Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

В травні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку, окрім неї також зареєстрований, але не проживає понад одного року без поважних причин її син, відповідач [PERSON] . Місце знаходження відповідача наразі їй не відоме, останній будинком не цікавиться, комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, особисті речі в будинку відсутні, кореспонденція та інші повідомлення на його ім"я на вказану адресу не надходять. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання, зібравши всі свої особисті речі виїхав в інше місце постійного проживання, про яке її не повідомив. Перешкод в користуванні житловим будинком вона не чинить, будь-яких конфліктів чи непорозумінь між ними не було. Реєстрація відповідача перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, отримувати субсидію. Вирішити спір у добровільному порядку вона не має можливості, оскільки їй невідоме місце перебування відповідача та засоби зв"язку з ним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з викладених у позові підстав просила про їх задоволення. Відповідач про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення за місцем реєстрації судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, яку повернуто за непроживання. Згідно акта інспектора по роботі з населенням Горохівської сільської ради Миколаївської області Мацук Н.В. від 12.05.2020 р. [PERSON] за місцем реєстрації не проживає. Виклик відповідача здійснено через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що з 18 лютого 2020 року позивач [PERSON] стала власником житлового будинку [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано 18 лютого 2020 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маршаловою Л.В. за номером 35542579, на підставі договору купівлі-продажу від 18 лютого 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маршаловою Л.В. за реєстровим № 70, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 200751421 сформованого 18 лютого 2020 року (а.с.4). Згідно договору купівлі-продажу від 18 лютого 2020 року, до 18 лютого 2020 року власником зазначеного будинку був [PERSON] , відповідач по справі. Від імені продавця будинку [PERSON] договір підписала [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 14.03.2011 року. Відповідач з 15 травня 2007 року зареєстрований у вказаному житловому будинку, що підтверджується довідкою Баратівського старостинського округу № 1 Горохівської сільської ради Миколаївської області від 12 травня 2020 року № 466 (а.с.6). Родинні відносини підтверджуються наданим свідоцтвом про народження відповідача серії [NUMBER] від 14 серпня 1981 року, з даними відомостей про батьків, на вірменській мові з перекладом на українську (а.с.8-9). Актом інспектора по роботі з населенням Горохівської сільської ради Миколаївської області Мацук Н.В. від 12.05.2020 року, під час обстеження на предмет проживання сім"ї [PERSON] встановлено, що [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою по [ADDRESS] , але фактично там непроживає з 01 квітня 2018 року, що підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Свідок [PERSON] суду показала, що позивач її сусідка, відповідача у селі не бачила, чому не проживає за місцем реєстрації та де він проживає їй не відомо, останній раз бачила його наприкінці 2018 року, не помічала конфліктів у їх сім"ї, зі слів позивача їй відомо, що син поїхав невідомо де. Свідок [PERSON] суду показала, що позивач її мати, відповідач рідний брат, він ніколи не цікавився будинком у якому зареєстрований, оскільки завжди хотів проживати у місті, навесні 2018 року поїхав з дому, забравши всі свої речі, матері сказав, що буде жити окремо, з тих пір на зв"язок не виходив, де він може перебувати їй не відомо. У лютому 2020 року нею було переоформлено будинок на матір на підставі довіреності відповідача, виданої на її ім"я у 2011 році, у зв"язку з відсутністю останнього. Позивачка зазначає, що відповідач добровільно змінив місце проживання, проте їй не відома його адреса, засоби зв"язки з ним відсутні. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідач зареєстрований у житловому будинку набутому у власність позивачем, у якому не проживає більше одного року, до кримінальної відповідальності не притягується, офіційних доходів за час відсутності не отримував, даних про його смерть у органі ДРАЦС немає, що підтверджується відповідними довідками. Однак, як встановлено судом, до 18 лютого 2020 року відповідач був власником вказаного будинку. З часу продажу будинку позивачу, відповідач не втратив статус члена її сім"ї, а визначений у ст.405 ЦК України термін його відсутності у зазначеному житлі у даному статусі не сплив. Отже, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин непроживання відповідача більше одного року у спірному житловому будинку у зв`язку із втратою інтересу до житла. Крім того, позивач не надала доказів того, що відповідач виїхав у інше постійне місце проживання, оскільке місце проживання відповідача не відоме, а також того, що відповідач перешкоджає їй користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання відповідача такими, що в силу положень статті 405 ЦК України втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Outcome: dismissed