Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Карпатського біосферного заповідника про скасування наказу №196-к від 17 жовтня 2016 року, посилаючись на те, що 30 квітня 2015 року відповідачем видано наказ №100-к про призначення його на посаду завідувача лабораторії лісознавства з 1 травня 2015 року. 17 жотвня 2016 року відповідач видав наказ №196-к, яким на підставі норм ст. 32 КЗпП України його переведено з посади завідувача лабораторії лісолзнавства на попередньо займану посаду старшого наукового співробітника лабораторії лісознавства з оплатою праці згідно штатного розпису. Переведення його на нижчу посаду без його згоди, з меншим посадовим окладом є порушенням його прав. Він є членом Первинної профспілкової організації працівників Карпатського біосферного заповідника та членом її керівного органу - Профспілкового комітету, а тому адміністрації відповідача не зверталася до вищестоящого профспілкового органу щодо згоди на переведення на нижчу посаду. Таким чином, відповідачем також порушено норми вимог ст. 32 КЗпПУ, зокрема у відповідача не відбулося фактичних змін в організації виробництва і праці і не відбулася зміна істотних умов праці. У зв"язку з чим просив скасувати наказ №196-к від 17 жовтня 2016 року, виданого Карпатським біосферним заповідником, стягнути з відповідача різницю в оплаті праці у зв"язку з оплатою часу виконання нижче оплачуваної роботи та судові витрати. В ході розгляду справи позивачем збільшено позовні вимоги, де поряд з первісними вимогами просить скасувати наказ №4-к від 11 січня 2017 року, виданого Карпатським біосферним заповідником, стягнути з відповідача різницю в оплаті праці між фактичним посадовим окладом завідувача лабораторії лісознавства за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року згідно штатного розпису в сумі 5005 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги зменшили в частині стягнення різниці в оплаті праці між фактичним посадовим окладом завідувача лабораторії лісознавства за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року згідно штатного розпису в сумі 5005 гривень, та осотаточно просили скасувати наказ №196-к від 17 жовтня 2016 року та наказ №4 від 11 січня 2017 року й стягнути звідповідача судові витрати. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги не визнав. Пояснив, що наказом від 30 квітня 2015 року №100-к позивача, старшого наукового співробітника лабораторії лісознавства, переведено за результатами конкурсу на посаду завідувача лабораторії лісознавства. Посада завідувача лабораторії лісознавства належить до переліку посад наукових працівників, і прийняття на роботу яких здійснюється на основі конкурсного відбору. Інший учасник конкурсу на заміщення посади завідувача лабораторії лісознавства [PERSON] оскаржила до суду результати зазначеного конкурсу. Рішенням Рахівського районного суду від 2 листопада 2015 року позов [PERSON] задоволено, визнано конкурс на заміщення вакантної посади завідувача лабораторії лісознавства Карпатського біосферного заповідника таким, що не відбувся. Результати конкурсу на заміщення вакантної посади завідувача лабораторії лісознавства Карпатського біосферного заповідника скасовано. Зазначене рішення суду набуло законної сили. Зважаючи на те, що для адміністрації заповідника рішення суду було незрозумілим, тому директор заповідника звернувся в суд із заявою про роз"яснення зазначеного рішення суду, зокрема просив роз"яснити чи охоплює дане рішення наказ від 30 квітня 2015 року №100-к та які дії повинні бути вчинені адміністрацією заповідника щодо забезпечення виконання рішення суду. Ухвалою Рахівського районного суду від 8 липня 2016 року у задоволенні заяви про роз"яснення рішення суду відмовлено, з тих підстав, що відповідно до норм чинного законодавства роз"ясненню підлягають ті судові рішення, які є незрозумілими, містять суперечливі доводи, які ведуть до труднощів при їх виконанні, чого в даному випадку не має, оскільки рішення викладено доступно, зрозуміло та так, що не припускає іншого (додаткового) тлумачення чи роз"яснення. В рішенні суду чітко вказано про скасування результатів конкурсу, на підставі якого [PERSON] був призначений на посаду завідувача лабораторії лісознавства Карпатського біосферного заповідника. Таким чином, судовим рішенням було встановлено факт перебування позивача на посаді завідувача лабораторією