Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивачка звернулася у Виноградівський районний суд із цією позовною заявою до відповідача з тих підстав, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який був укладений у Чепівській сільській раді за актовим записом №4, від яких у сторін народилось троє дітей: донька Яна- [INFO], сини [PERSON] [INFO] та Станіслав- [INFO], які проживають разом з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні. Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідач, будучи здоровою та молодою по віку людиною, ніде не працює, а відтак має нерегулярний і мінливий дохід, ухиляється від утримання їх дітей і достатньої матеріальної допомоги на їх утримання не надає, а тому позивачка просить стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дітей в розмірі по 1.500,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Позивачка в судове засідання не з»явилася, проте подала до суду письмове клопотання від 31.01.2017р., в якому просила суд справу розглянути у її відсутності, а позовні вимоги підтримала з урахуванням заперечень відповідача, згідна на стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/2 частини всіх його доходів, оскільки такий має постійне місце роботи, а відтак просила суд їх повністю задоволити. Відповідач в судове засідання також не з"явився, проте подав до суду письмову заяву від 31.01.2017р., в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просив стягнути з нього аліменти в частці, оскільки він працює головним інспектором Закарпатської митниці ДФС України, де отримує стабільну зарплату. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що уточнені вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй заяві, відповідачем вимоги заяви визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним заяви прийнято судом, а відтак суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін на підставі наданих ними доказів. Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд знаходить позов підставним та обгрунтованим із-за таких міркувань. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов»язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні на підставі достовірних доказів встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був укладений у Чепівській сільській раді за актовим записом №4, від яких у сторін народилось троє дітей: донька Яна- [INFO], сини [PERSON] [INFO] та Станіслав- [INFO], які проживають разом з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні. З матеріалів справи вбачається, що відповідач, будучи здоровою та молодою по віку людиною, ніде не працює, а відтак має нерегулярний і мінливий дохід, ухиляється від утримання їх дітей і достатньої матеріальної допомоги на їх утримання не надає, а тому позивачка просить стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дітей в розмірі по 1.500,00 грн. на кожну дитину. Правовідносини між сторонами випливають із аліментних зобов"язань батьків щодо утримання дітей і врегульовані нормами главою 15 Сімейного кодексу України. Зокрема, згідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов"язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду, як випливає із змісту ст.181 ч.3 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів (ч.ч.1-2 ст.182 цього-ж Кодексу), суд має враховувати стан здоров»я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Зокрема, якщо суд встановить, що той з батьків, з кого стягуються аліменти, є інвалідом 1,11,111 групи, він повинен враховувати цю обставину для зменшення їх розміру. Крім цього, закон виходить з того, що суд має також враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, яких згідно з нормами, закріпленими СК України, він зобов»язаний утримувати. Відповідач, як встановлено у суді, аліменти на утримання дітей не платить, іншої матеріальної допомоги позивачці не надає. Разом з тим, як вбачається з Довідки про доходи відповідач працює на посаді головного інспектора Закарпатської митниці ДФС України, де отримує щомісячну стабільну зарплату, зокрема, загальна сума доходу за період з 01.01.2016р. по 30.06.2016р. становить 40.606,79 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги у позові позивачка вказала, що їй на даний час важко утримувати самій дітей, крім того витрати на їх утримання збільшуються, а відтак вона просить суд стягнути з відповідача аліменти на їх утримання в твердій грошовій сумі по 1.500,00 грн. на кожну дитину в місяць. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ж до ч.1 ст.182 зазначеного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини справи, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітніх дітей: доньки Яни- [INFO], синів [PERSON] [INFO] та Станіслава- [INFO], діти знаходяться на утриманні позивачки, що стверджується обставинами позову, які сторонами не оспорюються. Вирішуючи даний спір між сторонами суд виходить з того, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу на підставі поданих сторонами належних і допустимих доказів, якими обгрунтовуються їх вимоги і заперечення, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору (ст.ст.10,11,5-60 ЦПК України). Особа вправі вимагати судового захисту саме її порушеного права (ст.ст.2,11-15,30 ЦК України, ст.ст.3,4 ЦПК України). Між тим, ч.3 ст.181 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу . Частиною першою ст.184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На зазначені норми закону і посилалась позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі, зазначаючи у позові, що відповідач ніде не працює, проте в суді встановлено, що відповідач має постійне місце роботи, а саме- працює на посаді головного інспектора Закарпатської митниці ДФС України, де отримує щомісячну стабільну зарплату, зокрема, загальна сума доходу за період з 01.01.2016р. по 30.06.2016р. становить 40.606,79 грн. Отже, встановлені у судовому засіданні обставини виключають можливість при вирішенні даного спору застосувати норми ст.184 СК України, оскільки відповідач має постійне місце роботи, його дохід не є мінливим, нерегулярним, або частину доходу він отримує у твердій грошовій сумі, у звязку з чим суд визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу), відповідно до ст.183 цього Кодексу. За встановлених обставин, враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з визначенням розміру аліментів не в твердій грошовій сумі, а у частці від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016р.» прожитковий мінімум дітей віком до 6-ти років визначений у розмірі 1.378,00 грн. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ст.57 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, в тому числі і висновок експерта (ст.66 цього Кодексу), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, відповідно до положень ст.121 цього Кодексу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, крім цього, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Судові витрат на підставі ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до вимог ст.ст.180,181,182,192 СК України та

Outcome: approved