Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) "Імексбанк" про стягнення коштів за договором банківського вкладу та нарахованих відсотків від суми вкладу із застосування фінансових санкцій за невиконання умов договору, й відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що 15 листопада 2013 року між ним та ПАТ "Імексбанк" укладено Договір № 155-2013/31 строкового банківського вкладу в національній валюті України - гривні на суму 10 000 грн. 00 коп., строком на 396 календарних днів, з датою повернення суми вкладу - 16 грудня 2014 року та з оплатою процентів в розмірі 20% річних. Й договором № 136-13/31 БР між ними Банк відкрив йому поточний рахунок [NUMBER] для прийняття, зарахування грошових коштів, що йому надходять, виконувати інші розпорядження клієнта про перерахування й видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших опарацій за рахунком. З урахування положення договору, що надає йому право по закінченню строку договору забрати депозитні кошти, 17 грудня 2014 року він звернувся до Банку із відповідною заявою, проте жодної відповіді не отримав. Вважає, що Банком до нині незаконно утримується його вся сума депозитного вкладу - 10 000 грн. 00 коп. Тобто, умови вказаного договору з боку Банку не виконуються в частині повернення суми вкладу, оскільки відсотки банк йому виплачував, тому вважає, що його право має бути поновлене судовим рішенням шляхом стягнення з відповідача 10 000 грн. 00 коп. - суми вкладу; 252 грн. 05 коп. - нарахованих відсотків за незаконне користування банком його депозитними коштами після закінчення дії договору; 13 800 грн. 00 коп. - пені 3% річних за кожен день прострочення виплати депозитних коштів; 25 грн. 00 коп. - пені 3% річних; 310 грн. 00 коп. - інфляційної складової втрат; 5 000 грн. 00 коп. - завданої моральної шкоди, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діюча на підставі договору про надання правової допомоги від 17 лютого 2015 року (а.с.16-17), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності з наданими письмовими запереченнями проти позову з доказами, які спростовують, на його думку, позовні вимоги, й просив відмовити у їх задоволенні з тих підстав, що банком повернуті вкладнику грошові кошти в обумовлений договором строк - 16 грудня 2014 року в загальній сумі 10 000 грн. 00 коп., про що свідчить виписка по особовому рахунку вкладника. За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу за відсутності відповідача, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням позивача. Правових підстав для ухвалення заочного рішення немає. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, письмові доводи та заперечення відповідача, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. Судом встановлено, що 15 листопада 2013 року між позивачем та ПАТ "Імексбанк" укладено Договір № 155-2013/31 строкового банківського вкладу в національній валюті України - гривні на суму 10 000 грн. 00 коп., строком на 396 календарних днів, з датою повернення суми вкладу - 16 грудня 2014 року та з оплатою процентів в розмірі 20% річних. Й договором № 136-13/31 БР між ними Банк відкрив позивачу поточний рахунок [NUMBER] для прийняття, зарахування грошових коштів, що йому надходять, виконувати інші розпорядження клієнта про перерахування й видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших опарацій за рахунком (а.с.5, 6-7, 8). При цьому, в період дії вказаного договору позивач, що ним не спростовується й визнається, отримував від банку відсотки, обумовлені Договором. Тобто, в цій частині виконання умов договору позивач свої права, як вкладника, вважає не порушеними. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1 ст. 1058 ЦК України). Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (ч.1, 2 ст. 1060 ЦК України). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом (ч.1, 3 ст. 1061 ЦК України). Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахування положення договору, що надає позивачу, як вкладнику, право по закінченню строку договору забрати депозитні кошти, 17 грудня 2014 року він звернувся до Банку із відповідною заявою (а.с.9), проте, як він вважає, суму вкладу він не отримав, а банк незаконно їх утримує без будь-яких правових підстав. Суд, перевіривши надані сторонами докази по справі, вважає такі доводи безпідставними, оскільки з урахуванням положення Договору № 136-13/31 БР, укладеного між сторонами про відкриття позивачу/вкладнику/ поточного рахуноку [NUMBER], щодо якого позивач/вкладник має загальний доступ, і, як вбачається із виписки по ньому (а.с.35), Банк по закінченню строку договору - 16 грудня 2014 року повернув суму вкладу позивачу в розмірі 10 000 грн. 00 коп., із яких позивач забрав 17 грудня 2014 року 1 000 грн. 00 коп., решта коштів - 9 000 грн. 00 коп. залишаються на його рахунку, до якого позивач має відний доступ (а.с.35), а тому вважати, що банк не виконав умови договору по вчасному поверненню суми депозитного вкладу - немає, відповідно, правових підстав для застосування фінансових санкцій за невиконання умов договору, й відшкодування моральної шкоди, також немає. Тобто, сума вкладу перерахована вкладнику на його індивідуальний банківський рахунок, вважається такою, що повернута банком 16 грудня 2014 року (а.с.35) в строк, обумовлений договором. Тобто, умови вказаного договору з боку банку виконані уцілому, відповідно, права вкладника жодним чином не порушені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 88 ЦПК України. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі Закон України "Про судовий збір", Закону України "Про захист прав споживачів", тому вони мають бути віднесені на рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України на підставі ч.4 ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 1058, 1060, 1061 ЦК України,

Outcome: dismissed