Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що у 2006 р. сторонами було укладено шлюб. За час шлюбу у сторін народилася дочка - [PERSON], 06 р. н.. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 18.04.08 р. шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина сторін залишилась проживати з нею. Так як відповідач не утримував дитину сторін, вона звернулась до суду із заявою про стягнення аліментів. Однак, відповідач аліментів не сплачує. Згідно з довідкою ДВС, є заборгованість відповідача по сплаті аліментів на сьогодні. Весь цей час відповідач життям дочки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На даний час дитині 8 р., вона не пам'ятає батька, не має до останнього ніяких почуттів, так як за всі ці роки жодного разу його не бачила. У спілкуванні з нею дитина ніколи про батька не питала та не цікавилась. З січня 2009 р. вона з дочкою проживає з її батьками у трикімнатній квартирі. Дитині забезпечені гідні умови проживання, гармонійна атмосфера оточення. Між нею, дитиною і батьками склались усталені доброзичливі стосунки, що сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитині вчасно проведено профщеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров'я - задовільний. Наглядом за станом здоров'я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день займається вона. Відповідач участі в житті дитини не приймає, хоча жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста її та дитини перебування, а з її боку ніколи не створювались перешкоди у спілкуванні дитини з відповідачем та прийманні ним участі у вихованні. Зазначає, що вищевикладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання відповідача виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Вона вважає, що нехтування батьківськими обов"язками з боку відповідача принижує гідність дитини, наявність юридичного батька, який є фактично чужим, може у подальшому призвести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Зазначає, що рішенням виконкому Ковельської міськради від 09.01.14 р. № 10 було вирішено затвердити висновок органу опіки та піклування Ковельської міськради від 30.12.13 р. № 544 - 1.20 "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] ([INFO]). Просить позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав щодо вказаної вище дитини. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, обгрунтувавши його вищенаведеними доводами. Суду додатково пояснила, що відповідач на протязі багатьох років не цікавиться вихованням та утриманням дитини. З її боку перешкод у виконанні відповідачем своїх батьківських обов"язків щодо дочки не було. Відповідач жодного разу не був у школі, де навчається дочка та не цікавився її навчанням тощо. Після затвердження висновку органі опки та піклування вона не зверталась до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, так як надіялась на те, що він зробить належні висновки. Одна, так не сталось. У 2014 р. відповідач, дійсно, будучи обвинуваченим у кримінальному провадженні про злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини сторін, сплатив їй 400 грн. аліментів, а вона, вважаючи, що він змінить своє ставлення до дочки на краще та надалі буде вживати заходів по наданню дитині утримання, відмовилась підтримувати обвинувачення надалі. Однак, з того часу поведінка відповідача не змінилась на краще у цьому питанні. У 2015 р., у зв"язку з вирішенням питання про порушення кримінального провадження щодо відповідача через злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини сторін, відповідач перерахунок на її рахунок біля 120 грн.. Однак, на даний час кримінальне провадження не порушено, так як термін несплати аліментів не перевищив 6 міс.. Просить позов задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, в судове засідання 05.03.15 р. не з"явився, а у судовому засіданні 24.02.15 р. позов підтримав, суду пояснив, що задоволення позову в повній мірі відповідатиме інтересам неповнолітньої дитини. В судовому засіданні позивач позову не визнав, суду пояснив, що, дійсно, він проживає окремо від дитини сторін тривалий час. На протязі багатьох років він цікавився життям дочки, однак, досить поверхнево. З дитиною майже не спілкувався за винятком кількох разів. Вказує, що причиною цього було те, що позивач утруднює йому спілкування з дитиною частини змінами місця проживання. У школі, де навчається дочка, він, дійсно, жодного разу не був. Він придбав дочці телефон, однак, у телефонному режимі не спілкується з дочкою, так як вона телефон загубила. У 2014 р. він, дійсно, обвинувачувався у злісному ухиленні від сплати аліментів на утримання дитини сторін, сплатив позивачеві двічі по 200 грн. аліментів, а у 2015 р. - 200 грн. в час, коли слідчим вирішувалось питання можливості відкриття нового провадження за ст. 164 КК України. При цьому він слідчому надавав докази сплати аліментів позивачем на утримання дочки, у зв"язку з чим провадження за ст.. 164 КК України відкрито не було. Зазначає, що має ще утриманців, крім дитини сторін. Запевняє, що надалі буде вживати заходів по наданню дитині утримання. Однак, з часу звернення позивача до суду з розглядуваним позовом він не вживав заходів до покращення виконання батьківських обов"язків щодо дочки. Просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, вислухавши думку прокурора, яка вважає, що позов підлягає до задоволення, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що заявлені вимоги підставні та підлягають до повного задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Та обставина, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини: дочки [PERSON], [INFO], стверджується копією свідоцтва про народження дитини. Та обставина, що сторони перебували у шлюбі з 2006 р. та розірвали свій шлюб, стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 21.05.08 р. серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації ацс по м. Ковелю Ковельського мурую Волинської області. Тієї обставини, що неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачем, відповідач не оспорює. Відповідно висновку органу опіки та піклування виконкому Ковельської міськради Волинської обл. від 30.12.13 р. № 545 - 1. 20, є доцільним та відповідає інтересам неповнолітньої дитини сторін позбавлення відповідача батьківських прав щодо вказаної вище дитини. Висновок затверджений рішенням виконкому Ковельської міськради від 09.01.14 р. № 10. Суд враховує ту обставину, що вищезазначений висновок, дійсно, затверджувався на початку 2014 р., тобто, біля року тому, однак, в судовому засіданні, на думку суду, знайшло своє ствердження посилання позивача на ту обставину, що ні після розгляду питання комісією із захисту прав дитини, що тричі виносила на розгляд питання сторін; ні після порушення щодо відповідача провадження за ст. 164 КК України у 2014 р., ні після інформування відповідача В ДВС та правоохоронними органами про можливість порушення щодо нього кримінального провадження за ст. 164 КК України у 2015 р., ні після закладення позивачем розглядуваного позову до суду, відповідач не тільки не вжив заходів до зменшення заборгованості по аліментах, надання дитині сторін утримання, а й до налагодження шляхів спілкування з дитиною віч- на - віч з дочкою чи у присутності позивача чи педагога, або у шкільному закладі, що відвідує дитина. Не виявив свого інтересу до життя та навчання дочки, а також - іншої форми батьківського піклування. А тому вищезазначений висновок є досить актуальним та таким, що відповідає вищим інтересам дитини і може бути взятий судом до уваги нині. Як слідує з довідки № 228 від 19.02.15 р., виданої В ДВС Ковельського МРУЮ Волинської області, відповідач, дійсно, має заборгованість по аліментах на у тримання дитини сторін за період з 23.10.12 р. по 01.02.15 р. в сумі 10 266 грн. 13 коп., що є досить значною. Відповідно до листа № 12/674 від 26.02.15 р., надісланого Ковельським МВ У МВС України у Волинській області, у розпорядженні МВ відсутні будь - які документальні підтвердження сплати відповідачем аліментів позивачем. Посилання відповідача на ту обставину, що йому раніше та у 2015 р., зокрема, не було достеменно відомо адресу місця проживання позивача та дитини, а позивач перешкоджає його спілкуванню з дочкою, не знайшли в судовому засіданні свого ствердження та будь - якими доказами суду відповідачем не доведені. Відповідач не надав суду доказів того, що ним порушувалось питання про встановлення відповідним органом чи судом порядку та умов спілкування з дочкою і участі у її вихованні. Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов"язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватись про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як слідує із змісту ч. 2 ст. 141 СК України, проживання батьків дитини окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. За змістом ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов"язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню своєї дитини без поважних причин. Відповідач мав можливість виконувати свій обов"язок по вихованню дитини та її утримувати, однак, ухилялась від виконання цього обов"язку на протязі тривалого часу. Відповідач виявляє байдужість як в частині надання дочці належного утримання, так і в частині участі у її вихованні, вжитті заходів до спілкування з дочкою та налагодження стосунків. А тому позбавлення відповідача батьківських прав щодо вказаної вище неповнолітньої дитини сторін є доцільним, не суперечить інтересам дитини. Доводи відповідача, наведені ним у заперечення вимог позивача, не спростовують доводів позивача, що є обґрунтованими. Позов слід задовольнити. З відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у справі. На підставі наведеного,

Outcome: approved