Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивує тим, що [INFO] року померла її мама [PERSON], після смертя якої відкрилася спадщина на належне їй майно- право на земельну частку (пай). Вона являється спадкоємцем першої черги за законом на майно померлої матері, однак одержати сертифікат на право власності на спадкове майно позбавлена можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, так як списки на отримання сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Агрофірмі "Війтівська" було затверджено 01.11.1996 року, а сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий 15.03.2000 року, однак у зв'язку зі смертю спадкодавця, сертифікат їй не був виданий та зберігається у відділі Держземагенства. Крім того у сертифікаті на право на земельну частку (пай) не вірно вказано ім"я її матері "[PERSON]", а в свідоцтві про смерть та свідоцтві про її народження ім"я матері вказано "[PERSON]". Оскільки вона позбавлена можливості оформитися в правах спадкоємця звернулася до суду з даним позовом та просить встановити факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий на ім"я [PERSON] належить [PERSON] та визнати за нею, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], право на земельну частку (пай) розміром 1,732 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН № 425229. Представник позивача за дорученням [PERSON] в судове засідання не з"явився, надав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю, просить слухати справу у його відсутність. Представник Війтівської сільської ради в судове засідання не з"явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи у суді , про причини неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.234 ч. 2 п. 5 ЦПК України, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів. Ст. 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім"я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім"ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи , зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Відповідно до Постанови Пленуму № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»- при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.256 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. З усіх наданих заявницею документів -ксерокопії свідоцтва про смерть [PERSON], свідоцтва про народження [PERSON], довідки про реєстрацію видачі державних актів колективним сільськогосподарським підприємствам та дату затвердження списків на отримання сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП Бершадського району, ксерокопії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0425229 з достовірністю встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0425229 виданий на ім"я [PERSON] належить [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 3 статті 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим відділом РАГС Львівського міськвиконкому. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої також увійшло право на земельну частку (пай). Позивачка [PERSON] є спадкоємцем за законом на майно своєї матері, спадщину прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак у зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно позивачка позбавлена можливості одержати свідоцтво пра право на спадщину за законом. В п. 11 Постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", Пленум Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. Судом встановлено, що правовідносини виникли між сторонами до 01.01.2004 року, а тому, як слідує із роз'яснень наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року за №7, до правовідносин які виникли до набранням чинності ЦК України в редакції 2004 року слід застосовувати законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (редакції 1963 року), зокрема розділом VІІ "Спадкове право". Так, із приписів ст.ст.524, 525, 526, 527, 529, 548, 549, 553 Цивільного кодексу УРСР, вбачається, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, або місцезнаходження майна. Спадкоємцями можуть бути діти померлого, які відносяться до спадкоємців першої черги. Для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав заяву в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини, вважається, що він прийняв спадщину. Здобуті у справі докази свідчать про те, що 01.11.1996 року було затверджено списки на отримання сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Агрофірмі "Війтівська". Сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серії ВН № 0425229 на ім"я [PERSON] був виданий 15.03.2000 року, однак у зв'язку зі смертю [PERSON] їй не видавався. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування", судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 16.05.2013 року ВССУ в Інформаційному листі № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" у п.3.5. було висловлено правову позицію з вирішення аналогічного питання, відповідно до якого, спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини викладені нею у позовній заяві, а отже вона, як спадкоємець за законом, має право на майно померлої матері [PERSON], інших спадкоємців, які мали право на спадщину не має, оформити свої спадкові права в установленому законом порядку через нотаріальну контору позивач позбавлена можливості, а тому за таких обставин, суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право на земельну частку (пай), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 425229. На підставі ст. ст. 120, 121, 123, 525, 526, 527, 548, 549, 553 ЦК УРСР, постановою Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст. 25, 182, 328, 346, 392, 1299 ЦК України,

Outcome: approved