмове клопотання представника відповідача про виклик свідків, витребування доказів та визнано обов`язкову явку позивача. 16.06.2020 року надійшла заява від позивача про розгляд справи за його відсутності, за участі представників адвокатів Онопко В.О. та Фасулакі П.Є .. Представник [PERSON] в судові засідання, будучи належним чином повідомлена не з`являлася, подавала заяви про розгляд в режимі ВКЗ, але у заброньований час не з`являлася, подавши заяву про розгляд без учасьті представника позивача(а.с.81) 23.06.2020, 26.06.2020 року до суду надійшли письмові пояснення позивача та клопотання, які підтримано представникоом та розглянуто в судовому засіданні 20.07.2020р. та відмовлено у задоволенні,роз`яснено право заявляти повторно так як подано під час судового розгляду та не надано доказів неможливості заявляти в підготовчому судовому засіданні та до початку розгляду справи по суті, позивач безпосередньо приймав участь під час судового розгляду 30.04.2020 року, підтвердивши, що свої інтереси буде представляти самостійно, послуг адвоката не потребує. Повторно представником позивача не заявлялися клопотання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні в приміщенні Новоукраїнського районного суду 30.04.2020 року пояснив, що знайомий з [PERSON] протягом 2-х років, з 2016 року. [PERSON] займав у нього двіччі гроші першого разу в березні 2017 року в розмірі 40000 доларів США, які не повернув, а другий раз в липні 2018 року, про що написано дві розписки. По першому боргу 06.11.2018 року ухвалено рішення про стягнення. 13.07.2018 року [PERSON] попроси й нього позичити гроші на лікування дитини, тому коли він їхав то вже мав при собі кошти. Зусрілися в м. Бориспіль, вулицю не пам`ятає, по Київському шоссе. Розмовляли в автомобілі Тойота, [PERSON] сидів на задньому сидінні, а [PERSON] на передньому пасажирському, він дав в борг [PERSON] 85000 доларів США, купюри номіналом по 100 доларів США, а останній написав розписку, добровільно та власноручно, він лише диктував йому текст. Свідка не перевіряв, так як [PERSON] їх спільний знайомий. Визначили строк повернення 30.09.2018 року. Після спливу вказаного строку на його дзвінки [PERSON] не відповідав, після чого він їздив на розмову до батька відповідача. Вважає, що є практика суду з цього питання, так як є рішення Новоукраїнського районного суду від 06.11.2018 року, яким стягнено за договором позики 40 000 доларів США та 3% річних, яке знаходиться на виконанні. Представник позивача Фасулакі П.Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з обставин викладених в позові та поясненнях позивача надісланих до суду 23.06.2020 року. Заперечив щодо пояснень представника відповідача про здійснення тиску. Вказав, що розписка була написана відповідачем в липні 2018 року, добровільно, після надання грошей у позику, пітримавши письмові клопотання позивача. Представник відповідача Руденко Г.В. в судовому засіданні пояснила, що відповідач позовні вимоги не визнає та просила відмовити в їх задоволенні, вказавши, що розписка була написана під примусом, в рахунок відсотків попереднього боргу, згідно розписки за 2017 рік. Останній змушений був написати, так як напередодні дружина народила дитину, тому в переживаннях за сім`ю та в погрозах та під фізичним, психологічним тиском зі сторони [PERSON] і була написана боргова розписка, в рахунок боргу за попередньою розпискою та попередніх відсотків. Реальної передачі коштів не було. Також, звернула увагу, що позивач навіть дату розписки в позові невірно зазначив, чи то січень, чи то липень, звернувши увагу, що на підтвердження коштів у позивача останній надав договори купівлі-продажу, але кошти з проданого майна отримав позивач в гривнях, а не доларах США. Вказала на сумнівний факт, коли позивачу не повернуто першого боргу в сумі 40 000 доларів США, останній надає в борг знову, велику суму. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає сторони по справі [PERSON] та [PERSON] давно. Близько 2-х років потому, влітку 2018 року, він був присутнім при написанні [PERSON] розписки. Детально пояснивши, що [PERSON] був винен кошти особисто йому та [PERSON] , того дня, влітку, вони з [PERSON] поїхали до [PERSON] додому- у м. Бориспіль, про зустріч завчасно не домовлялися так як їхали забрати кошти. Спілкувались протягом 1-1.5 год. в салоні автомобіля, який належить позивачу, [PERSON] написав розписку [PERSON] .. Безпосередньо передачі, розрахунку, рахування коштів в той день не було і він не бачив, щоб рахувалися та передавалися кошти [PERSON] . Взагалі не бачив таких коштів у [PERSON] , а 85 000 доларів США -це велика сума, таких коштів не було у будь-якому виді у [PERSON] , так як вони їхали не давати кошти в борг, а забрати борг. [PERSON] не просив позику, а лише зобов`язався повернути борг, який брав раніше. [PERSON] було підраховано тіло боргу та відсотки, які враховано в суму боргу та зазначено в розпискі, яку написав [PERSON] , а він підписав. Під час розмови [PERSON] та [PERSON] сам на сам в автомобілі не залишалися. Сума попереднього боргу 40000 доларів США йому відома зі слів [PERSON] , підтвердивши що розписка яка знаходиться в матеріалах справи схожа на розписку, яка писалася в його присутності. Свідок [PERSON] суду пояснила, що 13.01.2018 року вона, її хлопець, [PERSON] та його дружина виїхали до с. Ходимка, приїхала на місце о 17.00 год. Дружина [PERSON] була вагітна тоді. [INFO] року де була точно не пам`ятає, пов`язала дату з народженням дитини у [PERSON] та [PERSON] [INFO] , вказала, що незадовго до народження бачила [PERSON] про фінансову відносини [PERSON] та [PERSON] їй нічого невідомо. Фактичні обставини, установлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких установлені відповідні обставини. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України). Як зазначив представник позивача в позові, 13 липня 2018 року відповідач [PERSON] отримав у [PERSON] в борг 85000 доларів США про що останній склав та підписав розписку (а.с. 7, оригінал а.с. 27). З розписки вбачається, що визначено строк повернення боргу 30.09.2018 року. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно ст.ст. 525, 526, 527, 530, 624 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обовязок; якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. В інакшому випадку позичальник несе відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачену ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зідно з ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до статті 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (тобто із зобов`язанням повернення). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів саме в позику. Саме такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2017 року у справі №6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц, у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року справі №524/4946/16, від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16-ц. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно правової позиції ВС/КЦС по справі №390/1875/16-ц від 03.10.2018 року, право нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інререси позивача зазначені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості вказана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Представник відповідача заперечила факт отримання [PERSON] коштів в розмірі 85000 доларів США, вказавши, що розписку написано під примусом в рахунок забезпечення попереднього боргу. Суд встановив, що дійсно матеріали справи містять рішення Новоукраїнського районного суду від 06.11.2018 року про стягнення боргу за договором позики у формі розписки між цими ж сторонами, згідно якого з відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики від 02.03.2017 року в розміні 41647.12 доларів США (а.с. 42-43). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки, такий висновок зробив ВСУ 18.09.2013 р. у справі No 6-13цс13, від 11.11.2015 р. у справі No 6-1967цс15 та 12.04.2017 р. у справі No 6-487цс17, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, також, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Зважаючи на позицію ВС, яка викладена в постанові від 04.03.2020 року у справі №632/2209/16, щодо ототожнення понять "повернути" - "отдать", за тим же принципом, в даному випадку суд звертає увагу на слова розписки "взял", яке також не є тотожним зі словом "отримав". Також суд враховує пояснення свідка [PERSON] , який вказав, що факту передачі грошей позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] не бачив, при цьому не покидаючи салону автомобіля та не залишаючи їх на одинці. Суд, вважає за необхідне врахувати при винесенні рішення та факту написання розписки наступного дня після народження дитини, щодо факту передачі коштів , а саме що позивач в судовому засіданні 30.04.2020р. зазначив на надання боргу у присутності спільного знайомого свідка [PERSON] в купюрах номінальм по 100 доларів США, тобто всього повинно бути 850 купюр, для перерахунку яких потрібен певний, немалий проміжок часу, який не міг би залишитись непоміченим свідком [PERSON] , попередженого судом про кримінальну відповідальністьза дачу завідоимо недостовірних показів, приведений судом до присяги.. Також суд враховує покази, що свідок [PERSON] вказав, що вони з позивачем їхали не позичати кошти [PERSON] , а забрати борг, і сума 85000 доларів США була зазначена в розпискі з врахуванням відсотків за попереднім боргом, тому суд приходить до висновку, що вказана розписка 13.07.2018 року не містить часу та місця передачі коштів, суд вважає дійсно була написана в рахунок забезпечення повернення попереднього боргу в розмірі 40000 доларів США та реального факту передачі коштів у позику не відбулося. При цьому суд не відхиляє версію представника відповідача, щодо написання розписки під примусом та перживання за сім`ю, оскільки дані обставини не виключаються так як підтвердила свідок [PERSON] 12.07.2018 року у позивача та його дружини народилася дитина, доказів звернення до поліції не подавалися так як до поліції не зверталися. Боргова розписка, яка не містить посилання на момент передання грошових коштів, а умови надання та повернення коштів є суперечливими, не може свідчити про укладання договору позики (ВС/КЦС у справі № 632/2209/16 від 04.03.2020 року). Вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду. Хоча представник відповідача і не заперечив факт власноручного написання відповідачем [PERSON] зазначеної розписки 13.07.2018 року, але факт передачі коштів не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду та суд приходить до висновку, що пов`язана із попереднім боргом згідно розписки від 02.03.2017 року, що підтверджено заочним рішенням Новоукраїнського районного суду від 06.11.2018 року, винесеним на підставі позовної заяви поданої до суду 08.08.2018 року(а.с.42-43), тому суд вважає, що незважаючи на доброту позивача, як стверджує його представник є сумнівною та суперечливою нова позика у 85 000 доларів США відповідачу [PERSON] , який має вже неповернутий борг у сумі 40000 доларів США, строк повернення якого сплинув майже на 1 рік 4 місяці та сумнівним та суперечливою є та було б надання позики та повернення 85 000 доларів США на строк півтора місяці до 30.09.2018 року. Суд прийшов до висновку та судом встановлено під час судового розгляду а також підтверджується поясненнями свідка [PERSON] , що складання такої боргової розписки від 13.07.2018 року відповідачем відбулося без передачі грошових коштів та розписка складена не за наслідками отримання грошей повторно у позику, а під впливом інших обставин, які виникли в результаті попереднього боргу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, позивачем та його представником не було доведено того, що у відповідача виникли перед позивачем будь-які зобов`язання грошового характеру на підставі боргової розписки від 13.07.2018 року, отже сторона позивача не довела належними та допустимими доказами факту передачі та отримання відповідачем у борг грошових коштіви в сумі 85 000 доларів США, а тому оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підтвердженні належними доказами у справі, та відсутні правові підстави для їх задоволення, зазначені представником позивача в обгрунтування позову. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України, так як суд прийшов до висновку про відмову у позовних вимогах, судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed