Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON]»юка [PERSON] про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя. [PERSON]»юк [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання об»єктом спільної сумісної власності подружжя, виділ частки в натурі. В судовому засіданні позивачка за основним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримала, вимоги зустрічного позову заперечила, суду пояснила, що 12 липня 2007 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем позивачем [PERSON]»юком [PERSON] у виконавчому комітеті Смоднянської сільської ради, Косівського району Івано-Франківської області за актовим записом № 6. Внаслідок сімейних негараздів шлюб між ними розірвано 18 серпня 2016 року рішенням Косівського районного суду, Івано-Франківської області . За час їх спільного проживання вони спільно придбали автомобіль [NUMBER] вартістю 40 000 грн. Вказані кошти були виключно її виручені за продаж земельної ділянки. Спочатку відповідач погоджувався в добровільному порядку сплатити вартість ? частини вказаного автомобіля однак згодом відмовився. Також в 2014 році вони придбали автомобіль [NUMBER], за який було сплачено кошти в сумі 8000 доларів, тому вважає, що з відповідача потрібно стягнути половину суми вартості цього автомобіля, а саме 4000 доларів на її користь. Формально відповідач [PERSON]»юк [PERSON] перереєстрував даний спірний автомобіль на нового власника, свого товариша - гр. [PERSON] [INFO], жит. [INFO], без її відома, однак і надалі продовжував вільно та відкрито користуватись цим автомобілем. Просить вимоги основного позову в збільшеному вигляді задоволити в повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON]»юка В.М. заперечує, так як фактично на час реєстрації її шлюбу із [PERSON]»юк В.М. в неї на праві власності вже був зареєстрований житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, який вона отримала на підставі договору довічного утримання від 16.04.2003 року від своєї колишньої свекрухи [PERSON], що знаходиться в с.Смодна по вул.. Дорожня 12, Косівського району Івано-Франківської області. За час спільного проживання із [PERSON]»юк В.М. належне їй будинковолодіння не збільшилось істотно у вартості, не заперечує про проведення поточних ремонтів, однак вартість таких робіт була не значною та проведена в основному за її власні кошти. Просить в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач позивач [PERSON]»юк [PERSON] вимоги [PERSON] вважає безпідставними, так як ними за часперебування в шлюбі було дійсно придбано легковий автомобіль, OPEL KADET, 1989 року випуску, який вони спільно продали в 2014 році та він доклавши власні кошти, що мав від продажу свого житлового будинку, купили автомобіль [NUMBER], який також відчужений був ще до розірвання шлюбу. До укладення шлюбу з відповідачкою-позивачкою, він та його мати, [PERSON], [INFO], проживали у власному житловому будинку , що розташований в смт.Кути вул.Боднарська, №2 Косівського району Івано-Франківської області. Будинок належав йому та його матері по ? частині кожному. Після укладення шлюбу з [PERSON] він перейшов проживати в житловий будинок відповідачки, що розташований в с.Смодна вул.Дорожна, №12 Косівського району Івано-Франківської області а після продажу житлового будинку зі згоди [PERSON] до них перейшла проживати і його мати, яка з 2011 року там і проживає. Даний житловий будинок дійсно належав відповідачці на праві власності до укладення шлюбу, однак остання вказаний житловий будинок не будувала, а отримала його у власність на підставі договору довічного утримання від 16.04.2003 року , від своєї колишньої свекрухи, [PERSON] В 2011 році відповідачка захворіла і їй необхідно було провести термінове оперативне втручання. Для проведення операції необхідна була значна сума коштів , яких у відповідачки не було. В зв"язку з цим він змушений був терміново продати належний йому та його матері житловий будинок, що в смт.Кути по вул. Бондарська, №2 Косівського району Івано-Франківської області. Так, 11.05.2011 р. в приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] був посвідчений договір купівлі - продажу житлового будинку, за який вони отримали 20 000 доларів США. Після продажу він разом із матір»ю були зареєстровані в господарстві [PERSON] Суму в 1000 доларів США він надав відповідачці на лікування а решта кошти були витрачені для будівництва літньої кухні в господарстві відповідачки та проведення капітального ремонту житлового будинку. 05.09.2016 року [PERSON] вигнала його з житлового будинку та ще до розірвання шлюбу, пропонувала повернути йому 19 000 доларів США, які були ним вкладені в перебудову та будівництво в її господарстві, однак так і обіцянку не виконала а натомість подала заяву про розірвання шлюбу. Більше того 04.08.2016р. відповідачка отримала 4000 доларів США від продажу легкового автомобіля . За кошти, які були отримані ним від продажу житлового будинку в смт.Кути вул.Боднарська, №2 Косівського району Івано-Франківської області, а саме в сумі 19 000 доларів США ними спільно в господарстві відповідачки були виконані наступні роботи , а саме: в 2011 році було проведено перекриття металопрофелем житлового будинку, повністю перебудовано з старої незавершеної будівництвом в 1969 році стайні на літню кухню та гараж розміром 7x5 м2 . Гараж вимуруваний з шлакоблоку та поштукатурений зовні. З цих же коштів оплачували за роботу майстрам та будівельникам. В літній кухні проведено євро-опалення, покрито літню кухню і гараж металопрофелем, проведено водопостачання та газифікацію літньої кухні, каналізацію, облаштована з підігрівом підлога в літній кухні та облицьована повністю підлога кахелем. Стелі оббиті гіпсокартоном, поставлені в літній кухні 4 пластикових вікна та 4 дерев"яних дверей. Зовні літня кухня утеплена пінопластом. В частині житлового будинку, також під час перебування його в шлюбі з відповідачкою, зроблено капітальний ремонт, поміняли 5 дерев"яних вікон на металопластикові в цілому житловому будинку, переобладнали опалення в цілому будинку, придбали новий газовий котел, який також встановили в приміщенні будинку, проведена до житлового будинку нова каналізація. Таким чином в період з 12.07.2007р. по 18.08.2016р. за час перебування їх в шлюбі майно, яке належало на праві власності відповідачці, а саме будинковолодіння по вул.Дорожна, №12 с.Смодна Косівського району Івано-Франківської області покращилося по якості та істотно збільшилося в своїй вартості за рахунок грошових коштів, які були вкладені ним особисто в дане господарство. А тому просить визнати за ним право власності на ? частину вказаного будинковолодіння, із проведенням виділення його в натурі, так як іншого житла в нього немає. В задоволенні основного позову просить відмовити. Зустрічний позов в зміненому вигляді просить задоволити. Суд вислухавши сторони, свідків вважає, що основний позов підлягає задоволенню а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за наступних підстав: Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 12.07.2007 року у виконкомі Смоднянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області за актовим записом № 6, що стверджується відповідною відміткою в паспорті позивачки (а.с.5 т.1). В наслідок сімейних негараздів шлюб між ними розірвано 18 серпня 2016 року рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області (а.с.54 т.1) За час перебування сторін в шлюбі, а саме в 2014 році вони придбали автомобіль [NUMBER], за який було сплачено кошти в сумі 8000 доларів, який [PERSON]»юк В.М. без відома та згоди позивачки за основним позовом, відчужив. А також за час їх спільного проживання в шлюбі сторонами було придбано в листопаді 2007 року автомобіль [NUMBER] вартістю 40 000 грн. Факт придбання вказаних автомобілів в період перебування сторін в шлюбі ніким не оспорюється та підтверджується довідкою Територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного Центру в Івано-Франківській області за № 1708 від 23.08.2016 року (а.с.7 т.1). Відповідно до довідки регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області, територіального сервісного центру 2643 за № 568 від 23.03.2016 року (а.с.76 т.1) а також за № 1642 від 16.08.2016 року (а.с.79 т.1) вбачається, що за [PERSON]»юком В.М. зареєстровані наступні транспортні засоби: автомобіль [NUMBER] дата реєстрації 02.11.2007 року та FIAT DOBLO д.н.з. [NUMBER], дата реєстрації 11.09.2014 року, який в наслідок продажу 04.08.2016 року перереєстрований на нового власника [PERSON] (а.с.77 т.1) Як пояснив, в судовому засіданні [PERSON]»юк В.М. автомобіль FIAT DOBLO був проданий ними за час його перебування в шлюбі із [PERSON] при чому остання отримала кошти в сумі 4000 доларів США за вказаний автомобіль. Факт отримання коштів в сумі 4000 доларів США за проданий автомобіль [PERSON] катерично заперечила, та жодних доказів відповідачем не надано. Як вбачається із висновку судової автотехнічної оціночної експертизи № 012-2/ТЛ-17 від 18.04.2017 року (а.с.233-246 т.1) дійсна ринкова вартість досліджуваного автомобіля FIAT DOBLO, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], на момент дослідження становить 203960,60 грн . Окрім того як вбачається із висновку судової автотехнічної оціночної експертизи № 012-3/ТЛ-17 від 18.04.2017 року (а.с.1-12 т.2) дійсна ринкова вартість досліджуваного автомобіля OPEL KADET, 1989 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], на момент дослідження становить 49494,00 грн . Згідно зі\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку ( доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов»язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту ( ч. 1\~ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~ст.. 69 СК України. Поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними ( частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). Згідно роз"яснень п.п.23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року\~„ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3\~ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч.2,3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім"я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов"язаннями, що виникли в інтересах сім"ї. В ч. 1\~ст. 369 ЦК України\~закріплено положення про те, що співвласники володіють і користуються майном, що є у спільній сумісній власності, спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 2\~ст. 369 ЦК України законодавець визначає порядок розпорядження сумісним майном. Воно має здійснюватися лише за згодою всіх співвласників, яка може бути виражена в будь-якій формі, встановленій\~ЦК України\~для правочинів. Під розпорядженням необхідно розуміти як передачу в тимчасове користування інших осіб, так і відчуження його у власність інших осіб. Однак у випадках вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який вимагає нотаріального посвідчення та ( або) державної реєстрації, згода співвласників на його вчинення має бути висловлена письмово й нотаріально посвідчена в порядку, встановленому нотаріальним законодавством. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.22\~Постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В п. 25 цієї\~Постанови\~зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4, 5\~ст.71 СК\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За вищевказаних підстав суд вважає підставними та доведеними в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за [PERSON] право на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя а саме: автомобіль FIAT DOBLO 2008 року випуску, номер шасі ZFA22300005600155, колір чорний, д.н.з. АТ 7670ВМ та автомобіль OPEL KADET 1989 року випуску, шасі № WOL000036К2553416, колір синій, д.н.з. [NUMBER]. А також в частині стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] відповідно до висновків судових автотехнічних оціночних експертиз в загальному 126727,30 грн. в рахунок компенсації вартості спільного майна подружжя, що складає: 101980,30 грн. вартості ? частини автомобіля FIAT DOBLO д.н.з. АТ 7670ВМ та 24747,00 грн. вартості ? частини автомобіля [NUMBER]. Відповідач позивач в підтвердження вимог зустрічного позову щодо визнання будинковолодіння, що в с.Смодна по вул. Дорожна 12 Косівського району Івано-Франківської області об»єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за ним права ? його частину долучив до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.05.2011 року (а.с.53 т.1), що укладений між [PERSON]»юком В.М, [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої. За умовами вказаного договору [PERSON]»юк В.М. та його мати [PERSON] продали належний їм на праві власності по ? частині житловий будинок, що розташований в смт.Кути вул.Боднарська, №2 Косівського району Івано-Франківської області. Продаж будинку вчинено між сторонами за 60863 грн. Саме вказаним договором купівлі-продажу від 11.05.2011 року спростовуються пояснення [PERSON]»юка В.М. про продаж належного йому із матір»ю житлового будинку за ціну в 20000 доларів США, які останній ніби-то витратив на значне покращення будинковолодіння позивачки [PERSON] на ? частину якого претендує, як спільну сумісну власність подружжя. Як встановлено в судовому засіданні позивачці в справі, [PERSON] на праві власності належить будинковолодіння, що в с.Смодна вул. Дорожна 12 Косівського району Івано-Франківської області. Вказаний факт підтверджено договором довічного утримання від 16.04.2003 року (а.с.81т.1) а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.82 т.1). Окрім того відповідно до Державного акту (а.с.83т.1) [PERSON] відповідно до договору довічного утримання являється власником земельної ділянки площею 0,2424 га , що в с.Смодна Косівського району за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до акту обстеження проведеної реконструкції підсобного приміщення , що складений депутатом Смоднянської сільської ради 03.10.2016 року Никифорчин та погодженим сільським головою Смоднянської с/ради [PERSON]Ю, (а.с.88 т.1) в господарстві , яке належить [PERSON] на праві власності в 2006 році було проведено реконструкцію господарської прибудови, а саме літньої кухні, яка в технічному плані позначена літерою «Б» та навісів «В» і «Г». Факт проведення [PERSON] реконструкції господарських будівель в належному їй будинковолодінні, що в с.Смодна по вул. Дорожна 12, підтверджено також і долученими до матеріалів справи письмовими доказами, а саме: рахунками та накладними від 05.04.2004 року про придбання будівельних матеріалів та ін.товарів (а.с.89-92 т.1); гарантійними талонами від 09.05.2004 року на придбання газового котла, електронасоса (а.с.93, 96, 97-98); накладною № 118 від 14.06.2006 року (а.с.94 т.1) на придбання шлакоблоку, цементу, накладною від 15.06.2006 року на придбання пиломатеріалів обрізних; накладною № 1585 від 05.04.2004 року на придбання будівельних матеріалів (а.с.101-102 т.1). Отже аналізуючи долучені до матеріалів справи вищевказані письмові докази очевидним є факт проведення [PERSON] реконструкції господарських будівель та споруд в належному їй будинковолодінні, що в с.Смодна по вул. Дорожна 12 ще до укладення шлюбу із відповідачем позивачем [PERSON]»юком В.М., тобто до 12 липня 2007 року. Також суд звертає увагу, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.02.2016 року [PERSON] продала [PERSON] належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,1427 га для ведення особистого селянського господарства за ціною 34719 грн. (а.с.105-106 т.1) та вказані кошти з її слів витратила на покращення свого будинковолодіння. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він купляв легковий автомобіль в сторін в справі OPEL KADET, д.н.з. [NUMBER], гроші давав жінці в сумі 2100 доларів США. Свідок [PERSON] дав суду показання, що раніше з позивачкою вони працювали разом в фірмі, яка займалась будівництвом та ремонтом. В цій фірмі працював також і покійний чоловік [PERSON] столяром та свекруха. Особисто він допомагав ще покійному чоловікові позивачки будувати літню кухню в період 1990-1991 років. В 2004 році померла свекруха [PERSON], після чого позивачка в успадкованому домогосподарстві в с.Смодна по вул.Дорожна 12, побудувала гараж. В 2011 році при пошкоджені градом покрівлі, він порекомендував майстрів та остання перекривала дах на хаті та літній кухні. Як йому відомо [PERSON] сама розраховувалась за виконані роботи із майстрами. Відповідач ніде не працює , заробітку не має та взагалі біля господарства позивачки нічого не робив. За час їх спільного проживання вони придбали два автомобілі, які [PERSON]»юк В. і продав. Свідок [PERSON] пояснив, що сім»ю позивачки він добре знає, так як раніше покійний чоловік останньої, її свекруха та вона працювали разом із ним в фірмі яка займалась будівництвом та проведенням ремонтних робіт. Він являвся директором СФГ «Діброва», позивачка в справі працювала бухгалтером, її перший чоловік був столяром. В житловому будинку, де проживає позивачка, що в с.Смодна по вул.. Дорожна 12 він був неодноразово та може ствердити, що фактично літня кухня була побудована ще за життя першого чоловіка в 1990-1991 роках, гараж вже будувався позивачкою після смерті свекрухи в 2006 році. Він особисто допомагав позивачці шукати майстрів, а також допомагав в придбанні та доставці будівельних матеріалів та іншої необхідної техніки. Розрахунок за придбані товари позивачка проводила сама. Його фірма серед іншого займалась і виготовленням шлакоблоку та в 2006 році позивачка купляла шлакоблок, цемент та пиломатеріали обрізні для будівництва гаража. За час спільного проживання сторін, ними спільно було проведено перекриття даху на житловому будинку в 2011 році в наслідок пошкодження градом. Ще за життя колишньої свекрухи, літня кухня в господарстві вже була придатна повністю до життя, із проведеними всіма комунікаціями, так як там проживала до дня смерті [PERSON] [PERSON] пояснила, що проживає в с.Смодна, доводилась родичкою першого чоловіка позивачки і періодично бувала в їх господарстві. Ствердила, що будинковолодіння , що в с.Смодна по вул. Дорожна позивачка успадкувала після смерті [PERSON] Фактично [PERSON] хату добудовувала із своїм першим чоловіком, а також вони спільно побудували і літню кухню. Стверджує, що на час будівництва літньої кухні вона позичала їм кошти на придбання цегли , це був початок 1990х років. Вже після смерті свекрухи [PERSON] добудовувала літню кухню та побудувала гаража також провела ремонт в хаті. Всі ці роботи остання проводила сама, тобто до одруження із відповідачем в цій справі. [PERSON]»юка В. знає, так як останній проживав в [INFO], він ніде не працював, вони продали цю хату та із мамою купили хату в Кутах, а після перейшов проживати до позивачки однак жодних коштів в покращення будинковолодіння особисто а ні він а ні його мати не вкладали та не добудовував нічого. Літня кухня в цьому господарстві яка була на день смерті [PERSON], яка там проживала, така і є в даний час. Їй відомо, що позивачка продала дві земельні ділянки і за виручені кошти проводила ремонти та будівництво в своєму господарстві. Свідок [PERSON] пояснив, що відповідач із мамою проживали в с-щі Кутах по сусідству із ним. Зі слів [PERSON]йому відомо, що після продажу [PERSON]»юком В. житлового будинку в с-щі Кутах, в господарстві позивачки почалось проведення різних ремонтних робіт. Літня кухня була вимурована та накрита а всі решта роботи проводив відповідач. Хто саме перекривав дах та оплачував майстрів йому не відомо. [PERSON] Дмитрович, пояснив, що він знаходиться в дружніх відносинах із відповідачем в справі та в період 2011 року виконував в господарстві сторін в с.Смодна бетонні роботи, а також виконував ряд інших будівельних робіт в літній кухні, гаражі, кошти йому оплачував відповідач. Аналогічні покази надали свідки [PERSON] та [PERSON] який доповнили, що за роботу розраховувались то [PERSON] , то [PERSON]»юк В. Свідок [PERSON] пояснила, що доводиться матір»ю відповідача, вона проживала в с-щі Кутах до 2011 року та після продажу свого житлового будинку перейшла проживати в [INFO]. Хату вона згодилась продати так як позивачка в той час хворіла і була необхідність в коштах. Як їй відомо син продав їх житловий будинок за ціну 20000 доларів США. Із який передав їй половину, як належну їй частку. Вона ці кошти вклала в будівництво літньої кухні та проведення будівництва гаража в господарстві позивачки куди перейшла проживати, так як іншого житла в них із сином не було. Всі ремонтні роботи в літній кухні були проведені за її власні кошти виручені від проданого житлового будинку. В 2011 році перекривали дах на житловому будинку. Син купляв всі будівельні матеріали за кошти виручені ними від проданого житлового будинку. В житловому будинку, де син проживав із [PERSON], він за власні кошти зробив євроремонт, робив побілки, купляв меблі, поміняли вікна. Щодо придбання сином та продажу автомобілів їй не відомо. Суд звертає увагу, що показання свідків: матері відповідача-позивача - [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо проведення будівництва літньої кухні в господарстві та гаража в період 2011 року, після продажу відповідачем належного йому із матір»ю житлового будинку спростовуються окрім показань свідків [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] письмовими доказами в справі, зокрема квитанціями та накладними на придбання [PERSON] будівельних матеріалів та предметів інтер»єру, техніки в період 2004 та 2006 років (а.с.89-102 т.1), тобто до укладення шлюбу із [PERSON]»юк В. Показання вказаних свідків ґрунтуються лише на власних припущеннях. Крім цього, як посиланння вказаних свідків так і твердженння в [PERSON] в тій частині, що він за кошти виручені від продажу власного будику проводив будівництво літньої кухні та гаража не заслуговують на увагу та спростовуються дослідженими доказами в суді, зокрема відповідно до договору довічного утримання укладеного в 2003 році ще до реєстрації шлюбу між стронами вбачається, що [PERSON] набула право власності за вказаним договором не тільки на житловий будинок, а і на госпорадські споруди які вже на той час були споруджені, що підтверджено також і технічною документацією виданою на первинного власника [PERSON] При укладенні договору довічного утримання нотаріусом перевірено наявність зазначеного майна , що стверджується п.6 вказаного договору, тобто із даних обставин видно, що вже було споруджено господарські будівлі до укладенння довоговору купівлі- продажу [PERSON] і на даний час не змінилось у вартості, оскільки ним цього факту не доведено. Що стосується показання свідка [PERSON] яка пояснила, що вони із чоловіком купили в 2011 році у відповідача житловий будинок в с-щі Кутах. Кошти вони передавали [PERSON]»юку В., спочатку дали 1000 доларів завдатку, а решту 19000 доларів США передали відповідачу пізніше нічим не підтверджено, оскільки в договорі купівлі -продажу була зазначена сума 60863 грн., а розписки про отримання відповідачем іншої суми в них немає. Покази свідка [PERSON] в частині отримання відповідачем 20000 доларів США за проданий ним житловий будинок спростовуються самим договором купівлі-продажу (а.с.53 т.1) де зазначено вартість проданого житлового будинку 60863,00 грн , більше того [PERSON] не являється стороною вказаного договору, а покупцем є [PERSON] Експерт [PERSON] надав суду пояснення, що ним проводилась судова будівельно-технічна та судова авто-технічна оціночна експертиза. При проведенні оцінки транспортних засобів на огляд такі ТЗ не були надані а тому оцінка проводилась із визначенням середньо-ринкової вартості таких ТЗ. При проведенні судової будівельно-технічної експертизи ним було проведено дослідження та надано висновок, який підтримує, доповнень не має. Норми\~СК України\~у статтях\~57, 60\~встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм\~\~майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України\~містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої\~ст.57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у ст.60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування ст.60 СК України\~та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Так, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що спірне будинковолодіння, що в с.