Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що звільнений з посади директора ТОВ "Торговий дім Андалузія" , зобов"язавши Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві провести реєстраційні дії якими виключти позивача [PERSON] з числа керівників вкащаного товариства у державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, маючи бажання звільнитись з займаної ним посади директора ТОВ "Торговий дім Андалузія" направив на адресу відповідача заяву про звільнення за власним бажанням. Дана заява була залишена без задоволення, у зв"язку із чим позивач звернувся відділу реєстраційної служби у Дніпровському районі м. Києва, для проведення реєстраційної дії, що не пов"язана зі зміною в установчих документах, а саме проведення реєстрації звільнення позивача з посади директора ТОВ "Торговий дім Андалузія". У відповідь на звернення позивача державний реєстратор надав повідомлення про залишення документів без розгляду з огляду на те, що документи подані не в повному обсязі. Відповідно до установчих документів ТОВ "Торговий дім Андалузія" питання про обрання та відкликання членів виконавчого органу, є компетенцією учасників загальних зборів товариства. У зв"язку із тим, що заява позивача про звільнення на правлена відповідачу залишена без розгляду, позивач звернувся до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року Цивільну справу за позовом [PERSON] до ТОВ "Торговий Дім Андалузія", Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м.Києві про визнання особи такою, що звільнена з займаної посади та зобов"язати вчинити дії в частині позовної вимоги "Зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м.Києві провести реєстраційні дії "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах" відносно ТОВ "Торговий Дім Андалузія", якими виключити [PERSON] з числа керівників вказаного товариства у державному реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". - закрито. В судове засідання позивач не з"явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача судове засідання не з"явився повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві до суду не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але надіслав заяву про розгляду справи без участі представника. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи 19.10.2009 року [PERSON] відповідно до протоколу установчих зборів учасників ТОВ "Торговий дім андалузія" був призначений на посаду директора. 16.06.2014 року [PERSON] була написана заява про звільнення з посади директора ТОВ "Торговий дім андалузія" за власним бажанням. Відповідно до поштового повідомлення про вручення, що міститься в матеріалах справи, лист із заявою позивача про звільнення був доставлений за адресою відповідача ТОВ "Торговий дім андалузія" 01.07.2014 року. 14.07.2014 року відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Дніпровського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві було повідомлено листом позивача про залишення документів поданих для проведення внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов"язані зі змінами в установчих документах щодо ТОВ "Торговий дім андалузія" без розгляду у зв"язку із тим що документи подані не в повному обсязі. Згідно положень ст.21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін Відповідно до ст. З8 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Таким чином, судом встановлено, що спірні трудові відносини між сторонами виникли на підставі протоколу установчих зборів підприємства, недійсність або нікчемність якого у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України позивачем доведена не була. При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач після закінчення двотижневого строку після подання заяви про звільнення, як директор підприємства, на якого покладено обов"язки виконання кадрових питань підприємства, мав підстави сам винести наказ про припинення виконання директорських обов"язків за ст.38 КЗпП не чекаючи рішення власника. Судом встановлено, що позивач цим правом не скористався та на момент розгляду справи фактично продовжує виконувати обов"язки директора, не звертаючись повторно до підприємства та його власника з заявами про розірвання трудового договору, що в силу ч. 3 ст.38 КЗпП України не дає право власнику або уповноваженому ним органу звільнити його з роботи за поданою раніше заявою. Із наведеного слідує, що у діях відповідача ТОВ "Торговий дім андалузія" мало місце порушення трудових прав позивача в тому, що підприємство не оформило своєчасно належним чином процедуру звільнення позивача з роботи, але з урахуванням того що позивач після закінчення двотижневого терміну після подання заяви про звільнення продовжує фактично перебувати на посаді директора ТОВ "Торговий дім андалузія". Крім того судом встановлено, що позивач не звертався до суду з вимогою про визнання незаконними дій власника підприємства щодо порушення його прав при звільненні та зобов"язати власника належним чином оформити звільнення з роботи. Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку у позивача відсутнє право вимоги, оскільки позовні вимоги у тому вигляді, як вони ним сформульовані не можуть бути вирішені шляхом ухвалення судового рішення, а його звільнення з займаної посади не входить до повноважень суду. Так, питання звільнення працівника з роботи вирішується в досудовому порядку уповноваженим на те органом, тобто адміністрацією чи власником підприємства, які працевлаштовували цю особу. Згідно до п.1 ч. 1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільною судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. У Правових позиціях Верховного Суду України щодо застосування загальних положень цивільного процесуального законодавства ("Застосування судами цивільного і цивільного процесуального законодавства" за редакцією П.І.Шевчука - 2002 р.) зазначається, що поширення Конституцією України юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, не означає, що суд мас вирішувати питання віднесені до компетенції інших органів, до яких заявник з даного приводу не звертався. З таких питань спір або скаргу на рішення, дії чи бездіяльність відповідного органу або посадової особи суд вирішує в установленому законодавством порядку. Як зазначається в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: dismissed