Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

19.12.2019 року позивач [PERSON] звернулася з позовної заявою в Корабельний районний суд міста Миколаєва до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визначення часток у спільній сумісній власності на нерухоме майно, визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом та на нерухоме майно в цілому, де третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, виступають Товарна біржа "Мегаполіс - Інфо", Друга Миколаївська державна нотаріальна контора. В обґрунтування заявлених вимог пояснила те, що з 10 листопада 1973 року позивач та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (актовий запис № 3983 від 10.11.1973 року в книзі реєстрації актів Палацу урочистих подій м. Миколаєва, свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] ). За договором № 616 купівлі-подажу нерухомого майна від 01.11.2001 року посвідченним Миколаївською Товарною Біржею «Мегаполіс-Інфо», позивач та її чоловік купили у відповідача [PERSON] у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 46,90 кв.м та житловою площею 32,30 кв.м. (зареєстровано в Товарній Біржі «Мегаполіс-Інфо» 01 листопада 2001 року за № 616). У відповідності до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» зазначений договір не підлягав подальшому нотаріальному посвідченню, про що прямо вказано в пункті 11 Договору. 26 листопада 2001 року Договір купівлі-продажу від 01.11.2001р. № 616 був зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентарізації (запис № 111 в реєстровій книзі, за реєстровим № 19057 від 26.11.2001року ), сторонам було видано реєстраційне посвідчення та внесено відповідні зміни до технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності. Після купівлі нерухомого майна, позивач та її чоловік [PERSON] постійно проживали в зазначеній квартирі, були в ній зареєстровані та сумісно користувалися спільною нерухомістю. [INFO] чоловік позивача - [PERSON] , помер в м. Миколаєві, про що 23 січня 2013 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану складено відповідний актовий запис № 370 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на його частину майна та частину квартири, що знаходилися у спільній сумісні власності подружжя. У передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України 6-й місячний строк із заявою про прийняття спадщини за законом або відмову від спадщини позивач до нотаріальних органів не зверталася, але відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину. Зазначений юридичний факт підтверджується довідкою форми-3 від 31 січня 2013 року вих. № 226, виданою КПДЄЗ «ПІЛОТ», та ніким не оспорюється. Донька позивача та її померлого чоловіка - відповідач [PERSON] , [INFO] , (св-во про народження серії [NUMBER] , запис № 5673 в книзі реєстрації актів про народження, видане 25.12.1973 року в м. Миколаєі), яка також є спадкоємцем першої черги та на час відкриття спадщини із померлим та позивачем взагалі не проживала, із заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до цього часу в нотаріальні органи не зверталася, але з питання отримання спадщини чи відмови від неї до цього часу не визначилася, до нотаріуса не з`являється та із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини до суду не зверталася, чим фактично не визнає за позивачем право власності на все спадкове майно та створила спірні правовідносини. Інші спадкоємці відсутні. 30 жовтня 2019 року, позивач звернулася до державного нотаріуса Другої Миколаївської державної нотаріально контори Миколаївської області Авраменко С.В., із заявою, про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову частку квартири [ADDRESS] . В цей же день, тобто 30 жовтня 2019 року, державним нотаріусом Авраменко С.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальні дії. Встановивши факти прийняття позивачем спадщини та відсутності інших спадкоємців, передбачених ст.ст. 1261-126 ЦК України, державний нотаріус Авраменко С.В. наголосив на відсутність правовстановлюючих документів для визначення складу спадкового майна, а саме на нікчемність договору купівлі-продажу квартири без його нотаріального посвідчення та державної реєстрації (ст.ст. 220, 657 ЦК України), невизначеність частки спадкодавця у спільній сумісні власності на нерухоме майно та неможливість встановлення такої частки за домовленістю між співвласниками у зв`язку із смертю [PERSON] (ст.370 ЦК України), на неможливість встановити факт прийняття спадщини заявником після смерті [PERSON] , щодо якого відсутні відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Нотаріусом рекомендовано звернутися до суду з питанням про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, визначення часток у спільній сумісні власності на нерухоме майно. На підставі вищенаведеного позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, задля захисту свого права, бо це питання не можливо вирішити в позасудовому порядку. В судове засідання сторони не з"явилися. В судове засідання сторони не з"явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про задоволення позову. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі повідомлені своєчасно та належним чином, в судове засідання не з"явилися, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа - Друга Миколаївська нотаріальна контора, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, просила винести рішення на розсуд суду. Третя особа - Товарна біржа, про причини неявки суд не повідомила. Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачу. Частина четверта статті 223 ЦПК України, роз"яснює про наслідки неявки в судове засідання учасника справи: у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги вмотивованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що з 10 листопада 1973 року позивач та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (актовий запис № 3983 від 10.11.1973 року в книзі реєстрації актів Палацу урочистих подій м. Миколаєва, свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] ). За договором № 616 купівлі-подажу нерухомого майна від 01.11.2001 року посвідченним Миколаївською Товарною Біржею «Мегаполіс-Інфо», позивач та її чоловік купили у відповідача [PERSON] у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 46,90 кв.м та житловою площею 32,30 кв.м. (зареєстровано в Товарній Біржі «Мегаполіс-Інфо» 01 листопада 2001 року за № 616). У відповідності до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» зазначений договір не підлягав подальшому нотаріальному посвідченню, про що прямо вказано в пункті 11 Договору. 