Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про розірвання договору, стягнення коштів та зобов"язання вчинити дії, згідно якого просить розірвати укладений між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] договір на виготовлення і установку пам"ятника від 18.08.2016 року; стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь позивача збитки у розмірі 4385 грн; стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн; зобов"язати фізичну особу - підприємця [PERSON] власними силами та за власний рахунок демонтувати та вивезти гранітну надмогильну споруду з ділянки сектору № 1, ряд 13, місця 14 на Центральному кладовищі. В обґрунтування заяви зазначає, що 09 серпня 2015 року помер її чоловік [PERSON]. Через рік після смерті чоловіка, а саме 18 серпня 2016 року, позивач та її онук [PERSON] вирішили поставити на кладовищі надмогильну споруду покійному чоловіку, і звернулися до ФОП «[PERSON]Л.» за адресою: вул. Космонавтів, 13, у м. Кривому Розі, де ознайомились зі спектром послуг ФОП, цінами, матеріалами їхньої продукції, строками виготовлення, та ін. 15.08.2016 року позивач замовила у даного підприємця виготовлення та встановлення гранитного памятнику. Дану угоду було закріплено підписанням відповідного договору на виготовлення і установку памятника, за умовами якого відповідач зобов'язався поставити гранітну надмогильну споруду, включаючи послуги з її встановлення та монтажу. Позивачем повністю оплачено послуги за даним договором у розмірі 4385 грн. Памятник був встановлений 23 вересня 2016 року. Через 10 днів після установки надмогильної споруди, позивач пішла на кладовище подивитися на памятник, і побачила, що даний памятник стоїть під нахилом, після чого вона зателефонувала до відповідача, на що їй відповіли, що все буде виправлено. 05 жовтня 2016 року її онуку [PERSON] на мобільний телефон телефонував [PERSON], і повідомив, що він був на кладовищі, і побачив, що їх памятник упав і розколовся на частини. Позивач одразу поїхала на кладовище, щоб упевнитися, що товариш її онука помилився, і з їх памятником все гаразд, вважала, що відповідач виправив недоліки, і поставив памятник так, як потрібно, але позивач побачила, що памятник упав вперед і розколовся на частини. Вона злякалась і покликала доглядача кладовища [PERSON] і показала йому, що памятник лежить на надгробиці, тобто упав вниз, про що вони склали відповідний акт. Потім позивач одразу звернулась з вимогою-претензією до виконавця робіт ФОП [PERSON], в якій прохала розірвати укладений договір на виготовлення памятника та повернути витрачені кошти у розмірі 4385 грн, але відповідач розірвала дану претензію і всіляко почала її ображати, і посилаючись в своїх образах на те, що це позивач і її онук [PERSON] самі і зруйнували памятник, і тому їм ніхто нічого повертати не буде. Позивач вважає, що свої зобов'язання за вказаним договором відповідач не виконав, поставивши та встановивши споруду неналежної якості, внаслідок чого вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач прийняла роботу, підписавши акт прийому-передачі виконаних робіт, на момент установки памятника все виглядадо так, як потрібно було бути. Але зі спливом 10 днів, надмогильна споруда мала істотні недоліки стосовно якості продукції та її монтажу, зокрема: наявні дефекти склеювання елементів між собою (товщина швів неоднакова по всьому периметру споруди) та механічні пошкодження (виїмки у декількох місцях); присутній різний відтінок плит, з яких складається споруда та мало того, споруда самозруйнувалась. Окрім зазначеного, його онук [PERSON] звертався до Виконкому Саксаганської районної у місті ради зі зверненням стосовно відшкодування збитків з ФОП [PERSON] за надання не якісних послуг по встановленню і демонтажу надмогильної споруди, на що йому була надана відповідь, в якій вказано для встановлення причин руйнування памятників та якості проведення робіт щодо його встановлення, субєкту господарювання рекомендовано звернутися до Торговельно-промислової палати для проведення належної експертизи. Відповідно до чинного законодавства, обов'язок проведення експертизи належить продавцю товару (послуг), при цьому відповідач проігнорував проведення даної експертизи, тобто погодився з думкою позивача, що памятник виготовлено і демонтовано не якісно, і він самозруйнувався саме по цій причині з вини виконавця робіт. Враховуючи викладене, позивач вважає за необхідне розірвати укладений між нею та відповідачем договір на виготовлення та установку памятника, стягнення відповідача збитків у вигляді внесеної позивачем оплати за цим договором у сумі 4385 грн та зобовязати відповідача власними силами та за власний рахунок демонтувати та вивезти гранітну надмогильну споруду з сектором № 1, ряд № 13, місце № 14 на Центральному кладовищі. Позивач вважає, що їй було завдано моральної шкоди, оскільки саме неправомірними діями відповідача порушені її права; моральну шкоду оцінює в 5000 грн. Представник позивача за довіреністю [PERSON] надав до суду заяву, згідно якої позов підтримав та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на вищевказані обставини, а також на те, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, заслухавши думку сторін, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 серпня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір про виготовлення та встановлення памятника (а.с. 9 - 10). Позивачем оплачено в повному обсязі вартість робіт у сумі 4385 грн, що підтверджується відміткою на першому аркуші договору (а.с 9). Відповідно ч.1 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно із ст. 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Отже, судом встановлено, що позивачем оплачено повну вартість робіт за договором у розмірі 4385 грн, тоді як відповідачем зобов'язання за договором підряду виконано неналежним чином, при виконанні робіт були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду, оскільки позивач була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору До договору підряду застосовуються загальні правила ст.ст. 651-653 ЦК України про підстави і порядок та наслідки розірвання цивільно правових договорів Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 18 жовтня 2016 року доглядач Центрального кладовища встановив, що на могилі [PERSON] у першому секторі пам"ятник виготовлений з чорного граніту лежав розбитим на 6 частин, що підтверджується його заявою (а.с. 11). 18 жовтня 2016 року позивач звернулась до відповідача з претензією (а.с. 12), відповідно до якої просить повернути їй грошові кошти у розмірі 4385 грн, у зв"язку з тим, що ФОП [PERSON] виконано неналежним чином встановлення пам"ятника, що призвело до його нахилу, падіння та руйнування. Позивач зверталась до відповідача виконкому Саксаганської районної у місті ради та згідно відповіді завідувача відділом розвитку підприємництва виконкому Саксаганської районної у місті ради (а.с. 13), з метою встановлення причин руйнування пам"ятника та якості проведених робіт щодо його встановлення суб"єкту господарювання рекомендовано звернутися до Торговельно-Промислової палати для проведення незалежної експертизи; з метою запобігання в подальшому скарг від громадян. Отже, відповідачем були порушені істотні умови договору підряду, а саме - були надані послуги на виконання робіт неналежної якості, що значною мірою позбавило позивача того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 615 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, умов договору та вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що слід розірвати договір на виготовлення і встановлення пам"ятника, укладений 18 серпня 2016 року між сторонами, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума оплати за договором на виготовлення і встановлення пам"ятника від 18 серпня 2016 року, сплачена позивачем в розмірі 4385 грн та слід зобовязати відповідача - фізичну особу - підприємця [PERSON] власними силами та за власний рахунок демонтувати та вивезти гранітну надмогильну споруду з ділянки сектору № 1, ряд 13, місця 14 на Центральному кладовищі. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Позивач в позовній заяві вказує, що невиконання відповідачем зобов'язання призвело до її душевних страждань. Позивач вважає, що неправомірними діями відповідача порушені права позивача, у зв'язку з цим відповідач завдав їй моральної шкоди, яку оцінює в 5000 грн. Відповідно до положень Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. З аналізу норм параграфу 3 глави 82 ЦК України випливає, що у спорах про захист прав споживачів діюче цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода спричинена життю або здоров'ю споживача, що позивачем не доведено. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Укладений між сторонами договір не передбачає відшкодування моральної шкоди у разі порушення умов його виконання. Крім того, у судовому засіданні позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заподіяної їй моральної шкоди, яка згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Отже, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Статтею 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доведенню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін і інших осіб, які беруть у справі, виникає спір. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, а позов слід задовольнити частково Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із положень ст.ст. 88-89 ЦПК України, а саме - враховуючи, що позивача звільнено відсплати судового збору, слід стягнути з відповідача на користь держави 1102 грн 40 коп судового збору, виходячи із задоволених позовних вимог (551, 20 грн за вимогу майнового характеру та 551, 20 грн за вимогу не майнового характеру). На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial