Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] , 10.01. 2017 року , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги вказує на те, що вона з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.11.2012 року, що стверджується відповідно свідоцтвом про укладення шлюбу від 09.11.2012 року, виданим Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім"ї, про що складено відповідний актовий запис № 2040. Від спільного подружнього життя з відповідачем мають спільну дитину, сина [PERSON], [INFO]. В період шлюбу з відповідачем вони придбали нерухоме майно, що є їх спільною сумісною власністю До спільного майна подружжя вона включила : пральну машину ATLANT 60 СІ106-000 № 1241525276 СТБ 1585-2005, вартістю 2 420 ( дві тисячі чотириста двадцять) гривень та Смартфон Xiaomi Redmi Note 3 Pro Silver 3/32 Gb, вартістю 6 999 ( шість тисяч дев"ятсот дев"яносто дев"ять) гривень Таким чином, вищевказане майно належить їм на праві спільної сумісної власності. Згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто. А тому просила, визнати пральну машину ATLANT 60 СІ106-000 № 1241525276 СТБ 1585-2005, вартістю 2 420 ( дві тисячі чотириста двадцять) гривень та Смартфон Xiaomi Redmi Note 3 Pro Silver 3/32 Gb, вартістю 6 999 ( шість тисяч дев"ятсот дев"яносто дев"ять) гривень спільним сумісним майном колишнього подружжя. Визнати право спільної часткової власності на пральну машину ATLANT 60 СІ106-000 № 1241525276 СТБ 1585-2005, вартістю 2 420 ( дві тисячі чотириста двадцять) гривень та Смартфон Xiaomi Redmi Note 3 Pro Silver 3/32 Gb, вартістю 6 999 ( шість тисяч дев"ятсот дев"яносто дев"ять) гривень а саме: за [PERSON] , [INFO], ідентифікаційний номер відсутній , фактично проживаючої за адресою у [ADDRESS] на 1/2 частини пральної машини ATLANT 60 СІ106-000 № 1241525276 СТБ 1585-2005, вартістю 2 420 ( дві тисячі чотириста двадцять) гривень та Смартфон Xiaomi Redmi Note 3 Pro Silver 3/32 Gb, вартістю 6 999 ( шість тисяч дев"ятсот дев"яносто дев"ять) гривень ; за [PERSON] , [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованого та проживаючого за адресою у [ADDRESS] на 1/2 частини пральну машину ATLANT 60 СІ106-000 № 1241525276 СТБ 1585-2005, вартістю 2 420 ( дві тисячі чотириста двадцять) гривень та Смартфон Xiaomi Redmi Note 3 Pro Silver 3/32 Gb, вартістю 6 999 ( шість тисяч дев"ятсот дев"яносто дев"ять) гривень. Пральну машину ATLANT 60 СІ106-000 № 1241525276 СТБ 1585-2005, вартістю 2 420 ( дві тисячі чотириста двадцять) гривень та Смартфон Xiaomi Redmi Note 3 Pro Silver 3/32 Gb, вартістю 6 999 ( шість тисяч дев"ятсот дев"яносто дев"ять) гривень, залишити у власність за [PERSON] , [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованого та проживаючого за адресою у [ADDRESS]. Крім того просила стягнути з відповідача на її користь судові документально підтверджені витрати пов"язані з розглядом даної справи у вигляді судового збору. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення в порядку ст. 174 ч. 4 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом . Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Як слідує із матеріалів справи та встановлено судом, сторони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.11.2012 року, що стверджується відповідно свідоцтвом про укладення шлюбу від 09.11.2012 року, виданим Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім"ї, про що складено відповідний актовий запис № 2040. Від спільного подружнього життя з відповідачем мають спільну дитину, сина [PERSON], [INFO]. В період шлюбу сторони придбали нерухоме майно, що є їх спільною сумісною власністю, а саме: пральну машину ATLANT 60 СІ106-000 № 1241525276 СТБ 1585-2005, вартістю 2 420 ( дві тисячі чотириста двадцять) гривень та Смартфон Xiaomi Redmi Note 3 Pro Silver 3/32 Gb, вартістю 6 999 ( шість тисяч дев"ятсот дев"яносто дев"ять) гривень. Таким чином, вищевказане майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 60 СК України, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Разом з тим, відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України, майно набуте одним із подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали йому, їй особисто, - є особистою приватною власністю того із подружжя, за чиї кошти було придбано таке майно. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до п. 24 Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України ). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Як вбачається з позовних вимог та з матеріалів цивільної справи , пральна машина ATLANT 60 СІ106-000 № 1241525276 СТБ 1585-2005, вартістю 2 420 ( дві тисячі чотириста двадцять) гривень та Смартфон Xiaomi Redmi Note 3 Pro Silver 3/32 Gb, вартістю 6 999 ( шість тисяч дев"ятсот дев"яносто дев"ять) гривень були придбані за час шлюбу сторін , а тому, суд дійшов висновку про визнання їх спільною сумісною власністю подружжя, відповідно до положень ст. ст. 60, 61 СК України. Відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. При цьому, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Також, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК , за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки телефон та пральна машина є неподільними речами, позивачка надала згоду на отримання грошової компенсації з відповідача вартість своєї частки в цьому майні. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відтак, враховуючи, що позивачка надала згоду на грошову компенсацію за вартість своєї частки в спільному майні, а тому пральну машину ATLANT 60 СІ106-000 № 1241525276 СТБ 1585-2005, вартістю 2 420 ( дві тисячі чотириста двадцять) гривень та Смартфон Xiaomi Redmi Note 3 Pro Silver 3/32 Gb, вартістю 6 999 ( шість тисяч дев"ятсот дев"яносто дев"ять) гривень, залишити у власність за відповідачем [PERSON] , а з останнього слід стягнути вартість частки у праві спільної сумісної власності в розмірі 4 709 чотири тисячі сімсот дев"ять) гривень 50 копійок на користь позивачки [PERSON]. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Водночас, відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року предмет позовних вимог (у тому числі первісного, зустрічного позову та позову третьої особи із самостійними вимогами) зазначається виходячи з вимог закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та підстав заявленої вимоги. Тобто суд, при вирішенні справи повинен встановити її обставини і відповідно до встановлених обставини визначити правовідносини, що склались між сторонами, та закон, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ст. 215 ЦПК України). Відповідно до встановленого ст. 11 ЦПК принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Також підлягає стягненню судовий збір з відповідача у відповідності з ст. 88 ЦПК України при задоволенні позовних вимог на користь позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved