Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, який підтримала у судовому засіданні її представник та мотивує тим, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 15.04.1998р. [PERSON] належала земельна ділянка, площею 0,1 га, що розташована за адресою [ADDRESS] Розмір земельної ділянки складав 0,10 га, а саме: довжиною 36,4 м., шириною 27,5 м., який був виділений на підставі рішення виконкому Піщанської сільської ради народних депутатів № 29 від 22.06.1995р. Власницею суміжної земельної ділянки за адресою [ADDRESS] була [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 19.07.1996р., площею 0,10 га. Земельна ділянка [PERSON] була виділена на підставі рішення Піщанської сільської ради народних депутатів № 29 від 22.06.1995р. Розміри вищезазначеної земельної ділянки складали: ширина 27,5 м, довжина 36,4 м. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняли в рівних частинах дружина - [PERSON] та донька - [PERSON], про що їм було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 грудня 2006 року. [PERSON] та [PERSON] звернулися до ПП «Мегаполіс» для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], однак в процесі виконання робіт було встановлено, що межі суміжної земельної ділянки № 34 на місцевості визначені з помилкою, а саме: земельна ділянка № 34 накладається на ділянку № 36 на 2,8 метра. Для вирішення цього питання [PERSON] та [PERSON] звернулися до Головного управління Держкомзему у Сумській області. З листа Головного управління Держкомзему у Сумській області від 19.09.2011 р. за № Ко-217 вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS], яка належала [PERSON], була виконана з технічними помилками, в зв'язку з чим межа його земельної ділянки була перенесена на територію земельної ділянки позивача по справі. Цим же листом Головним управлінням Держкомзему у Сумській області була направлена вимога до землевпорядної організації ДП «Сумигеодезкартографія» про виправлення технічних помилок, які були допущені при виконанні робіт та оформленні технічної документації на земельну ділянку за адресою [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.2005 р. 25 червня 2005р. [PERSON] уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою [ADDRESS] з [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В., про що зроблений запис в реєстрі № 2950-2951. [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою [ADDRESS], замовив технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення садівництва у ДП «Сумигеодезкартографія». Під час виконання робіт, в пояснювальній записці, ДП «Сумигеодезкартографія» зазначило, що «В результаті виконаних робіт проведено погодження та закріплення меж земельної ділянки по фактичному її місцезнаходженню на місцевості, в присутності землевласника та представників суміжних землевласників, про що складено відповідний акт. ...При повторній кадастровій зйомці земельної ділянки по [ADDRESS] межові знаки не збереглися, тому площа земельної ділянки змінилася в сторону збільшення». Не зважаючи на різницю в розмірах земельної ділянки, ДП «Сумигеодезкартографія» продовжила розробляти документацію з такими розмірами: ширина 29,39 м., довжина 33,5 м. Якщо брати до уваги тільки загальну площу, то земельна ділянка по [ADDRESS], має площу, яка не відрізняється від загальної площі, що передбачена в договорі купівлі-продажу земельної ділянки, а саме 0,10 га, в той час як розміри ділянки суттєво змінилися, що призвело до порушення прав на землю позивача по справі, замість ширини 27,5 м. вже зазначено 29,39 м., а довжини замість 36,4 м. вже зазначено 33,5 м., що жодним чином не співпадає з розмірами земельної ділянки, яка фактично була продана [PERSON] Посилання ДП «Сумигеодезкартографія» на те, що межі суміжних земельних ділянок погоджені з представниками суміжних землевласників є нікчемним, оскільки в Акті погодження (встановлення) та закріплення в натурі меж земельної ділянки та прийому-передачі межових знаків на зберігання від 07 листопада 2005р. є нібито підпис [PERSON], але він помер ще [INFO]. При прийнятті спадщини після смерті [PERSON], державний нотаріус зробив запит до Центру державного земельного кадастру Сумської регіональної філії Сумського реєстраційного відділення про правовий статус земельної ділянки з зазначенням її кадастрового номеру. 23.11.2006р. була надана довідка щодо кадастрового номеру земельної ділянки, а саме: [NUMBER] та її правовий статус, на підставі чого були видані позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім цього, на підставі недостовірної технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, рішенням Сумської міської ради від 14 червня 2006р. № 50-МР [PERSON] було додатково отримано у власність земельну ділянку, площею 0,0281 га по [ADDRESS] та видано державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER]. 24 грудня 2012р. померла [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на земельну ділянку, яка розташована за адресою [ADDRESS] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, спадкоємцем майна після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] Тому просить суд: 1) усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належить на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом [PERSON] з боку [PERSON], [PERSON], які є власниками в рівних частинах земельної ділянки [ADDRESS] шляхом виправлення помилок у технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки [PERSON] та відновлення меж земельної ділянки за адресою [ADDRESS], згідно Державного акту на землю [NUMBER], виданого [PERSON] від 15 квітня 1998р. 2) визнати не чинним рішення Сумської міської ради від 14 червня 2006р. № 50-МР в частині надання [PERSON] земельної ділянки площею 0,0281 га по [ADDRESS] та скасувати його в цій частині; 3) Визнати недійсними: державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], виданий 31 липня 2006 р. на підставі рішення Сумської міської ради від 14 червня 2006р. № 50-МР, площею 0,0281 га, для ведення садівництва за адресою [ADDRESS] на ім'я [PERSON], зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 010661201532; державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], виданий 17 травня 2006 р. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 червня 2005р. № 2950-2951, площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] на ім'я [PERSON], зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 010661200942. Відповідачі [PERSON] та представники [PERSON] - [PERSON], [PERSON] судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, оскільки вони [PERSON] та [PERSON] є власниками земельних ділянок за адресою [ADDRESS] (кадастрові номери [NUMBER] та [NUMBER]) на правах спільної сумісної власності на підставі договору дарування земельних ділянок ві.19.10.2011 року, який посвідчений у встановленому законом порядку приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу. Новй державний акт після оформлення договору дарування вони не отримували та нову технічну документацію не розробляли. Зазначили, що лист Головного управління Держкомзему у Сумський області №Ко-217 від 19.09.2011 року не містить інформацію щодо предмета доказування, а саме в ньому не вказані в чому саме полягають технічні помилки, які були допущені при розробці технічної документації із землеустрою земельної ділянки по [ADDRESS] Крім того, як вбачається з пояснювальної записки, технічну документацію виготовлено на підставі технічного завдання Сумського міського управління земельних ресурсів. В результаті виконаних робіт проведено погодження та закріплення меж земельної ділянки в натурі по фактичному її місцезнаходженню на місцевості, в присутності землевласника та представників суміжних землевласників, про що складений акт погодження та закріплення в натурі меж земельної ділянки. Сумське міське управління земельних ресурсів провело експертизу технічної документації та надало позитивний висновок. Сумським міськім управлінням земельних ресурсів складено акт щодо прийому робіт із землеустрою, в п.3 якого зазначено - "для перевірки правильності виконаних робіт були проведені контрольні заміри по периметру земельної ділянки. Розходження в лініях не перевищували допустимих". Таким чином, всі технічні помилки та зауваження, які були допущені при виготовленні технічної документації із землеустрою земельної ділянки по [ADDRESS] - були виправлені, а сама підсумкова технічна документація складена без технічних помилок та пройшла експертизу у Сумському міському управлінні земельних ресурсів, про що наданий позитивний висновок. Додаткові контрольні заміри, яку провело Сумське міське управління земельних ресурсів також показали, що технічних помилок немає. Крім того, вказана в технічній документації із землеустрою площа земельної ділянки по [ADDRESS] (0,10 га) відповідає площі земельної ділянки попереднього землевласника (також 0,10га). У висновку судової будівельно-технічної експертизи, де чітко зазначено, що земельні ділянки Позивача та Відповідачів не перетинаються (не "накладаються") між собою, оскільки місцеположення земельної ділянки позивача взагалі не можливо визначити - тобто ніякої мови про нібито перенесення межі їх земельної ділянки на фактично неіснуючу земельну ділянку позивача фізично неможливе. На даний час правочином, який встановлює та посвідчує право власності на земельні ділянки за адресою [ADDRESS] є договір дарування земельних ділянок. Тому вимога позивача визнати недійсними Державні акти [NUMBER] від 31.06.2006р. та [NUMBER] від 17.05.2006р на ім'я [PERSON] - є незаконною, оскільки вказані Держакти на ім'я [PERSON] взагалі не існують - вони втратили чинність одночасно зі зміною власника земельних ділянок. Також зазначили, що державний акт на землю по [ADDRESS] старого зразка, тобто не містить кадастрового номеру земельної ділянки, а також не містить відомостей про місцезнаходження меж земельної ділянки. Поворотні точки їх земельної ділянки по [ADDRESS] визначені (про що складений Акт погодження та закріплення в натурі меж земельної ділянки) та закріплені на місцевості за допомогою межових знаків. Межі їх земельної ділянки по [ADDRESS] внесені в автоматизовану систему державного земельного кадастру, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер. Натомість, як вбачається з інформації, яку надав представник Третьої особи Управління Держкомзему в м. Суми на судовому засіданні 27.09.2012р., кадастровий номер земельної ділянки позивача по [ADDRESS] -[NUMBER] (вказаний у Свідоцтвах на право на спадщину Позивача) - є взагалі недійсним, незареєстрованим у автоматизованої системи державного земельного кадастру. Технічна документація із землеустрої земельної ділянки позивача по [ADDRESS] відсутня, кадастрова зйомка не проводилася, межі земельної ділянки по [ADDRESS] не визначалися та не узгоджувалися з суміжними землевласниками. Тобто визначити, де саме знаходяться межі земельної ділянки позивача - взагалі неможливо, оскільки це визначення можливо зробити лише при наявності технічної документації. Вказані в Державному акті на право власності на землю [NUMBER] на ім'я [PERSON] розміри меж є помилковими, тобто не можуть бути використані для встановлення місця знаходження меж цієї земельної ділянки. В Держакті вказано, що площа земельної ділянки складає 0,10га - ця площа вказана в текстовій частині Держакту та вказана на графічній схемі Держакту. Водночас, на графічному плані зовнішніх меж земельної ділянки вказано, що її розміри 27,5 метрів на 40 метрів, тобто згідно цих розмірів меж площа земельної ділянки складає 0.11га, що не відповідає вказаній в Держакті площі 0,10га. Оскільки земельні ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] межують між собою по межі довжиною саме 40 метрів (це вказано в Держактах на обидві земельні ділянки, довжина спільної межі співпадає в обох Держактах) - зрозуміло, що саме ширина ділянки 27.5 метрів вказана у Державному акті [NUMBER] на ім'я [PERSON] з помилкою. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача - Сумської міської ради, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення проти задоволення позову, в якому зазначив, що лист Головного управління Держкомзему у Сумській області від 19.09.2011 року не може бути беззаперечним доказом, також зазначив, що у вказаному листі не зазначається земельна ділянка площею 0,0281 га, просив відмовити у задоволенні позову в частині визнання не чинним рішення Сумської міської ради від 14 червня 2006р. № 50-МР в частині надання [PERSON] земельної ділянки площею 0,0281 га по [ADDRESS]. Третя особа - [PERSON] повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення проти задоволення позову, в якому зазначив, що технічна документація на земельну ділянку [PERSON] не розроблялася, кадастрова зйомка не проводилася, а межі земельної ділянки були визначені на місцевості (у натурі) за допомогою межових знаків. В державному акті вказані розміри земельної ділянки (ширина 27.5, довжина 40 метрів, площа 0.10 га) та опис меж (номери суміжних земельних ділянок). Рішення про виділення земельної ділянки [PERSON] у матеріалах справи відсутнє, а саме в поземельній книзі, що складалася на земельні ділянки по [ADDRESS] є порожньою. Окрім того, у матеріалах справи є відповідь Архівного відділу Сумської міської ради про те, що вказане в державному акті позивача рішення Піщанської сільської ради взагалі відсутнє. Тобто, з наявних у матеріалах справи письмових доказів можна зробити висновок, що земельна ділянка позивача взагалі не виділялася її первісному землевласнику [PERSON] Технічна документація на земельну ділянку позивача не розроблялася, кадастрова зйомка не проводилася. Єдиним документом, що підтверджує право власності первісного землевласника [PERSON] є державний акт на право власності на земельну ділянку. Але в матеріалах справи містяться дві копії державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] на ім'я [PERSON], обидва Держакти мають один й той самий номер, але різний зміст (в одному примірнику - довжина 40 метрів, ширина 27.5 метрів, в іншому примірнику - 36,4 метрів, ширина 27.5 метрів). Це дає підстави вважати, що обидва Держакти є недійсними, оскільки згідно законодавства України, Державний акт складається лише у двох однакових примірниках - один з них видається громадянину, інший - зберігається у архівному відділу місцевого органу влади. Наявність різних за змістом примірників державного акту на право власності на земельну ділянку дає можливість стверджувати, що обидва примірника держакту є неналежними. Він придбав земельну ділянку по [ADDRESS] у первісного землевласника [PERSON] згідно договору купівлі-продажу у2005 році. Оскільки на час оформлення договору купівлі-продажу земельна ділянка обов'язково була повинна мати технічну документацію та кадастровий номер - він замовив розроблення такої документації у державному підприємстві „Сумигеодезкартографія". Спеціалісти-землевпорядники у присутності нього та суміжних землекористувачів провели землевимірювальні роботи. В процесі виконання землевимірювальних робіт з'ясувалося, що фактичні розміри земельної ділянки відрізняються від розмірів, що вказані в державному акті первісного землевласника [PERSON] фактична площа земельної ділянки (0.10га) співпадала як з даними держакту первісного землевласника, так й з даними договору купівлі-продажу. Згідно „Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею", яка затверджена наказом Держкомзему №174 від 02.07.2003, спеціалісти-землевпорядники виконали вимірювання фактичниз розмірів земельної ділянки, внесли цю інформацію у державний земельний кадастр та у державний акт нового зразка на ім'я [PERSON] Технічна документація на земельну ділянку відповідачів замовлялася ним, як попереднім землевласником та розроблялася спеціалістами-землевпорядниками ДП «Сумигеодезкартографія» у суворій відповідності до діючого на момент розробки технічної документації земельного законодавства. Технічна документація пройшла позитивну експертизу та не містить жодних технічних помилок. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа - [PERSON], повідомлена належним чином, про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, заперечень проти задоволення позову не надала. Третя особа - управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області представник у письмовому відгуку повідомив, що ознайомившись з матеріалами справи, вбачається, що межі суміжної земельної ділянки [ADDRESS], накладаються на ділянку № 36. Даний факт унеможливлює здійснити реєстрацію земельної ділянки [ADDRESS] Для проведення даної реєстрації необхідно усунути перетин, який виник при проведенні реєстрації земельної ділянки № 36. Позовні вимоги позивачки [PERSON] підтримують у повному обсязі. Просять розглянути справу без участі їх представника, запречень проти позову не мають. Представники третіх осіб: ДП «Центр державного земельного кадастру» Сумська регіональна філія, ДП «Сумигеодезкартографія», ПП «Мегаполіс» повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, просили розглянути справу без участі їх представника. В попередніх судових засіданнях представники управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області та ПП «Мегаполіс» пояснили суду, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, оскільки розміри земельної ділянки за адресою [ADDRESS], конфігурація та площа не відповідають даним Державного акту на право приватної власності на землю від 19.07.1996 р. ([NUMBER]), який був виданий на ім'я [PERSON], а розташування земельної ділянки [ADDRESS] не співпадає з даними координат, які містяться в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки гр. [PERSON] Допитана в судовому засіданні, як свідок відповідач [PERSON] суду пояснила, що вона користується земельною ділянкою за адресою м. Суми [ADDRESS] на протязі багатьох років, обробляють землю, вирощують городину. У 2005 році її батько [PERSON] придбав у [PERSON] вказану земельну ділянку та у 2006 році почав розробляти технічну документацію. При підписанні акту погодження меж з боку суміжної земельної ділянки [ADDRESS] був присутній ректор СумДУ [PERSON], який вказав, що він є власником вказаної земельної ділянки. При розробці технічної документації фахівці землевпорядної організації "Сумигеодезкартографії" робили заміри на підставі фактичного користування земельною ділянкою та наявності межових знаків. Земельна ділянка № 36 жодного разу не оброблялась, власники не користуються нею та на вказаній ділянці немає межових знаків. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та їх представників, свідка, представників третіх осіб, дослідивши матеріали даної цивільної спарви, інвентарну справу № 16477 на будинок [ADDRESS], матеріали кримінального провадження № 12013200440004014, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, після смерті її батька - [PERSON] (т. 1 а.с. 7) та після смерті своєї матері [PERSON] (т. 1 а.с. 182-187). 25.06.2005 року [PERSON] придбав земельну ділянку за адресою [ADDRESS] у [PERSON] по договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В., про що зроблений запис в реєстрі № 2950-2951.(т. 1 а.с. 37-38). Станом на 2005 рік розмір земельної ділянки складав 0,1 га, що підтверджується Державним актом на право власності на землю [NUMBER]. [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою [ADDRESS], замовив технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення садівництва у ДП «Сумигеодезкартографія». Згідно технічної документації, виготовленої ДП «Сумигеодезкартографія» на земельну ділянку по [ADDRESS], зазначено, що «В результаті виконаних робіт проведено погодження та закріплення меж земельної ділянки по фактичному її місцезнаходженню на місцевості, в присутності землевласника та представників суміжних землевласників, про що складено відповідний акт. …При повторній кадастровій зйомці земельної ділянки по [ADDRESS] межові знаки не збереглися, тому площа земельної ділянки змінилася в сторону збільшення». В Акті погодження (встановлення) та закріплення в натурі меж земельної ділянки та прийому-передачі межових знаків на зберігання, складеному 01 листопада 2005р. є підпис [PERSON], як власника суміжної земельної ділянки за адресою [ADDRESS] (т.1 а.с.29-56). Згідно рішення Сумської міської ради від 14 червня 2006р. № 50-МР [PERSON] додатково отримав у власність земельну ділянку, площею 0,0281 га по [ADDRESS] та видано Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER].(т. 1 а.с. 39-40). Таким чином, [PERSON] набуто права власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] шляхом отримання державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 червня 2005р. № 2950-2951, площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та державного акту [NUMBER], виданого на підставі рішення Сумської міської ради від 14 червня 2006р. № 50-МР, площею 0,0281 га, для ведення садівництва. Дані державні акти були видані відповідно до технічної документації із землеустрою щодо цієї земельної ділянки (т.1 а.с.41-55). Згідно Договору дарування земельних ділянок від 19.10.2011 року, який засвідчений у встановленому законом порядку приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу, [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON], земельні ділянки за адресою [ADDRESS] (кадастрові номери [NUMBER] та [NUMBER]).(т. 1 а.с. 25-26). [PERSON], після отримання свідоцтва про право на спадщину, у 2011 році звернулася до ПП «Мегаполіс» для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], однак в процесі виконання робіт було встановлено, що межі суміжної земельної ділянки №34 на місцевості визначені з помилкою, а саме: земельна ділянка № 34 накладається на ділянку № 36 на 2,8 метра.(т.1 а.с. 10, 126-130) З листа Головного управління Держкомзему у Сумській області від 19.09.2011 р. за № Ко-217 вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS], яка належала [PERSON], була виконана з технічними помилками, в зв'язку з чим межа його земельної ділянки була перенесена на територію земельної ділянки позивача по справі. Цим же листом Головним управлінням Держкомзему у Сумській області була направлена вимога до землевпорядної організації ДП «Сумигеодезкартографія» про виправлення технічних помилок, які були допущені при виконанні робіт та оформленні технічної документації на земельну ділянку за адресою [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.2005 р. (т. 1 а.с. 12) Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України та Земельним кодексом України. Частиною 2 ст. 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. У статті 155 частині 1 Земельного Кодексу України закріплено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ст. 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Відповідно до частини 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно п. 1.12. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і права постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 р. № 43, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 р. за № 354/3647 (діючої на час виникнення правовідносин) - складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. Пунктом 2.4 вищевказаної Інструкції передбачено, що для перенесення в натурі (на місцевості) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється кадастрова зйомка з вирахуванням координат поворотних точок меж і площі ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки. На підставі вимог ст.ст. 1216 -1218, 1225 ЦК України позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки по [ADDRESS]. Висновком № 49/14 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 17.04.2015 р. встановлено, що в державному акті на право приватної власності на землю від 19.07.1996 р. ([NUMBER]) за адресою: [ADDRESS], виданому на ім'я [PERSON], допущена помилка при визначені розмірів земельної ділянки (довжини, або ширини земельної ділянки). При вказаних розмірах в державному акті від 19.07.1996 р., а саме: ширина 27,5 м, довжина 40,0 м, площа земельної ділянки повинна складати 1100 кв.м., а в державному акті значиться 1000 кв.м. Також у висновку зазначено, що фактично розміри земельної ділянки, конфігурація ділянки та площа ділянки не відповідають даним державного акту на право приватної власності на землю від 19.07.1996 р. ([NUMBER]), виданий на ім'я [PERSON]. Дослідивши представлені документи матеріалів цивільної справи №1806/10291/12, складених кадастрових планів спеціалістами ТОВ «Опус Ресурс» на земельну ділянку [ADDRESS] на день проведення експертизи станом на 03.04.2015 р., експертом встановлено, фактично розташування земельної ділянки [ADDRESS] не співпадає з даними координат, які містяться в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки гр. [PERSON] Земельна ділянка [ADDRESS] загальною площею 1281,0 кв.м (відповідно державних актів на землю та збірного кадастрового плану) зміщена в бік ділянки [ADDRESS] на відстань 4,70-5,08 м та не межує з ділянками [ADDRESS], як зазначено в державних актах на земельні ділянки: [NUMBER] від 17.05.2006 р. та [NUMBER] від 31.07.2006 р. Та слід зазначити, що фактично земельна ділянка [ADDRESS] загальною площею 1285,0 кв.м, по відношенню до даних державних актів (технічної документації) зміщена в бік пров. Кленового на 7,87 м та фактично ділянка [ADDRESS] межує з ділянками [ADDRESS], а також частково з ділянкою [ADDRESS]. З пояснювальної записки, складеної спеціалістами ТОВ "Опус Ресурс" вбачається, що під час зйомки твердих межових знаків або інших орієнтирів розміщення земельної ділянки по [ADDRESS] спеціалістами фірми не було знайдено, а в матеріалах справи відомості про обчислення площі або координати ділянки відсутні, тому ТОВ "Опус Ресурс" не має можливості надати інформацію щодо накладання або відсутність такого зазначеної земельної ділянки з мезельною ділянкою по [ADDRESS]. Побудовані будівлі розташовані на земельній ділянці [ADDRESS] та не виходять за межі своєї земельної ділянки і не накладаються з земельною ділянкою [ADDRESS] в м. Суми (т.3 а.с.41-77). Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст. 10,11 ЦПК України, суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. Правовідносини між сторонами у справі виникли 22 червня 1995 року, а саме з моменту ухвалення Піщанською сільською радою народних депутатів Ковпаківського району м. Суми Сумської області рішення № 29 «Про виділення земельної ділянки для індивідуального будівництва» даним рішенням [PERSON] виділено у приватну власність земельну ділянку розміром 0,10 га. для будівництва індивідуального житлового будівництва по [ADDRESS], без зазначення назви місцевості де розташована земельна ділянка (т.3 а. с. 101). У той час діяв Земельний кодекс України в редакції від 13 березня 1992 року і його ч. 1 ст. 22 було визначено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. З матеріалів справи вбачається що єдиним документом, що підтверджує право власності та розмір земельної ділянки первісного землевласника [PERSON] є державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] виданий 15.04.1998 року, але в матеріалах справи містяться дві копії вказаного державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] на ім'я [PERSON], обидва Державні акти мають один й той самий номер, але різний зміст (в одному примірнику - довжина 40 метрів, ширина 27.5 метрів, в іншому примірнику - 36,4 метрів, ширина 27.5 метрів), державний акт на землю по [ADDRESS] не містить кадастрового номеру земельної ділянки, та план зовнішніх меж земельної ділянки має розбіжності по довжині земельної ділянки (т. 1 а.