Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Малотур"янська сільська рада Долинського району Івано-Франківської області в особі сільського голови Кузеляк Л.О. звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому просили визнати недійсними державні акти про право власності на земельні ділянки: серії [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 05.06.1996 року за номером № 5-12-2/000104 та серії [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 08.11.2002 року за номером № 432 на ім»я [PERSON], скасувати їх реєстрацію, визнати недійсним та скасувати реєстрацію договору дарування земельної ділянки, площею 0,42 га від імені [PERSON] на користь [PERSON] від 04.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. та зареєстрованого в реєстрі за номером № 500, визнати недійсними та скасувати реєстрацію договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1031 га, від імені [PERSON] на користь [PERSON] від 04.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Депутат О.З. та зареєстрованого в реєстрі за номером № 283, поновивши сільській раді строк на звернення в суд з даним позовом як пропущений з поважних причин. Свої вимоги мотивували тим, що 13.07.2012 року рішеннями № 278-11/12 та № 279-11/12 Малотур'янської сільської ради затверджено генеральний план забудови села на період до 2021 року та надано дозвіл на розробку детального плану масиву індивідуальної забудови в урочищі «Біля Телевишки» в с.Мала Тур'я Долинського району Івано-Франківської області. В процесі виконання робіт сільській раді стало відомо про існування земельних ділянок, що належить відповідачам. Згідно відповіді відділу Держземагенства в Долинському районі № 392/05-13 від 15.04.2013 року, відповідно до електронної бази даних держаних актів у власності відповідачки [PERSON] перебуває земельна ділянка, площею 0,42 га, для ведення особистого підсобного господарства в с.Мала Тур'я Долинського району, зареєстрована на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого 05.06.1996 року за № 5-12-2/000104. Як вбачається з копії даного державного акту, він виданий начебто на підставі рішення Малотур'янської сільської ради від 30.12.1994 року. Однак, такого рішення Малотур'янською сільською радою не приймалось, що підтверджує офіційна відповідь начальника архівного відділу Долинської РДА В.Готліб № 32/01-20/30 від 30.09.2013 року. Більше того, з вказаної відповіді вбачається, що в протоколах сесій Малотур»янської сільської ради за 1994 рік протоколу сесії від 30.12.1994 року немає, тобто така сесія взагалі не проводилась. Таким чином державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрований 05.06.1996 року в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5-12-2/000104 на ім'я [PERSON], видано без законодавчо передбачених підстав, а тому він підлягає скасуванню. Коли відкрили доступ до публічної карти, сільська рада виявила ще ряд фіктивних державних актів громадян, які були внесені в базу даних 27.10.2010 року ПП «Золото Карпат», серед яких є і ділянка [PERSON], площею 0,42 га для ведення особистого підсобного господарства, яка ніби-то передана їй на підставі рішення Малотур»янської сільської ради від 19.04.1994 року, державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], зареєстрований в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 432 від 08.11.2002 року, кадастровий номер ділянки [NUMBER]. Однак, з протоколу 25 сесії Малотур»янської сільської ради ХХІ скликання від 19.04.1994 року вбачається, що питання про передачу [PERSON] земельної ділянки, площею 0,42 га, для ведення особистого підсобного господарства, на сесії не розглядалося та рішень з цього приводу не приймалося. Пізніше стало відомо, що [PERSON] 04.04.2013 року подарувала дану земельну ділянку [PERSON] згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 500. Після цього [PERSON] частину спірної земельної ділянки, площею 0,1031 га, продав [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 04.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Депутат О.З. та зареєстрованого в реєстрі за номером № 283. Оскільки вказані договір дарування та договір купівлі-продажу земельних ділянок є похідними від незаконного державного акту [NUMBER], зареєстрованого 08.11.2002 року за № 432, то вони також повинні бути визнані недійсними, а їх реєстрація скасованою, в зв»язку з чим сільська рада звернулася в суд з даним позовом. Відповідач [PERSON] подав зустрічний позов до Малотур»янської сільської ради (а.с. 109-111), в якому просив прийняти його до спільного розгляду з первісним позовом, в задоволенні якого відмовити та визнати за ним право власності на земельні ділянки: площею 0,1305 га, кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,2796 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться на території Малотур»янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області в урочищі «Біля телевишки». Дану вимогу мотивував тим, що згідно договору дарування, укладеного з [PERSON], остання в 2013 році подарувала йому земельну ділянку, площею 0,42 га, в урочищі «Біля телевишки» Малотур»янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області. Будучи власником кількох суміжних земельних ділянок у вказаному урочищі, загальною площею 1,5 га, в червні 2013 року він виготовив технічну документацію щодо їх об»єднання в одну земельну ділянку, після чого виготовив технічну документацію із землеустрою щодо поділу цієї земельної ділянки на ряд окремих земельних ділянок згідно плану детального планування населеного пункту. Станом на даний час у нього у власності залишилися вищевказані земельні ділянки: площею 0,1305 га, кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,2796 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства. Право власності на дані земельні ділянки набуто ним правомірно, тобто в порядку та в спосіб, що визначені законом. За таких обставин відсутні підстави для відібрання у нього законно набутих земельних ділянок, оскільки ст. 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідач [PERSON] також заявив зустрічний позов до Малотур»янської сільської ради (а.с. 64-66), в якому просив прийняти його до спільного розгляду з первісним позовом, в задоволенні якого відмовити та визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,1031 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на території Малотур»янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області в урочищі «Біля телевишки». Дану вимогу мотивував тим, що 04.09.2013 року згідно договору купівлі-продажу він придбав земельну ділянку, площею 0,1031 га, в урочищі «Біля телевишки» Малотур»янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області у [PERSON] Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Депутат О.З. та зареєстровано в реєстрі за номером № 283. При придбанні даної земельної ділянки та оформленні права власності на неї, ні ним, ні продавцем [PERSON] будь-яких вимог чинного законодавства порушено не було. Земельну ділянку він придбав в порядку та в спосіб, що визначені законом. За таких обставин відсутні підстави для відібрання у нього законно придбаної земельної ділянки, оскільки ст. 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. В судовому засіданні представник позивача-відповідача сільський голова Кузеляк Л.Л. заявлені позовні вимоги Малотур»янської сільської ради підтримала повністю, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві та просила їх задоволити, поновивши сільській раді строк на звернення в суд з даним позовом як пропущений з поважних причин. При цьому зустрічні позови [PERSON] і [PERSON] не визнала та просила відмовити в їх задоволенні за безпідставністю позовних вимог, оскільки спірна земельна ділянка була незаконно приватизована, тобто вибула з комунальної власності сільської ради протиправно, без її волі, а тому не може бути узаконена на підставі недійсних договорів дарування та купівлі-продажу. Представник відповідачки [PERSON] за довіреністю від 27.10.2015 року [PERSON] (а.с. 59), який також згідно доручення від 28.10.2015 року представляє інтереси відповідача [PERSON] (а.с. 68), первісний позов Малотур»янської сільської ради не визнав, зустрічний позов [PERSON] підтримав в повному обсязі, а щодо задоволення зустрічного позову [PERSON] не заперечив, пояснивши наступне. В 1994 році [PERSON] звернулася з відповідною заявою в Малотур»янську сільську раду, яка прийняла рішення про надання їй земельної ділянки, площею 0,42 га в урочищі «Біля телевишки», після чого нею було виготовлено державний акт. За документи сільської ради [PERSON] відповідальності не несе і чому в архіві відсутня інформація про вказані рішення, їй не відомо. Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] отримала законно, також їм відомо, що існують і інші рішення сесії Малотур»янської сільської ради від 30.12.1994 року. [PERSON] спірну земельну ділянку було виділено в натурі, встановлено межі і в 2013 році вона подарувала її [PERSON], який частину цієї ділянки, площею 0,1013 га продав [PERSON] Таким чином і [PERSON] і [PERSON] придбали спірні земельні ділянки в законному порядку, останній заплатив за неї обумовлені договором кошти. При посвідченні вказаних договорів нотаріус перевірила їх на відповідність вимогам закону, які були повністю дотримані. Тому просив в задоволенні первісного позову Малотур»янської сільської ради відмовити, задоволивши зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] В останнє судове засідання [PERSON] не з»явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоч був належно повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю від 25.01.2016 року [PERSON] позов Малотур»янської сільської ради не визнала, зістрічні позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю, а щодо задоволення зустрічного позову [PERSON] не заперечила, пояснивши, що немає жодних підстав для визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, площею 0,42 га, від імені [PERSON] на користь [PERSON] від 04.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. та зареєстрованого в реєстрі за номером № 500, так як при його укладенні жодних порушень закону допущено не було. При посвідченні даного договору нотаріус все перевірила і у випадку сумнівів цей договір не був би посвідчений. На час його укладення [PERSON] була законним власником земельної ділянки і виявила свою волю подарувати дану ділянку [PERSON], що жодним чином не суперечить вимогам закону. Законодавство не передбачає обов»язок обдарованого перевіряти правомірність володіння земельною ділянкою дарувальником, оскільки це входить в компетенцію нотаріуса. [PERSON] є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки і у відповідності до закону реалізував своє право на продаж частини цієї ділянки [PERSON] Сільська рада не була стороною оспорюваних договорів і її права ними не порушено. Тому просила в задоволенні позову сільської ради відмовити, а зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] задоволити повністю. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов Малотур»янської сільської ради слід задоволити частково, а в задоволенні зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON] відмовити, виходячи з наступного: Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Частиною 1 статті 126 даного кодексу (в редакції станом на 2002 рік) було передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Норми аналогічного змісту були передбачені і Земельним кодексом України 1991 року (ст.ст. 6,9,17,22,23). Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно з підпунктом 34 пункту 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання регулювання земельних відносин. Отже, вирішення питань щодо надання у власність земельних ділянок належить до виключної компетенції територіальної громади в особі місцевих рад. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України (справа 6-57цс13 від 19.06.2013 року) державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 25.06.2014 року (справа № 6-67 цс 14), державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт видано і дотримання вимог, передбачених ст.ст. 116,118 ЗК України. Як встановленому в судовому засіданні, згідно з відповіддю на запит Малотур»янської сільської ради відділу Держземагенства в Долинському районі Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області № 392/05-13 від 15.04.2013 року (а.с. 13-14), відповідно до електронної бази даних держаних актів у власності відповідачки [PERSON] перебуває земельна ділянка, площею 0,42 га, для ведення особистого підсобного господарства в с.Мала Тур'я Долинського району, зареєстрована на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого 05.06.1996 року за № 5-12-2/000104. До цієї відповіді долучено копію вказаного державного акту (а.с. 15), з якої вбачається, що він виданий на підставі рішення Малотур'янської сільської ради від 30.12.1994 року. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 08.11.2002 року, що виданий на підставі рішення сесії Малотур»янської сільської ради від 19.04.1994 року (а.с. 78), [PERSON] була власником земельної ділянки, площею 0,42 га, в урочищі "Біля телевишки", яку відповідно до договору дарування від 04.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. та зареєстрованого в реєстрі за номером № 500 (а.с. 76-77), вона подарувала [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Депутат О.З. та зареєстрованого в реєстрі за номером № 283 (а.с. 87), [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1031 га, на території Малотур»янської сільської ради в урочищі «Біля телевишки». Як вбачається з державних актів на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 05.06.1996 року та серії [NUMBER] від 08.11.2002 року, в них зазначено, що вони видані [PERSON] на підставі рішень сесії Малотур'янської сільської Ради від 30.12.1994 року та від 19.04.1996 року відповідно. Однак, в судовому засіданні встановлено, що 30.12.1994 року сесія Малотур»янської сільської ради взагалі не проводилася, а на сесії від 19.04.1994 року питання про надання [PERSON] земельної ділянки не розглядалося і рішень з цього приводу сільська рада не приймала. Дані факти підтверджуються відповіддю на запит Малотур»янської сільської ради архівного відділу Долинської РДА Івано-Франківської області № 32/01-20/30 від 30.09.2013 року та протоколом 25 сесії 21 скликання Малотур»янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 19 квітня 1994 року (а.с. 16, 19-23). Як підтверджують виписки з погосподарських книг Малотур»янської сільської ради за період з 1990 р. по 2015 р. (а.с. 24-28), спірна земельна ділянка за господарством [PERSON] не обліковувалася. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], який у 1993 та 1994 роках працював секретарем Малотур'янської сільської ради та [PERSON], яка в 1991-1997 роках працювала землевпорядником цієї ж сільської ради, підтвердили вищевказані факти, а також пояснили, що в 1993-1994 роках Малотур'янською сільською радою надавалися земельні ділянки тільки жителям с.Мала Тур"я і площею не більше 0,12 га, з відведенням меж в натурі та подальшим виготовленням проектної документації. Земельна ділянка, площею 0,42 га, в урочищі «Біля телевишки» [PERSON] ніколи не виділялася, в натурі не відводилася, податок за землю вона не платила. Свідок [PERSON], який вказаний в державному акті № 5-12-2/000104 як інженер-землевпорядник, в судовому засіданні ствердив, що підпис в даному акті йому не належить і є підробленим, а також цей акт заповнений не працівником їхнього госпрозрахункового земельного бюро, яке в ті роки виготовляло державні акти, а невідомою особою. Як вбачається з оспорюваного державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 08.11.2002 року, виданого на ім»я [PERSON] (а.с. 78), він підписаний головою Малотур»яської сільської ради [PERSON], хоч сільський голова с.Мала Тур»я Кузеляк Л.Л. в судовому засіданні ствердила, що вона з 24.04.2002 року працює на вказаній посаді, а тому в листопаді 2002 року попередній сільський голова [PERSON] не мав повноважень підписувати будь-які документи. З дослідженої в судовому засіданні Книги реєстрації державних актів в приватну власність с.Мала Тур»я вбачається, що на сторінці 9 цієї книги зазначено про зареєстрацію державного акту за номером № 5-12-2/000104 на право власності на земельну ділянку, площею 0,063 га в садовому товаристві «Авангард» за [PERSON], а не за [PERSON], як це вказано в листі відділу Держземагенства в Долинському районі Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області № 392/05-13 від 15.04.2013 року (а.