Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який уточнила і, в якому зазначила, що з 10 липня 2004 року по 14 листопада 2014 року вона знаходилась в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу подружжя має двох доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які після припинення шлюбних стосунків проживають з позивачем. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач за спільні кошти купили легковий автомобіль «Мегsedes-Benz Е200», державний номер [NUMBER], за 43 тис. доларів США, який є спільним сумісним майном подружжя. Після припинення шлюбних стосунків автомобіль залишився у користуванні відповідача, який має посвідчення водія та постійно користується вказаним автомобілем, як до, так і після припинення шлюбних стосунків. Позивач у зв'язку з закриттям відповідачем аптеки, у якій вона працювала завідуючою, наразі не має постійної роботи, окрім того, на її утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, у зв'язку з чим вона не має коштів на утримання та обслуговування такого коштовного спірного автомобіля. Законним та справедливим буде поділити спільний автомобіль між сторонами в рівних частках та стягти з відповідача на користь позивача вартість 1/2 частки спірного автомобіля. [PERSON] також зазначає, що за зустрічними вимогами [PERSON] претендує на 1/2 частку нежитлового приміщення [ADDRESS]. 97/100 часток вказаного приміщення набуті у власність [PERSON] до укладання шлюбу, і поділу за зустрічним позовом не підлягають. Інші 3/100 частки вказаного приміщення, фактично це кімната №9 площею 4,1кв.м. вартістю 6 379,00грн., набуті [PERSON] у шлюбі за договором купівлі-продажу від 07 грудня 2006 року, але як фізичною особою-підприємцем. У зв'язку з чим, згідно п.29 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 грудня №11, таке майно не є спільною власністю подружжя. Відповідно, вказані 3/100 частки у вигляді кімнати №9 площею 4,1кв.м., є: - або особистою власністю позивачки і поділу не підлягають. Або - їх половина дійсно належить відповідачу, у вигляді 3/200 часток від всього приміщення, тобто пл.2,05кв.м. у кімн.№9. Отже, суд в разі віднесення вказаної кімнати №9 до спільного сумісного майна подружжя, має виділити її у власність [PERSON], та компенсувати [PERSON] половину її вартості в розмірі 3 189,50грн. (6 379,00 / 2) за рахунок зменшення суми, яка стягується з нього за 1/2 частку автомобіля, який виділяється [PERSON]. При цьому вбачаються всі підстави для застосування до спірних правовідносин ст.365 ЦК України, оскільки 3/200 (як половина від 3/100, площею 2,05кв.м.) є незначною, неподільною, спільне користування нею є неможливим, і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON], у власності якого є нежитлове приміщення по вул. Українській, площею 282,7 кв.м. та дві житлові квартири по вул. Маршала Чуйкова та бульвару Центральному. Вираховуючи ціну позову, позивач виходить з того, що вартість 1/2 частки спірного автомобіля становить 241 978,00грн. (483 956,00 / 2), а вартість 1/2 частки спірної кімнати №9 площею 4,1кв.м., на яку припиняється право власності відповідача, становить З 189,50грн. (6 379,00 / 2), разом 245 167,50грн. (241 978,00+3 189), які і становлять ціну позову. [PERSON] просить суд поділити в рівних частинах спільне майно подружжя - легковий автомобіль «Mersedes-Benz Е200», державний номер [NUMBER], визнавши за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частку вказаного автомобіля; стягнути з [PERSON] на свою користь 241 978,00грн., як вартість 1/2 частки легкового автомобіля «Mersedes-Benz Е200», державний номер [NUMBER], зареєстрованого на ім'я [PERSON], припинивши на вказану частку автомобіля право власності [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3 189,50грн., як вартість 1/2 частки кімнати №9 площею 4,1кв.м., у 3/100 частках нежитлового приміщення [ADDRESS], зареєстрованих на ім'я [PERSON], припинивши на вказану частку нежитлового приміщення право власності [PERSON]. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому зазначив, що з січня місяця 1997 року до 10 липня 2004 року він проживав однією сім'єю, без реєстрації шлюбу, з відповідач\-ем [PERSON]. З 10 липня 2004 року по 14 листопада 2014 року сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі. Отже, у період з січня місяця 1997 року по 10 липня 2004 року між позивачем по зустрічному позову та відповідачем [PERSON] склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а з липня 10 липня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У вказаному періоді [PERSON] і [PERSON] спільно проживали за ад\-ресами: з січня 1997 року по жовтень 1997 року - [ADDRESS]; з жовтня 1997 року по червень місяць 2002 року - [ADDRESS] (у квартирі, що належала [PERSON] на праві приватної власності); з червня місяця 2002 ро\-ку до фактичного припинення шлюбних відносин - [ADDRESS]. З січня місяця 1997 року та до фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами були сімейні відносини, що характеризувалися веденням спільного господарства, побуту та бюджету. За час проживання однією сім'єю та в подальшому, після реєстра\-ції шлюбу, сторонами за спільні кошти було придбане наступне майно: Квартира [ADDRESS], загальною площею 74 кв. м., житловою площею 44 кв. м. Вказана квартира була придбана у 2001 році за договором купівлі - продажу, право власності було зареєстровано за [PERSON] Після придбання квартири сторонами був проведений капітальний ремонт, куплена побутова техніка, меблі. Станом на дату звернення до суду вартість квартири з наявною побутовою технікою, меблями складає 852 500, 00 грн.; квартира [ADDRESS], загальною площею 50 кв. м., яка в по\-дальшому була переведена в нежитлове приміщення, вартістю станом на дата звернення до суду, 852 500, 00 грн.. Вказана квартира була придбана у 2002 році за договором купівлі - продажу, право власності було зареєстровано за [PERSON]; квартира [ADDRESS], загальною площею 74 кв. м., яка в по\-дальшому була переведена в нежитлове приміщення, вартістю, станом на дату звернення до суду, 620 000, 00 грн.. Вказана квартира була придбана у 2002 році за договором купівлі - продажу, право власності було зареєстровано за [PERSON]; автомобіль "Mersedes-Benz Е200", реєстраційний № [NUMBER], ] вартість якого, станом на дату звернення до суду складає 232 500, 00 грн., придбаний за договором купівлі - продажу від 2008 р., право власності зареєстровано за [PERSON]. Після переведення квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] до нежилого фонду, протягом 2002 - січня 2003 року за рахунок коштів орендатора ПФФ "ЛЕГІ-АРТИС" була проведена реконструкція вказаних квартир. За наслідками реконструкції квартири були об'єднанні в одне не\-житлове приміщення, якому була присвоєна адреса: приміщення [ADDRESS]. В подальшому на підставі свідоцтва від 05.01.2006 року 97/100 часток приміщення [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] 07.12.2006 року за спільні кошти сторін на ім'я [PERSON] були придбані 3/100 часток приміщення [ADDRESS] . Згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідно\-син, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спіль\-ною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою статті 112 ЦК Української PCP 1963 ро\-ку визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визна\-чення часток. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спіль\-ної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ни\-ми. За таких обставин квартира [ADDRESS], приміщення [ADDRESS] є спільною сумісною власніс\-тю сторін по справі. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд : встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з січня місяця 1997 року до 10 лип\-ня 2004 року; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], на 1/2 частину приміщення [ADDRESS], на 1/2 частину автомобіля " Mersedes-Benz Е200". У судовому засіданні представник [PERSON] первісний позов підтримала, проти зустрічного заперечує. [PERSON] і його представник проти первісного позову заперечують, зустрічний підтримали. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає первісний і зустрічний позов такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що з 10 липня 2004 року по 14 листопада 2014 року [PERSON] знаходилась в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу сторони мають двох доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які після припинення шлюбних стосунків проживають з позивачем. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач за спільні кошти купили легковий автомобіль «Мегsedes-Benz Е200», державний номер [NUMBER], за 43 тис. доларів США, який є спільним сумісним майном подружжя, що сторони не оспорюють. Відповідно до частини 1 статті 60 Сімейного кодексу України майно придбане подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоло\-вікові на праві спільної сумісної власності ... Згідно частині 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, час\-тки майна дружини та чоловіка є рівними... Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами за\-конодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирі\-шуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати об\-сяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ве\-дення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно под\-ружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п. 25 вищезазначеної Постанови, вирі\-шуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосову\-вати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди од\-ного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відпо\-відної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відпо\-відно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій влас\-ності. Частиною 5 ст. 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього вне\-сення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Жодна з сторін не внесла на депозитний рахунок суду суми грошової компенсації, тому, вирішуючи питання про поділ спірного майна - автомобіля «Мегsedes-Benz Е200», державний номер [NUMBER], суд визнає за сторонами ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Тому, з цієї підстави суд частково задовольняє первісний позов і частково зустрічний, формулюючи резолютивну частину рішення відносно спірного автомобіля наступним чином: визнати за [PERSON] та за [PERSON] право власності кожного на 1\\2 частину легкового автомобіля «Mersedes - Benz Е200", державний номер [NUMBER], без його реального поділу і залишити цей транспортний засіб у спільній частковій власності. В решті позовних вимог [PERSON] суд відмовляє. Суд відмовляє [PERSON] у задоволенні решти його позовних вимог з наступних підстав: згідно Договору купівлі-продажу від 06.06.2001 р., [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Згідно Договору купівлі-продажу від 02.04.2002 р., [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Згідно Договору купівлі-продажу від 18.04.2002 р., [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. 