лісознавства без належних правових підстав і при цьому з порушенням прав третіх осіб на зайняття даної посади у встановленому законом порядку. У зв"язку з цим позивачу було запропоновано дати згоду на переведення на попередньо займану посаду старшого наукового працівника лабораторії лісознавства та повідомлено, що у разі відсутності такої згоди його буде переведено через два місяці у порядку визначеному ст. 103 КЗпПУ. Оскаржуваним наказом [PERSON] переведено на попередньо займану посаду старшого наукового співробітника лабораторії лісознавства. У цей же день був оголошений конкурс на заміщення вакантної посади завідувача лабораторії лісознавства і [PERSON] було запропоновано взяти участь у цьому конкурсі на загальних підставах. При цьому на період до призначення особи на посаду завідувача лабораторії лісознавства встановлено [PERSON] надбавку за складність та напруженість у роботі у розмірі 25% посадового окладу. Статті 247 та 43 КЗпПУ України встановлюють вимоги щодо отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації у разі розірвання трудового договору з ініціативи власника. Водночас у даному випадку мало місце не розірвання трудового договору, а переведення на іншу роботу, при цьому трудовий договір не розривається і продовжує свою дію. У зв"язку з цим та у відповідності до вимог ст.32 КЗпПУ згода виборного органу первинної профспілкової організації не вимагається. На підставі наведеного просив відмовити у задоволенні зміненого позову. Заслухавши сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначеною цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін. Факт перебування позивача з відповідачем в трудових правовідносинах сторонами не оспорюється. Відповідно до наказу № 100-к Карпатського біосферного заповідника від 30 квітня 2015 року позивач [PERSON], старший науковий співробітник лабораторії лісознавства, за результатами конкурсу з 1 травня 2015 року переведений на посаду завідувача лабораторії лісознавства зі встановленням йому посадового окладу згідно штатного розпису. Наказом Карпатського біосферного заповідника №196-к від 17 жовтня 2016 року, позивача [PERSON], завідувача лабораторії лісознавства з 17 жовтня 2016 року переведено на попередньо займану посаду старшого наукового співробітника лабораторії лісознавства з оплатою праці згідно штатного розпису. Цей наказ оспорюється позивачем з підстав відсутності його згоди на таке переведення. Згідно зі статтею 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Аналізуючи зміст та підстави оскаржуваного наказу про переведення, суд констатує, що відповідач не надав доказів того, що [PERSON] дав згоду на переведення його на посаду старшого наукового співробітника лабораторії лісознавства. Переведення [PERSON] з посади «завідувача лабораторією лісознавства» на посаду «старшого наукового співробітника лабораторії лісознавства» не є переміщенням, яке передбачено ч. 2 ст. 32 КЗпП України. Відповідно до роз'яснень даних в п. 31 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Таким чином переведення позивача на посаду старшого наукового співробітника лабораторії лісознавства, яка не відповідає спеціальності, кваліфікації та посаді, повинно було відбуватись за його згодою. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Про зміну істотних умов праці працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці ( ч.3 ст. 32 КЗпП України). Підставою для прийняття Карпатським біосферним заповідником оскаржуваного наказу стало рішення Рахівського районного суду від 2 листопада 2015 року №305/1146/15-ц, ухвала Рахівського районного суду від 8 липня 2016 року, якими визнано конкурс на заміщення вакантної посади завідувача лабораторії лісознавства таким, що не відбувся та скасовано результати конкурсу на заміщення вакантної посади завідувача лабораторії лісознавства, повідомлення [PERSON] про зміну істотних умов праці від 1 серпня 2016 року. З приводу дослідження цих підстав, судом встановлено, що рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області №305/1146/15-ц від 2 листопада 2015 року позовні вимоги [PERSON] до Карпатського біосферного заповідника про визнання конкурсу на заміщення вакантної посади таким, що не відбувся та скасування його результатів задоволено, визнано конкурс на заміщення вакантної посади завідувача лабораторії лісознавства Карпатського біосферного заповідника таким, що не відбувся. Результати конкурсу на заміщення вакантної посади завідувача лабораторії лісознавства Карпатського біосферного заповідника скасовано. Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області №305/1146/15-ц від 8 липня 2016 року відмовлено Карпатському біосферному заповіднику у роз"ясненні рішення Рахівського районного суду від 2 листопада 2015 року на запитання, чи охоплює дане рішення наказ від 30 квітня 2015 року №100-к та які дії повинні бути вчинені адміністрацією заповідника щодо забезпечення виконання рішення суду. Згідно повідомлення про зміну істотних умов праці №580 від 1 серпня 2016 року позивача [PERSON], адміністрацією Карпатського біосферного заповідника повідомлено, що рішенням Рахівського районного суду від 2 листопада 2015 року визнано конкурс на заміщення вакантної посади завідувача лабораторії лісознавства Карпатського біосферного заповідника, таким, що не відбувся, результати конкурсу на заміщення вакантної посади завідувача лабораторії лісознавства скасовано. Робоча група з питань виконання рішення Рахівського районного суду від 2 листопада 2015 року, яка утворена відповідно до наказу №11 від 14 січня 2016 року "Про створення робочої групи з питань виконання судового рашення", рекомендувала адміністрації заповідника забезпечити виконання судового рішення шляхом переведення [PERSON] на попередньо займану посаду старшого наукового співробітника лабораторії лісознавства у порядку, визначеному ст. 32 КЗпП України за згодою працівника, або у разі відсутності такої згоди - повідомити працівнику про зміну істотних умов праці не пізніше як за два місці,у порядку, визначеному ст. 103 КЗпП України. Виходячи з наведеного запропонували надати згоду на переведення на попередньо займану посаду старшого наукового співробітника лабораторії лісознавства. У разі відсутності такої згоди повідомлено про таке переведення через два місяці, у порядку визначеному ст. 103 КЗпП України. Отже, відповідач, провівши таку процедуру переведення позивача, вважав, що згадане рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 2 листопада 2015 року є зміною істотних умов праці, у порядку, визначеному ст. 103 КЗпП України, що є хибним і неправильним розумінням норм трудового законодавства та призвело до виникнення трудового спору. Так, ст. 103 КЗпП застосовується до відносин, які виникають у зв'язку з запровадженням нових і зміною діючих умов оплати праці. Вона не може застосовуватися у випадках, коли зміна умов оплати праці є лише наслідком зміни змісту трудової функції працівника, його переміщення, переведення на іншу роботу або зміни істотних умов праці працівника. Так, переведення на іншу нижчеоплачувану роботу допускається за згодою працівника (частина перша ст. 32 КЗпП), за заявою працівника, при наявності медичного висновку (частина перша ст. 170 КЗпП), за пропозицією власника (частина друга ст. 40 КЗпП). В усіх цих випадках ст. 103 КЗпП не може застосовуватися, оскільки застосуванню підлягає частина перша ст. 114 КЗпП. Пунктом 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" передбачено, якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у звязку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці. Під зміною істотних умов праці слід розуміти зміну системи та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменувань посад тощо (частина третя ст. 32 КЗпП). Зміна істотних умов праці допускається за наявності змін в організації виробництва і праці та за умови продовження роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією чи посадою (ст. 32 КЗпП). Про зміну істотних умов праці працівник необхідно повідомити не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 КЗпП. Верховний Суд України надав розяснення судам, що зміни в організації виробництва і праці це раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т. ч. перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки впровадження передових методів, технологій тощо (п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9). З матеріалів справи не вбачається, що в Карпатському біосферному заповіднику відбулися зміни істотних умов праці, за яких позивача переведено на іншу посаду без його згоди. Згадане вище рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 2 листопада 2015 року про визнання конкурсу на заміщення вакантної посади завідувача лабораторії лісознавства та скасування результатів конкурсу не вважається зміною істотних умов праці, оскільки це не призвело до змін в організації виробництва і праці в установі відповідача. Слід зазначити, що згідно зі статтею\~7\~КЗпП України законодавством можуть встановлюватися додаткові, крім передбачених відповідними статтями КЗпП, підстави для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов, зокрема у звязку із порушенням встановлених правил прийняття на роботу. У пункті 29 постанови Пленуму Верховного Суду України\~«Про практику розгляду судами трудових спорів»\~від 6\~листопада 1992 року №\~9 розяснено, що, вирішуючи справи про припинення трудового договору у звязку з порушенням правил прийняття на роботу, суди повинні враховувати, що звільнення з цих підстав може мати місце у випадках, коли, відповідно до статті\~7 КЗпП, спеціальною нормою законодавства України передбачено обмеження на прийняття на роботу за певних умов (наприклад, осіб, позбавлених вироком суду права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю протягом визначеного судом строку; прийняття на роботу, повязану з матеріальною відповідальністю осіб, що раніше були засуджені за розкрадання, хабарництво, інші корисливі злочини, якщо судимість не знята і не погашена, за конкурсним відбором, тощо). Отже, у разі звільнення працівника у звязку з порушенням правил прийняття на роботу, у наказі (розпорядженні) обовязково має міститися посилання не тільки на статтю\~7 КЗпП, а й на відповідну норму закону чи підзаконного акта, яку було порушено під час прийняття на роботу. У трудовому спорі, що вирішується, як встановлено судом, позивача [PERSON], було призначено за конкурсним відбором, шляхом переведення, на посаду завідувача лабораторії лісознавства Карпатського біосферного заповідника, згідно наказу №100-к від 30 квітня 2015 року. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 2 листопада 2015 року визнано конкурс на заміщення вакантної посади завідувача лабораторії лісознавства Карпатського біосферного заповідника таким, що не відбувся та результати конкурсу на заміщення вакантної посади завідувача лабораторії лісознавства Карпатського біосферного заповідника скасовані. Наказом №196-к від 17 жовтня 2016 року, що оскаржується, позивача [PERSON] Васильовча переведено, шляхом звільнення, із займаної посади завідувача лабораторії лісознавства Карпатського біосферного заповідника на попередньо займану посаду старшого наукового співробітника Карпатського біосферного заповідника, у зв»язку із зміною істотних умов праці, що є протиправним, та таким, що не узгоджується із нормами трудового законодавства. Натомість, відбулося порушення встановлених правил призначення на посаду, за яких позивача слідувало перевести, шляхом звільнення, із займаної посади на попередню на підставі ст.. 7 КЗпП України та ст.. 6 Закону України « Про наукову і науково-технічну діяльність», згідно якої прийняття на роботу наукових працівників здійснюється на конкурсних засадах. Таким чином, враховуючи, що відповідачем неправильно та з хибним розумінням застосовано норми трудового законодавства, і в свою чергу прийняття протиправного рішення (наказу), позовні вимоги в частині скасування наказу №196-к від 17 жовтня 2016 року «Про переведення» підлягають задоволенню. Разом з цим не можуть бути задоволені позовні вимоги про скасування наказу №4-к від 11 січня 2017 року, яким на [PERSON], старшого наукового співробітника лабораторії лісознавства з 3 січня 2017 року покладено виконання обов»язків завідувача цієї ж лабораторії на період до призначення завідувача лабораторії у встановленому чинним законодавством порядку та встановлено доплату, що становить різницю між фактичним окладом і посадовим окладом завідувача лабораторії лісознавства, з підстав його не згоди. Оскільки, судом достовірно встановлено, що така згода позивача була, і застережена ним власноручно на заяві заступника директора КБЗ, і більше того, в судовому засіданні даний факт не заперечено [PERSON]. Крім цього, на підставі ст..88 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення зміненого позову, з відповідача в користь позивача підлягають до стягнення судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 551,20 гривень та витрат на оплату правових послуг в сумі 3300 гривень, які документально підтверджені.

Outcome: partial