с. 11, а.с. 95). Всупереч вимог ч.1 ст. 22 ЗК України (в редакції від 13 березня 1992 року) позивачем по справі не надано підтверджуючих документів про встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) первісному землевласнику [PERSON]., а також не надано докуметів, щодо конфігурації земельної ділянки по [ADDRESS], оскільки винесення меж в натурі не відбувалося, що підтверджено висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 49/14 від 17.04.2015 року, де зазначено, що твердих межових знаків або інших оріентирів розміщення земельної ділянки по [ADDRESS] не було знайдено, а також відсутні відомості про обчислення площі або координати ділянки. Судом встановлено, що в акті погодження (встановлення) та закріплення в натурі меж земельної ділянки за адресою [ADDRESS], від 07.11.2005 р. підпис зроблено не [PERSON], оскільки останній помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його смерть (т. 1 а.с. 6). Відповідно до ст. 9 ЦК України (1963р.) та ст. 25 ЦК України (2003р.) цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент його смерті. Згідно з матеріалів спадкової справи № 91/2002 р. Другої Сумської державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] спадкоємцями є [PERSON] та [PERSON], які 12.12.2006 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 0,10 гр , яка розташована в [ADDRESS] (т.2 а.с.65-76). Пояснити чий підпис напроти прізвища [PERSON] ні відповідачі, ні їх представники, ні сам [PERSON] в судовому засіданні не змогли, однак суд не може виключно з цієї обставини задовольнити позов, оскільки згідно земельного законодавства, що діяло на момент підписання Акту - спеціалісти-землевпорядники ніяк не перевіряли особу суміжного землекористувача, тобто поставити свій підпис на Акті могла будь-яка особа, яка представилася як землевласник земельної ділянки. Таким чином, підпис за [PERSON] міг поставити в Акті спадкоємець померлого [PERSON], який представився що він є власником суміжної земельної ділянки, про що повідомила у судовому засіданні відповідач [PERSON] Відповідно до ст. 79-1 ЗК України, винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. З огляду на положення ст. 198 ЗК України, якою передбачено кадастрова зйомка, яка виконується для визначення та відновлення меж земельних ділянок, позивач не надав суду геодезичного встановлення та відновлення меж земельної ділянки [ADDRESS], на місцевості, щоб визначити накладення земельних ділянок та точні розміри і координати такого накладення для задоволення позовних вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно вимог п.г ч.3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Посилання позивача на те, що рішення Сумської міської ради від 14.06.2006 року № 50-МР в частині надання [PERSON] земельної ділянки площею 0,0281 га по [ADDRESS] було прийнято з порушенням документації із землеустрою, на підставі якого виданий Держжавний акт на право власності на землю, не заслуговують на увагу, оскільки суду не надано доказів того, що технічна документація із землеустрою, що була підставою для прийняття спірного рішення була виконана з помилками. У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що з 1 січня 2002 року відповідно до ст. 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з травня 2009 року у відповідності до Закону України від 5 березня 2009 року №1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп\\2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) визначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів і ці суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. З урахуванням викладеного, судом встановлено, що позивачем [PERSON] не доведено порушення її прав як землекористувача і власника земельної ділянки по [ADDRESS], оскільки винесення меж вказаної земельної ділянки в натурі не відбувалось, тому вирішувати питання про накладення земельних ділянок є передчасним. Земельну ділянку по [ADDRESS] [PERSON] подарував 19.10.2011 року своїм дітям [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.25-27), державні акти на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданий 31.07.2006 року та [NUMBER], виданий 17.05.2006 р. зареєстровані в Поземельній книзі 08.11.2011 року за новими власниками (т.2 а.с.55-58). За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, визнання незаконним та скасування рішення Сумської міської ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю задоволенню не підлягають за необгрунтованістю.

Outcome: dismissed