Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

В грудні 2013 року ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат, пов"язаних з виплатою страхового відшкодування. Позивач позовні вимоги обґрунтовував тим, що 30.07.2011 року близько 15-30 годин на автодорозі Боярка-Забір»я відбулась ДТП за участю транспортних засобів «Москвич 2137», під керуванням [PERSON] та мопед «KINROAD», під керуванням [PERSON] Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.08.2011 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Після скоєння ДТП [PERSON] надав [PERSON] страховий поліс на забезпечений мопед «KINROAD» виданий ПрАТ «СК»Уніка» на ім»я [PERSON] За для відшкодування понесених збитків, пов»язаних із пошкодженням автомобіля «Москвич 2137» [PERSON] звернувся з виплатою страхового відшкодування до ПрАТ «СК»Уніка» на підставі укладеного між останньою та [PERSON] обов»язкового страхування. З моменту ДТП заяв, звернень та документів від Страхувальника або водія [PERSON] до ПрАТ «СК»Уніка» щодо страхового випадку не надходило. Відповідно до платіжного доручення від 02.03.2012 року ПрАТ «СК»Уніка» виплатило страхове відшкодування [PERSON] Позивач в позові зазначає, що після виплати страхового відшкодування позивач отримав право регресу до страхувальника на підставі норм законодавства у сфері обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 17.02.2014 року позов ПрАТ «СК «Уніка» до [PERSON] про стягнення витрат, пов»язаних з виплатою страхового відшкодування, задоволено повністю. Стягнуто із [PERSON] на користь ПрАТ «СК «Уніка» 3558 ,25 грн. витрат, пов"язаних з виплатою страхового відшкодування, 229,40 грн. судового збору, а всього стягнуто 3787,65 грн. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду від 17.02.2014 року, та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову. Доводи скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. В скарзі апелянт вказує, що завдавачем шкоди, з вини якого сталася ДТП, є третя особа [PERSON], а не відповідач. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.08.2011 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за вчинення 30.07.2011 року ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Зазначає, що оскільки відповідач не був учасником ДТП 30.07.2011 року, і не керував забезпеченим транспортним засобом, у нього відсутній обов»язок повідомляти страховика про настання страхового випадку. Такий обов»язок покладався на [PERSON] Притягнення [PERSON] без наявності комплексу необхідних умов є незаконним. Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволеннню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що оскільки відповідачем не надано доказів щодо законності передання у володіння [PERSON] транспортного засобу, повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, тобто відповідачем не виконані умови договору страхування, то позов підлягає задоволенню. Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд, оскільки він суперечить вимогам чинного законодавства. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, згідно відомості №8850760 (а.с. 15) про дорожньо-транспортну пригоду 30.07.2011 року [PERSON], керуючи транспортним засобом "М KINROAD ХТ 125Т-6Е", з наявним полісом №АА/4262024, виданим ПрАТ "СК "Уніка", з терміном дії до 13.04.2012 року (а.с. 12), в порушення правил дорожнього руху вчинив зіткнення з транспортним засобом ИЖ 2137, під керуванням [PERSON] з наявним полісом ПрАТ "СК "Лафорт" № АА/5680877 з терміном дії до 03.06.2012 року . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.08.2011 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП з накладенням стягнення у виді 01 року позбавлення права керування транспортними засобами за керування 30.07.2011 року на автодорозі Боярка-Забір"я мопедом KINROAD, та вчинення ДТП (а.с. 9). З облікової картки приватного ТЗ від 23.01.2014 року вбачається, що власником транспортного засобу "М KINROAD ХТ 125Т-6Е " є [PERSON] (а.с. 71). На підставі страхового акту № 00071791 від 27.02.2012 року (а.с. 7) та згідно умов договору страхування № АА/4262024 [PERSON] отримав страхове відшкодування в розмірі 3558,25 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 007286 від 02.03.2012 року (а.с. 6). Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Особою, яка зобов»язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апелянта про те, що оскільки відповідач не був учасником ДТП 30.07.2011 року і не керував забезпеченим транспортним засобом, у нього відсутній обов»язок повідомляти страховика про настання страхового випадку. Такий обов»язок покладався на [PERSON], а тому притягнення [PERSON] без наявності комплексу необхідних умов є незаконним. Згідно пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції станом на 30.07.2011 року вбачається, що обов»язок вжити заходи для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про настання страхового випадку передбачений для учасників дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п. 6 Постанови № 4 від 01.03.2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). В матеріалах справи наявна копія заяви від 02.08.2011 року (а.с. 10) [PERSON] до ПрАТ «СК «Уніка» про відшкодування матеріального збитку отриманого в зв»язку з ДТП, що сталась 30.07.2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За приписами підпункту "ґ" пункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Отже, право страховика подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду регламентовано положеннями Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і пов'язується саме із встановленим фактом неповідомлення страховика у встановлені законом строки. Суд першої інстанції дані вимоги закону та обставини справи не врахував, а тому помилково прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення страхового відшкодування в порядку регресу з [PERSON] Разом з тим, по справі вбачається, що [PERSON], ухвалою від 13.01.2014 року було залучено до участі в справі, як третю особу без самостійних вимог. Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позову ПрАТ "СК "Уніка" до [PERSON] про стягнення витрат, пов"язаних з виплатою страхового відшкодування. Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування судових витрат, понесених за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню 121,80 грн.

Outcome: approved