11 травня 2002 року [PERSON] зареєструвалася як фізична особа-підприємець та почала займатися підприємницькою діяльністю. 30 вересня 2002 року Запорізька міська рада прийняла рішення «Про переведення житлових приміщень - квартир [ADDRESS], [ADDRESS] до нежитлового фонду. 08 жовтня 2002 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS], [ADDRESS], яке 24 жовтня 2002 року було зареєстроване Запорізьким міжміським БТІ. Таким чином, вбачається, що ще станом на початок осені 2002 року [PERSON] була власником нежитлового приміщення по [ADDRESS], утвореного шляхом об'єднання та переведення до нежитлового фонду двох квартир куплених [PERSON] 02 квітня та 18 квітня 2002 року. Відповідно, всі вище зазначені правовідносини мали місце до набуття законної сили Сімейним кодексом України та Цивільним процесуальним кодексом України, а отже положення ст.74 СК України на спірні правовідносини не поширюються, а факт спільного проживання однією сім'єю може бути встановлений тільки щодо правовідносин, що мали місце після 01 січня 2004 року, тобто після набуття у власність вищезазначеного спірного майна (квартири по [ADDRESS], та двох кватир по [ADDRESS] переведених до нежитлового фонду). При цьому слід зазначити, що та обставина, на яку посилається [PERSON], що право власності [PERSON] на належне їй з 08.10.2002 року нежитлове приміщення [ADDRESS], [ADDRESS], було переоформлене у спільну часткову власність 05 січня 2006 року, жодного правого значення при поділі майна подружжя не має, оскільки при набутті [PERSON] права власності 05 січня 2006 року спільні кошти подружжя не витрачалися. Це була зміна форми власності, на спільну часткову у зв'язку з приєднанням до нежитлового приміщення [ADDRESS], [ADDRESS] тамбуру (коридору №9, площею 4,1кв.м.), який перебував у комунальній власності, та на який було оформлено право спільної часткової власності, як на 3/100 частки всього нежитлового приміщення, - на ім'я Запорізької міської ради. 07 грудня 2006 року (а.с.58), на підставі договору купівлі-продажу об'єкта комунальної власності [PERSON] викупила у Запорізької міської ради вищезазначені 3/100 частки. При цьому, вказаний договір був укладений у шлюбі, але на нього не розповсюджуються положення по спільну сумісну власність подружжя, оскільки, у вказаному договорі [PERSON] виступила як фізична особа-підприємець, майно якого не належить до спільної сумісної власності подружжя, про що наголошено в п.29 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 грудня. Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сім"ю України від 1969 р, "Имущество, нажитое супругами во время брака, является их общей совместной собственностью.". Згідно ст.24 Кодексу прошлюб та сім"ю України від 1969 року, "Имущество, принадлежащее каждому из супругов до вступления в брак, а также полученное им во время брака в дар или в порядке наследования, является собственностью каждого из них". В постанові ВСУ №6-211цс14 від 11 березня 2015 року міститься висновок, згідно якого: «Суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто, сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін». У даній справі [PERSON] не надав жодного доказу на підтвердження його внесків у купівлю спірного майна до укладання шлюбу. Пояснення відповідача не можуть ототожнюватися з фінансовим та розрахунковими документами, які були б належними та допустимими доказами. В ухвалі ВССУ у справі №6-48655св13 від 12 березня 2014 року йдеться про те, що позивач за зустрічним позовом повинен був надати суду належні та допустимі докази про його участь у будівництві спірного будинку, придбанні будівельних матеріалів для будівництва, оскільки сам по собі факт проживання без реєстрації шлюбу, не є доказом того, що він брав участь у будівництві та придбанні будівельних матеріалів. Особи, які брали участь у будівництві вправі вимагати не визнання права власності, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю), якщо допомогу вони надавали не безоплатно. В даному випадку, [PERSON] надає певні документи на будівельні матеріали, які він купував для власних потреб та ремонту аптеки по вул.Українській. Будь-які докази на підтвердження того факту, що він їх передавав для ремонту спірних об'єктів нерухомості - у справі немає. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. З вказаного вбачається, що встановлення фактів проживання однією сім'єю у період до 1 січня 2004 року законодавством не передбачено. Факт проживання однією сім'єю може бути встановлений з 1 січня 2004 року і відповідно, може бути визнано об'єктом спільної сумісної власності майно, придбане за час спільного проживання після 1 січня 2004 року. Від встановлення дати придбання спірного майна залежить, яке законодавство підлягає застосуванню, оскільки до 1 січня 2004 року не було умов набуття права власності за ст. 74 СК України. Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами, вбачається невірне застосування норм матеріального права при зверненні [PERSON] за захистом своїх прав, а отже його позовні вимоги стосовно нерухомого майна необґрунтовані і незаконні. Питання щодо застосування строку позовної давності, на застосуванні якого наполягав представник [PERSON], судом не вирішувалось з огляду на відсутність законних підстав для задоволення позову [PERSON] відносно нерухомого майна.

Outcome: partial