Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив визнати за ним право власності на автомобіль марки ВАЗ 21099, 1991 року випуску, реєстраційний номер 01094ВВ, зареєстрований в Житомирському ОРЕВ УДАІ з 08.05.2004 року та виключити даний автомобіль з опису майна [PERSON], на який накладено арешт Корольовським ВДВС Житомирського міського управління юстиції. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є фактичним власником автомобіля на підставі розписки від 20 червня 2008 року, відповідно до якої [PERSON] від імені [PERSON] продав позивачу автомобіль марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер 01094ВВ та оформив нотаріальну довіреність на його імя, а позивач сплатив за це кошти у сумі 2 300 дол. США. Посилаючись на те, що на даний час спірний автомобіль знаходиться під арештом, накладеним Корольовським ВДВС Житомирського МУЮ, внаслідок чого позивач не може здійснювати його користування та розпорядження, просив визнати за ним право власності на автомобіль та звільнити з-під накладеного арешту. Суд у порядку ст. 33 ЦПК України за згодою позивача залучив до участі у справі Корольовський ВДВС Житомирського міського управління юстиції у якості співвідповідача. Позивач та його представник у судовому засіданні поданий позов підтримали в повному обсязі та посилаючись на те, що позивач є дійсним власником автомобіля, просили позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, предявлений до нього позов визнав повністю, вказав про обізнаність із наслідками такого визнання (а.с. 29). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повістки, направлені рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою реєстрації відповідача були повернені до суду відділенням пошти з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 26,28, 37,38, 61,62). Представник Корольовського ВДВС Житомирського міського управління юстиції у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала повністю, посилаючись на те, що арешт на спірний автомобіль накладений державним виконавцем у межах зведеного виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 47633,88 грн. по виконавчим документам, у звязку з чим у задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер 01094ВВ, зареєстрований в Житомирському ОРЕВ УДАІ, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ІОС №243511 від 08.05.2004 року (а.с. 6). 13 січня 2006 року [PERSON] видав на ім'я [PERSON] та [PERSON] нотаріальну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], якою уповноважив керувати та розпоряджатися вказаним транспортним засобом (а.с.8). 20 червня 2008 року [PERSON] в порядку передоручення видав на ім'я [PERSON] нотаріальну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], якою уповноважив керувати та розпоряджатися вказаним транспортним засобом (а.с. 7). 20 червня 2008 року [PERSON] видав розписку про отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 2 300 дол. США за продаж останньому автомобіля [PERSON] марки ВАЗ 21099, 1991 року випуску, реєстраційний номер 01094ВВ (а.с. 9). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. Як роз"яснено Вищим спецiалiзованим суому України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ у листі "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 при визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Пунктом 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» від 07 вересня 1998 року № 1388 передбачено, що договори купівлі-продажу автомобілів мають вчинятися у письмовій формі. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору. Відповідно до п. 7 вказаного Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Згідно із п. 8 цього Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух"), а також транспортні засоби, зібрані (складені) із складових частин серійних транспортних засобів без дотримання вимог зазначеного Закону. Отже, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 порядок набуття права власності на транспортний засіб передбачає обов'язкову реєстрацію власника придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Як роз"яснено Вищим спецiалiзованим судом України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ у листі "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 суд не повинен заміняти органи, які зобовязані видавати документи, що посвідчують належне оформлення права власності на майно, з яким повязується момент виникнення (набуття) права власності. З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за [PERSON], який значиться як власник автомобіля, заява про зняття з обліку автомобіля ним не подавалась і огляд автомобіля органами ДАІ не здійснювався. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем [PERSON] позову суперечить закону, зокрема положенням ЦК України та постанові Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, а тому судом не приймається. Крім того слід зазначити, що згідно ч.1 ст. 244 ЦК України, на підставі довіреності здійснюється представництво. За своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя. На підставі доручення повірений не має права укладати угоду від імені особи, яку він представляє, відносно себе особисто. Згідно ст.ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль. Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляє. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не є власником спірного автомобіля та здійснював його керування та розпоряджався ним на підставі нотаріальної довіреності від 13 січня 2006 року, виданої власником [PERSON] При цьому, ані нотаріальна довіреність від 13 січня 2006 року видана на імя [PERSON], ані розписка та нотаріальна довіреність від 20 червня 2008 року, видані останнім на імя [PERSON] не є належними документами з якими закон повязує виникнення (набуття) права власності на спірний автомобіль. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що випливає із норм ч.1 ст.11 ЦПК України. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що правові підстави визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер 01094ВВ та зняття з нього арешту відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed