Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Брусилівського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON], [PERSON], Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору : [PERSON], [PERSON], [PERSON], Брусилівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Позовні вимоги обгрунтував тим, що [INFO] померла його баба [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її діти: син [PERSON], його батько, та дочка [PERSON]. Спадкоємці в установлений законодавством термін звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не змогли, оскільки 17 січня 2006 року на підставі рішення виконавчого комітету Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області №48 від 26 жовтня 2005 року «Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок. 02.10.2008 року рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області вищевказане рішення було визнано протиправним. Виконавчий комітет Соловіївської сільської ради своїм рішенням № 82 від 24 вересня 2008 року скасував вищезазначене незаконне рішення від 26.10.2005 року №48, але не скасував свідоцтво про право власності на житловий будинок, серія [NUMBER] від 17.01.2006 року, що видане [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, не зареєструвавши своє право власності на житловий будинок. [INFO] [PERSON], його батько, який також не встиг оформити в нотаріуса свої спадкові права на вищевказаний житловий будинок. Спадкоєцями після смерті батька є позивач, його мати [PERSON] та його сестра [PERSON], які в установлений законом строк прийняли спадщину після смерті [PERSON], оскільки на момент його смерті проживали разом з ним і заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини не подавали. 12.09.2017 року позивач, отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, дізнався, що [PERSON] та [PERSON] 26.07.2017 року на підставі незаконного свідоцтва про право власності зареєстрували у нотаріуса право власності на житловий будинок [ADDRESS] на померлого [PERSON], і в той же день отримали, кожна, свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку. [PERSON] зазначив, що він звертався до Брусилівської селищної ради Житомирської області з питанням про скасування свідоцтва про право власності [PERSON], але в задоволенні йому було відмовлено. Вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] на підставі незаконного свідоцтва про право власності на житловий будинок, отримали незаконне свідоцтво про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок. Позивач просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] від 17.01.2006 року, серія [NUMBER], яке видане виконавчим комітетом Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області [PERSON]. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку, яке видане 26.07.2017 року державним нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори [PERSON] та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку, яке видане 26.07.2017 року державним нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори [PERSON]. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] до суду подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, щопозивач подавши до суду позов не надав належних доказів того, що його батько [PERSON] являвся спадкоємцем після смерті [PERSON], прийняв спадщину після її смерті та подавав заяву до нотаріальної контори про оформлення своїх спадкових прав. В документах які додані до копії позовної заяви не додано жодного із актів, які оспорюються позивачем, а саме не додано копій свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] серія [NUMBER] від 17.01.2006 року, свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], серія та номер: [NUMBER], виданого 26.07.2017 року державним нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контри , свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], серія та номер: [NUMBER], виданого 26.07.2017 року державним нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контри, а тому судити про дійсність чи недійсність зазначених документів неможливо. Вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Представник відповідача Брусилівської селищної ради Житомирської області подав відзив на позовну заяву в якому вказав, що 03.10.2017 року до селищної ради звернувся [PERSON] із заявою про скасування свідоцтва на право власності на житловий будинок серії [NUMBER], мотивуючи потребу у скасуванні вказаного свідоцтва тим, що йому необхідно внести зміни до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Йому було надано роз'яснення щодо порядку скасування державної реєстрації прав, та документів, на підставі яких дана реєстрація здійснюється. Відповідно до діючого законодавства рішення органу місцевого самоврядування про скасування свідоцтва на право власності на житловий будинок не є належним документом, на підставі якого може бути внесено зміни до Державного реєстру прав, тому йому було рекомендувано звернутись до органу державної реєстрації прав на нерухоме майно з приводу внесення запису про скасування державної реєстрації прав. Селищною радою не приймалось рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача. Лист, який надісланий йому є роз'ясненням щодо порядку скасування державної реєстрації прав та документів, на підставі яких дана реєстрація здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства. Отже, посилання позивача на те, що Брусилівська селищна рада не задовольнила звернення про скасування свідоцтва є безпідставними. Просив відмовити позивачу [PERSON] у задоволенні позовних вимог в частині стягнення судових витрат з Брусилівської селищної ради, а в решті позовних вимог покладається на розсуд суду. 21 грудня 2018 року представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] до суду знову подав відзив на позовну заяву в якому вказав, що ознайомившись із копіями спадкових справам він заперечує проти обставин, викладених в позові, та самих позовних вимог позивача з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб 19 січня 1976 року між [PERSON] та [PERSON] виконкомом Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області було укладено шлюб. В технічному паспорті на житловий будинок [ADDRESS] зазначено, що житловий будинок було побудовано в 1986 році, а саме під час шлюбу [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до вимог ч.1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( 1970 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Будинок побудовано під час шлюбу [PERSON] та [PERSON], то вони є співвласниками зазначеного майна, та відповідно до ст. 28 КпШтС УКраїни, їх частки визнаються рівними. [INFO] [PERSON] померла. Так, як при житті [PERSON] не ставила питання про поділ спірного будинку, то після її смерті спадкоємці, які прийняли спадщину, мали право на оформлення спадкових прав на 1/2 частину житлового будинку. Інша 1/2 частину майна належала померлому [INFO] [PERSON]. В частині 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як, вбачається з матеріалів спадкової справи № 213 за 2005 рік заведеної після смерті [PERSON], після її смерті з заявами до нотаріальної контори звернулися три спадкоємці, саме чоловік [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON]. Якщо [PERSON] та [PERSON] в поданих заявах чітко висловили свої бажання про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, то в заяві, поданій до державної контори 01 листопада 2005 року, [PERSON] будь-яких бажань не виражено, а тому залишається незрозуміло, чи приймає [PERSON] спадщину чи відмовляється від неї після смерті [PERSON]. Зокрема, в заяві лише зазначено про те, що [PERSON] повідомляє нотаріуса про смерть своєї матері [PERSON], а також, що йому роз'яснено зміст ст. 74 СК України та ст. 1269 ЦК України і нічого не зазначено про бажання прийняття спадщини. Таким чином, можна зробити висновок про те, що [PERSON] не мав бажання приймати спадщину після смерті матері. Враховуючи те, що [PERSON], який є батьком позивача [PERSON], не висловив бажання про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а тому він не отримував свідоцтва про право на спадщину за законом на інше спадкове майно, а саме на земельну ділянку, яка належала спадкодавцю, то на думку представника відповідачів позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, так як позивач не має ніякого відношення до спірного майна і його права ніяким чином не порушено. 27 грудня 2018 року представник позивача [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, в котрій вказав, що у відзиві відповідачі послалися на те, що згідно копії свідоцтва про шлюб 19 січня 1976 року між [PERSON] та [PERSON] виконкомом Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області було зареєстровано шлюб та згідно технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] житловий будинок було побудовано в 1986 році, а саме під час шлюбу [PERSON] та [PERSON]. Вважає, що у відповідності до вимог ч.1ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( 1970 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Будинок [ADDRESS] було побудовано під час шлюбу [PERSON] та [PERSON], то вони стали співвласниками зазначеного майна. В статті 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Так стверджуючи те, що будинок побудований за час шлюбу, відповідачі не подали жодного доказу щодо побудови його за час шлюбу за спільні кошти. У відповідності до ч.1 ст.24 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( 1970 року), майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Позивачем як доказ належності житлового будинку [PERSON] надано витяг з погосподарської книги Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області за 2001-2005 роки в якому зазначено, що будинок по [ADDRESS] належав [PERSON]. Будь-яких даних про належність даного будинку [PERSON] в погосподарській книзі немає. Вважає, що будинок належав [PERSON] на праві особистої приватної власності. Заперечення відповідачів щодо задоволення позову з підстав того, що [PERSON] звернувшись до нотаріуса із заявою після смерті матері [PERSON] не виразив свою волю щодо прийняття спадщини, не заслуговують на увагу в силу того, що заява подана в шестимісячний строк після смерті спадкодавця з врахуванням мотивів звернення, передбачених ст.1269 ЦК України. Законодавством не встановлено процесуальної форми заяви про прийняття спадщини. Положення ст.1269 Цивільного кодексу України заявнику нотаріусом було роз'яснено, заяву прийнято як належну, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв"язку з неналежно поданою заявою нотаріусом не виносилася, натомість нотаріус визнав що право власності на спадкове майно належить кожному спадкоємцю в частці 1/3. Тобто, спадкове майно належить в частці 1/3 трьом спадкоємцям, які подали заяви про прийняття спадщини: [PERSON] [PERSON] та [PERSON] В суді представник позивача- адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та запереченні на відзив. Просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідачів сплачений судовий збір. Представник відповідачів: [PERSON] та [PERSON] - адвокат [PERSON] в суді позовні вимоги не визнав, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснивши, що [PERSON] помер [INFO] та його спадкоємцем являється [PERSON] Статтею 262 ЦК України передбачено, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Так, як строк позовної давності сплив для [PERSON] , то він сплив для [PERSON], отже позивач на даний час не має права вимагати усунення порушеного права [PERSON] Просив суд застосувати до позовних вимог [PERSON] строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Преставник відповідача-Брусилівської селищної ради Житомирської області до суду не з"явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Треті сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з"явилися. Від [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до суду надійшли заяви про визнання позову та розгляду справи за їх відсутністю. Вислухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] 26.09.1954 року зареєстрували шлюб (а.с.209). Від шлюбу [INFO] у них народилась дочка [PERSON] та [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження( а.с.187,210). 09.10.1975 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на [PERSON] (а.с.186 зворот). 19.01.1976 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (а.с.211). 05.07.2005 року [PERSON] померла (а.с.9), та [INFO] помер [PERSON] (а.с.174). Відповідно до свідоцтв про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], їх батьком є [PERSON] (а.с.174-176). Батьком позивача [PERSON] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.21). [INFO] [PERSON] помер (а.с.19). Судом встановлено, що [PERSON],[INFO], на момент смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею проживав її чоловік [PERSON], [INFO], що підтверджують витяг з погосподарської книги Соловіївської сільської ради за 2001-2005 роки та довідка видана Брусилівською селищною радою від 27.04.2018 року (а.с.10,51). Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 17.08.2017 року житловий будинок [ADDRESS] побудований в 1986 року (а.с.11-13). З свідоцтва про право власності на житловий будинок від 17.01.2006 року, виданого виконкомом Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, слідує, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. Підставою для видачі свідоцтва є рішення виконкому Соловіївської сільської ради від 26.10.2005 року № 48 (а.с.169). Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2008 року по цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, рішення виконавчого комітету №48 від 26.10.2005 року«Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна», на підставі якого видано [PERSON]свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] визнано протиправним (а.с.23-24). Відповідно до копії спадкової справи №213 за 2005 рік, після смерті [PERSON], [INFO], померлої 05.07.2005 року, спадщину прийняли її діти: [PERSON], якій видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 ідеальних частин земельної ділянки площею 3,7484 га, [PERSON], та її чоловік [PERSON] (а.с.18,160-170). Відповідно до копії спадкової справи № 155 за 2007 рік після смерті [PERSON], [INFO], померлого [INFO], прийняли спадщину його діти: [PERSON] та [PERSON], їм були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки та на житловий будинок [ADDRESS] по 1/2 ідеальній частці (а.с.171-187). Судом встановлено, що житловий будинок побудовано за час проживання у шлюбі [PERSON] та [PERSON]. Тому спадкоємцями після смерті [PERSON] та [PERSON] є їх діти: [PERSON] та [PERSON]( діти [PERSON].) , [PERSON] та [PERSON]Д.( діти [PERSON].) Окільки [PERSON] помер в 2014 році, то спадкоємцями після його смерті стали його дружина [PERSON] та діти: [PERSON] та [PERSON], що підтверджує довідка видана приватним нотаріусом Київського міського наторіального округу від 27.01.2018 року №76/02-14 (а.с.20). Позивач [PERSON] 12.09.2017 року від державного реєстратора отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, в якій зазначено, що [PERSON] та [PERSON] 26.07.2017 року на підставі свідоцтва про право власності, серії [NUMBER], виданого 17.01.2206 року [PERSON], зареєстрували право власності на житловий будинок [ADDRESS] та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, на 1/2 частину житлового будинку кожна (а.с.16-16,18). Таким чином , з цього часу позивач дізнався про порушення свого права на спадкування після смерті свого батька [PERSON], який є спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON], так як звернувся протягом встановленого законом строку з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. З повідомлення секретаря Брусилівської селищної ради від 09.10.2017 року слідує, що позивач [PERSON] звертався до Брусилівської селищної ради з питанням щодо скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] виданого [PERSON].( а.с.17). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, батьки. Як передбачено статтею 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз"яснено, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2008 року позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до Соловіївської сільської ради Брусилівського району були задоволені та рішення виконавчого комітету №48 від 26.10.2005 року «Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна», на підставі якого було видано [PERSON] свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] визнано протиправним. Тобто, свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] від 17.01.2006 року, серія [NUMBER], видане виконкомом Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, є недійсним. Позивач має право на спадщину, що залишилася після смерті його батька [PERSON] , яку він не може оформити в зв`язку з видачею відповідачам: [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], чим було порушено його право на отримання свідоцтва про право на спадщину на свою частку в спірному спадковому майні. Позивач про порушення свого права на спадкове майно дізнався в вересні 2017 року. З позовом до суду позивач звернувся 04.04.2018 року в межах загальної позовної давності, передбаченої ст.ст. 256,257 ЦК України. За таких обставин, підлягають визнанню недійсними: свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] від 17.01.2006 року, серія [NUMBER], видане виконкомом Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області [PERSON] та видані на підставі нього свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], серія та номер:[NUMBER], видане 26.07.2017 року державним нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], серія та номер:[NUMBER], видане 26.07.2017 року державним нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідачів: [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 гривень, з кожної. На підставі ст.ст. 1261,1301 ЦК України та

Outcome: approved