Смодна по вул.. Дорожна №12, на ? частку якого претендує відповідач-позивач була набута [PERSON] до укладення шлюбу із [PERSON]»юк В.М. \~\~\~\~ Досліджуючи джерело походження грошових коштів, за рахунок яких було на думку відповідача-позивача істотно збільшено у своїй вартості будинковолодіння належне [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.05.2011 року (а.с.53 т.1) [PERSON]»юк В.М. та його мати [PERSON] продали належний їм на праві власності житловий будинок, що розташований в смт.Кути вул.Боднарська, №2 Косівського району Івано-Франківської області за 60863 грн. однак доказів того, що саме вказані кошти були витрачені на покращення та істотне збільшення у своїй вартості будинковолодіння позивачки суду так і не надано. Фактично долучені до матеріалів справи всі письмові докази на придбання будівельних матеріалів та ін. речей, предметів інтер»єру, побуту були придбані позивачкою до вчинення відповідачем даного правочину також суд бере до уваги, що позивачкою укладено договір купівлі продажу земельної ділянки, що свідчить про наявність у неї особистих коштів які за її власним міркування могли бути потрачені на поточний ремонт будинку. Із висновку екпертизи не вбачачається, що після укладенння договору довічного утримання господаство збільшилось в об"ємі чи у вартості і не вказано, що проводились капітальні ремонти чи добудови. Крім цього, не може бути підставою і той факт, що останній займався підприємницькою діяльністю і дохід, як він зазначає, витрачав на ремонт будинку збільшивши його в об"ємі та вартості, однак даний факт ним в судовому засіданні не доведений і не надано які саме доходи він отримував, також і не підтверджено, що він та його мати кошти вилучені за продаж будинку вклали у у ремонт господарства поизвачки-відповідачки. Посилання [PERSON] на прописку його та його матеріа до вказаного будинку не можуть давати підстави на його право власноті на спірне будинковолодіннні, оскільки відповідно до наведеного закону сама по собі прописка не дає підстав для визнанння за ним права на майно , більше того саме за погодженням власника майна орган місцевого самоврядування проводить прописку до житлового будинку. Отже, спірне будинковолодіння є особистою власністю [PERSON], а тому в силу ст.57 СК України\~не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статей\~ 10, 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із\~ст.212 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об»єктивні підстави вважати, що основний позов підлягає задоволенню а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю. Відповідно до п.6 ч.1\~ст.214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно Закону України «Про судовий збір»,\~ставка судового збору при подачі позовної заяви майнового характеру станом на 01.01.2017 року складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачка-відповідачка [PERSON] при подачі позову сплатила судовий збір в сумі 552,00 грн (а.с.1 т.1) та збільшуючи позовні вимоги сплатила судовий збір в сумі 640,00 грн., (а.с.72 т.1) в той час як відповідно до висновків експерта загальна ціна позовних вимог останньої складає суму 253454,60 грн . Таким чином сума недооплаченого [PERSON] судового збору складає 1342,54 грн ( 2534,54-640,00 552,00грн.= 1342,54 грн). А також відповідачем позивачем при подачі зустрічного позову оплачено судовий збір в сумі 687,71 грн в той час як відповідно до висновку експерта вартість будинковолодіння складає 271464,00 грн . Отже [PERSON]»юку В.М. слід провести доплату судового збору в сумі 2026,93 грн ( 2714,64 687,71 грн=2026,93 грн). До судових витрат відноситься кошти витрачені позивачкою за основним позовом [PERSON] в сумі 5200,00 грн за проведення судово-будівельної експертизи та судових авто-технічних експертиз, що стверджується квитанцією (а.с.23 т.2) такими чином ? частина цієї суми, що складає 2600,00 грн. підлягає стягненню із відповідача-позивача [PERSON]»юка В. в користь [PERSON] На підставі наведеного, п.1 ч.1 ст. 57, ч.1 ст. 60, ст. 62, 63, ст. 68, 70, 71, ч 2 ст. 114 СК України, ст. 64 Житлового кодексу України, ст. 118, 120 ЗК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.11.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 364, 368, 370, 372 ЦК України,

Outcome: approved