с. 13-14). Допитана в судовому засіданні в якості свідка головний спеціаліст-юристконсульт відділу Держгеокадастру у Долинському районі [PERSON] підтвердила, що оригінали оспорюваних державних актів на ім»я [PERSON], а також технічна документацію до них в їхньому відділі відсутні. Не змогли надати оригінали спірних рішень Малотур»янської сільської ради та оспорюваних державних актів для огляду в судовому також і представники відповідачів. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджено, що сесія Малотур»янської сільської ради 30.12.1994 року не проводилася, а на сесії від 19.04.1996 року рішення про надання у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 0,42 га в урочищі «Біля телевишки», не приймалося. За таких обставин суд вважає, що видані на ім»я [PERSON] державні акти про право власності на земельні ділянки: серії [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 10.06.1996 року за номером № 5-12-2/000104 та серії [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 08.11.2002 року за номером № 432, слід визнати недійсними та скасувати їх реєстрацію. При цьому суд вважає, що Малотур»янській сільській раді слід поновити строк на звернення до суду з даним позовом як про пропущений з поважних причин, оскільки згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а судом встановлено, що сільська рада про порушення свого права та існування оспорюваних державних актів, виданих на ім»я [PERSON], дізналася після прийняття рішень від 13.07.2012 року № 278-11/12 та № 279-11/12 (а.с. 10-11), якими було затверджено генеральний план забудови села на період до 2021 року та надано дозвіл на розробку детального плану масиву індивідуальної забудови в урочищі «Біля Телевишки» в с.Мала Тур'я Долинського району Івано-Франківської області. Що стосується вимог Малотур»янської сільської ради про визнання недійсними та скасування реєстрації договору дарування земельної ділянки, площею 0,42 га, від імені [PERSON] на користь [PERSON] від 04.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. та зареєстрованого в реєстрі за номером № 500 договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1013 га, від імені [PERSON] на користь [PERSON] від 04.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Депутат О.З. та зареєстрованого в реєстрі за номером № 283, то вони до задоволення не підлягають, в звязку з неправильним обранням позивачем способу захисту свого порушеного права, виходячи з наступного. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 07.11.2012 року, висловленою в справі № 6-107цс12, цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Як вказує Верховний Суд України в правовій позиції від 31.10.2012 року в справі № 6-53цс12, виходячи з норм ст. 116 ЗК України, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст.ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно в добросовісного набувача. За таких обставин суд вважає неправильним вибраний Малотур»янською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області спосіб захисту свого порушеного права шляхом пред»явлення позову про визнання недійсними та скасування реєстрації договору дарування земельної ділянки та договору купівлі-продажу земельної ділянки у відповідності до вимог ст.ст. 215-216 ЦК України. Тому, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову Малотур»янської сільської ради про визнання недійсними та скасування реєстрації договору дарування земельної ділянки, площею 0,42 га, від імені [PERSON] на користь [PERSON] від 04.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. та зареєстрованого в реєстрі за номером № 500 та договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1013 га, від імені [PERSON] на користь [PERSON] від 04.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Депутат О.З. та зареєстрованого в реєстрі за номером № 283, слід відмовити. При цьому суд вважає, що в задоволенні зустрічних позовів [PERSON] до Малотур"янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельні ділянки: площею 0,1305 га, кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,2796 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та [PERSON] до Малотур"янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, кадастровий номер № [NUMBER], що знаходяться на території Малотур»янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області в урочищі «Біля телевишки», слід відмовити, оскільки встановлено, що на даний час права [PERSON] та [PERSON] не порушено, так як вони є власниками вказаних земельних ділянок на підставі договору дарування від 04.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. та зареєстрованого в реєстрі за номером № 500 та договору купівлі-продажу від 04.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Депутат О.З. та зареєстрованого в реєстрі за номером № 283. Питання судових витрат суд вирішує згідно зі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6,9,17,22,23,103,116,118 Земельного кодексу України в редакції Закону № 1296-ХІІ від 13.03.1992 року, ст.ст. 12,116,125,126,158 Земельного кодексу України, п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 215,216,261,387 Цивільного кодексу України, Правових позицій Верховного Суду України від 19.06.2013 року в справі 6-57цс13, від 25.06.2014 року в справі № 6-67 цс 14, від 07.11.2012 року в справі № 6-107цс12 та від 31.10.2012 року в справі № 6-53цс12,

Outcome: approved