26 листопада 2001 року Договір купівлі-продажу від 01.11.2001р. № 616 був зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентарізації (запис № 111 в реєстровій книзі, за реєстровим № 19057 від 26.11.2001року ), сторонам було видано реєстраційне посвідчення та внесено відповідні зміни до технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності. Після купівлі нерухомого майна, позивач та її чоловік [PERSON] постійно проживали в зазначеній квартирі, були в ній зареєстровані та сумісно користувалися спільною нерухомістю. [INFO] чоловік позивача - [PERSON] , помер в м. Миколаєві, про що 23 січня 2013 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану складено відповідний актовий запис № 370 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на його частину майна та частину квартири, що знаходилися у спільній сумісні власності подружжя. У передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України 6-й місячний строк із заявою про прийняття спадщини за законом або відмову від спадщини позивач до нотаріальних органів не зверталася, але відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину. Зазначений юридичний факт підтверджується довідкою форми-3 від 31 січня 2013 року вих. № 226, виданою КПДЄЗ «ПІЛОТ», та ніким не оспорюється. Донька позивача та її померлого чоловіка - відповідач [PERSON] , [INFO] , (св-во про народження серії [NUMBER] , запис № 5673 в книзі реєстрації актів про народження, видане 25.12.1973 року в м. Миколаєі), яка також є спадкоємцем першої черги та на час відкриття спадщини із померлим та позивачем взагалі не проживала, із заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до цього часу в нотаріальні органи не зверталася, але з питання отримання спадщини чи відмови від неї до цього часу не визначилася, до нотаріуса не з`являється та із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини до суду не зверталася, чим фактично не визнає за позивачем право власності на все спадкове майно та створила спірні правовідносини. Інші спадкоємці відсутні. 30 жовтня 2019 року, позивач звернулася до державного нотаріуса Другої Миколаївської державної нотаріально контори Миколаївської області Авраменко С.В., із заявою, про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову частку квартири [ADDRESS] . В цей же день, тобто 30 жовтня 2019 року, державним нотаріусом Авраменко С.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальні дії. Встановивши факти прийняття позивачем спадщини та відсутності інших спадкоємців, передбачених ст.ст. 1261-126 ЦК України, державний нотаріус Авраменко С.В. наголосив на відсутність правовстановлюючих документів для визначення складу спадкового майна, а саме на нікчемність договору купівлі-продажу квартири без його нотаріального посвідчення та державної реєстрації (ст.ст. 220, 657 ЦК України), невизначеність частки спадкодавця у спільній сумісні власності на нерухоме майно та неможливість встановлення такої частки за домовленістю між співвласниками у зв`язку із смертю [PERSON] (ст.370 ЦК України), на неможливість встановити факт прийняття спадщини заявником після смерті [PERSON] , щодо якого відсутні відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Нотаріусом рекомендовано звернутися до суду з питанням про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, визначення часток у спільній сумісні власності на нерухоме майно. За ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з роз`ясненнями п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до статті 657 ЦК України договір купівлі -продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Посилаючись на зазначену правову норму та передбачені ч. 1 ст.220 ЦК України правові наслідки недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору купівлі продажу квартири, нотаріусом обгрунтовано вказано на нікчемність біржового договору купівлі-продажу зазначеної нерухомості. Однак договір купівлі-продажу квартири укладався та посвідчувався Товарною Біржею «Мегаполіс-Інфо» 01 листопада 2001 року. Згідно п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного Кодексу України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у листопаді 2001 року для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) договір купівлі-продажу нерухомості, де однією із сторін є громадянин, підлягає нотаріальному посвідченню. Недотриманність цієї умови тягне за собою недійсність угоди. У відповідності зі ст. 47 ч.2 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно зч.4 ст. З Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Передбачені ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) та зазначені біржовий договором купівлі-продажу нерухомого майна від 01.11.2001року, умови сторонами повністю було виконано, а саме: покупці прийняли від продавця квартиру та зареєстрували придбане майно у Миколаївському МБІТ, сплатили продавцю обумовлену договором суму коштів, а продавець передав продану нерухомість у спільну сумісну власність подружжю [PERSON] . На цей час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири унеможливлене, оскільки місце знаходження продавця невідоме та один із покупців помер у 2013 році. За таких обставин позивач просить суд про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, що надав їй право власності на нерухомість як покупцю так і спадкоємцю за законом, після смерті чоловіка. Той факт, що за біржовим договором від 01 листопада 2001 року квартиру придбано у спільну сумісну власність, підтверджено змістом договору купівлі-продажу та ніким не заперечується. За ч.З cm.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.І cm.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, а частиною 2 цієї ж правової норми зазначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Такий же розмір часток у праві спільної сумісної власності подружжя передбачено ч.І cm. 70 Сімейного Кодексу України та не оспорюється. Визначення рівних часток, а саме по 1/2 частині нерухомого майна за кожним співвласником, необхідне задля визнання права на спадщину за законом. Право власності позивача на 1/2 частину квартири обумовлено визнанням дійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна від 01 листопада 2001 року, тому не вважється окремою позовою вимогою. Крім того суд вважає доведеним, що у відповідності до ч.З cm.1268 ЦК України позивач прийняла спадщину, протягом шести років після смерті чоловіка та відкриття спадщини володіла та користувалася квартирою, доглядала за нею та сплачували усі комунальні послуги, із заявою про відмову від спадщини до органів нотаріату не зверталася. Відповідач [PERSON] , у передбачений ч.І cm.1270 ЦК України 6-місячний строк із заявою про прийняття спадщини до органів нотаріату не зверталася, про відмову від спадщини не заявляла, із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини до суду не зверталася. Відповідно до ч.І cm.1272 ЦК України відповідач [PERSON] , як спадкоємець, який протягом встановленого cm. 1270 ЦК України строку не подав заяву про прийняття спадщини, вважається таким, що не прийняв її, а відтак не може претендувати на отримання у власність частини спадкової нерухомості. За таких обставин позивач має право на отримання у власність спадкової нерухомості та набуття права власності на все нерухоме майно у відповідності до ч.І cm.328 ЦК України. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved