Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду 24 червня 2014 року з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на дитину, в якій зазначає, що вона є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. З батьком її сина, [PERSON] вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі. За їхньою спільною заявою, поданою до Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, [PERSON] визнав себе батьком [PERSON], про що свідчить запис у Свідоцтві про народження та в Книзі реєстрації народжень 08.08.2007 р. зроблено відповідний актовий запис за № 13. Позивач звернулася до відповідача з проханням матеріально підтримувати їхнього сина, сплачувати аліменти, так як вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, а їхній син, [PERSON], постійно проживає з нею, за адресою: [ADDRESS]. Вона самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати їхнього сина, а також виконувати всі інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов'язком батьків, що випливає звичайно зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов'язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Всупереч таким вимогам закону, відповідач, який проживає окремо від малолітнього сина, ухиляється від виконання свого обов'язку щодо його утримання, матеріально своєму сину не допомагає, участі у його вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обов'язків, які покладені на нього законом як батька дитини. За таких умов, вона не має можливості належним чином самостійно, без участі батька, утримувати їхнього сина. На момент звернення до суду з цим позовом, між ними не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов'язку утримувати малолітнього сина. Добровільно виділяти кошти на утримання сина відповідач відмовляється, витрачає гроші на свої потреби, інтересами сім`ї не цікавиться. У зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менш одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, вказаних у позові. Відповідач у судове засідання надав письмовий відзив на позов в якому зазначив, що визнає позов у повному обсязі, так як останні чотири роки, він з дитиною не спілкувався на прохання позивача і матеріальної допомоги останній, на утримання дитини також не надавав, так як коли залишав сім"ю, залишив нерухоме майно, яке було надбане ними у шлюбі. Крім того, відповідач зазначив, що він не працює, на обліку у лікаря за станом здоров"я не перебуває, стягнень за виконавчими листами з нього не проводиться і інших осіб на утриманні не має та офіційно не працює, про те отримує прибуток у середньому 2000 тисячі гривень на місяць. Відповідно до ст.174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, постановляє рішення про його задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом з»ясовано, що позивач та відповідач перебували у фактичних відносинах без реєстрації шлюбу. Від даних відносинах сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження (а.с.№10), в якому в графі батько зазначено - [PERSON], в графі мати зазначено - [PERSON]. Судом встановлено, що відповідач не надає постійної матеріальної допомоги позивачу на утримання їх спільної дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Також судом було з»ясовано матеріальне становище сторін, де встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований. Позивач також офіційно не працює. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: " Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення". В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: "Держави-учасники зобов"язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов"язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи". Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що "Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею №11 цього ж Закону вказано, що "Сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини." Згідно статті №12 цього закону вказано, що " Виховання в сім"ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці".

Outcome: approved