Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство " УкрСиббанк " звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення суми боргу за Договором про надання споживчого кредиту № 11160838000 від 29 травня 2007 року в розмірі 45 774 доларів США 85 центів ( сорок п'ять тисяч сімсот сімдесят чотири долари США 85 центів ) та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 15 229 гривень 18 копійок ( п'ятнадцять тисяч двісті двадцять дев'ять гривень 18 копійок ), та стягнути судовий збір. В свою чергу відповідач [PERSON] звернувся з зустрічними позовними вимогами, відповідно до уточненої позовної заяви від 20 вересня 2018 року, в яких просив суд визнати кредитний договір № 11160838000 від 29 травня 2007 року та додаткової угоди № 1 від 03 лютого 2011 року недійсним заключний між Позивачем та Відповідачем з моменту його заключення. Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та застосувати двосторонню реституцію а саме: зарахувати усі грошові кошти, сплачені [PERSON] на загальну суму у 120 044 доларів США 18 центів. В в якості повернення суми боргу та зобов'язати ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО « УКРСИББАНК » повернути [PERSON] надмірно сплачені по кредитному договору № 11160838000 від 29 травня 2007 року грошові кошти ( відсотки, пеню, штрафні санкції, комісії, тощо ). 31 травня 2017 року за вх. № 26744 до загальної канцелярії суду від представника Публічного акціонерного товариства " УкрСиббанк ", що діє на підставі довіреності № 23 - 1 / 19270 від 16 березня 2018 року ( а. с. 90 ) [PERSON] надійшла заява в якій просив проводити судовий розгляд справи за відсутності уповноваженого представника. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з"явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи. Суд прийняв вичерпні заходи для про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права. За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України , відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь - кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків та відповідних правовідносин. Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити ( ст. 264 Цивільного процесуального Кодексу України ). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як слідує з матеріалів цивільної справи та встановлено в ході судового розгляду справи, 29 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком « УкрСиббанк » та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11160838000. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства » № 514 - VI від 17 вересня 2008 року були внесені змінну Статут АКІБ « УкрСиббанк », відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство « УкрСиббанк ». Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України « Про акціонерні товариства » дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ « УкрСиббанк». Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав відповідачу - 1 ( грошові кошти ) в іноземній валюті у розмірі 97 500 ( дев"яносто сім тисяч п"ятсот ) доларів США 00 центів, а позичальник зобов"язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 29 травня 2017 року, та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь - якої з обставин, передбачених Договором. Відповідно Додатку № 1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно умов Кредитного договору відбувається з 01 по 25 число ( включно ) кожного місяця. 03 лютого 2011 року між Банком та Відповідачем - 1 укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, відповідно до умов якої, змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж в розмірі 890 доларів США 00 центів , зі строком сплати 25 - го числа кожного місяця. Змінено кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 29 травня 2022 року. Сторони домовились, що для ідентифікації договору може застосовуватись як номер договору зазначений при його укладенні № 11160838000, так і реєстраційний номер в системі обліку банку, а саме № і 111608002. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань Відповідача - 1 за Кредитним договором. між Позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 117184 від 29 травня 2007 року. 03 лютою 2011 року між Банком та Відповідачем - 2 укладено Додаткову угоду № 1 до договору поруки, відповідно до умов якої Поручитель погодилась забезпечувати змінене основне зобов'язання. Відповідно до умов Договору поруки, Відповідач - 2 зобов'язалась відповідати у повному обсязі за виконання Відповідачем - 1 усіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору.Відповідальність Відповідача - 1 та Відповідача - 2, є солідарною. Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Згідно зі ст. ст. 525. 526. 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за Кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Відповідно до п. 1. 5 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № 26209124346600. Відповідно до п. 5. 6 Постанови Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій. Всупереч умов Кредитного договору Відповідач - 1 не здійснює платежів для погашення кредиту, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Відповідно до ст. 1050 Цивільного Кодексу України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. 10 листопада 2016 року Відповідачам направлено вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 26 грудня 2016 року, вимоги банку залишені без задоволення. Таким чином, станом на 26 грудня 2016 року, заборгованість Відповідача - 1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 45 774 доларів США 85 центів ( сорок п'ять тисяч сімсот сімдесят чотири долари США 85 центів ), з яких: 44 396 ( сорок чотири тисячі триста дев"яносто шість ) доларів США 18 центів - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість з березня 2016 року - 4 295 ( чотири тисячі двісті дев"яносто п"ять ) доларів США 70 центів ; 1 378 ( одна тисяча триста сімдесят вісім ) долари США 67 центи - заборгованість по процентам; що Згідно з п. 4. 1 Кредитного договору , за порушення термінів повернення кредиту, та / або процентів та / або комісій. Відповідач сплачує Позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, а якого ( еквіваленту ) розраховується за офіційним обмінним курсом Національного Банку України гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Заборгованість Відповідача - 1 по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту га процентів станом па 26 грудня 2016 року складає 15 229 гривень 18 копійок (п'ятнадцять тисяч двісті двадцять дев'ять гривень 18 копійок ), і яких: 12 948 ( дванадцять тисяч дев"ятсот сорок вісім ) гривень 44 копійки - пеня за прострочення сплати кредиту; 2 280 ( дві тисячі двісті вісімдесят ) гривень 74 копійки - пеня за прострочення сплати процентів; Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин » від 30 березня 2012 року N 5 « У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець ( позивач ) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає ви.ногам частини третьої статті 533 Цивільного Кодексу України ». Що стосується зустрічних позовних вимог, то слід зазначити наступне. У відповідності до ч .1 ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша кредитна установа / кредитодавець / зобов'язується надати грошові кошти кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, у відповідності до ч .2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави. Відповідно до ст. 638 Цивільного Кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір ( оферти ) і прийняття пропозиції ( акцепту ) другою стороною. Відповідно до частин 1, 4 статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів » договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти / споживчий кредит / або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів " споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом про повернення за ставкою, встановленою в договорі. Отже, реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди / повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Згідно ст. 651 Цивільного Кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ч. З ст. 203 Цивільного Кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши Позивача грошові кошти, що підтверджується Заявою на видачу готівки, яка міститься в матеріалах справи. Ані договором, ані Законом України « Про захист прав споживачів » не передбачена можливість одностороннього розірвання договору за заявою сторони. Позивач не довів наявність, передбачених ч. 1 ст. 651 Цивільного Кодексу України , підстав для визнання правочину недійсним; договір укладений з дотриманням письмової форми договору та вимог чинного законодавства; договір підписаний Позивачем. Відповідно до ст. 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Таким чином позивачем по зустрічному позову [PERSON] під час розгляду справи не доведено що відповідач по зустрічному позову Публічне акціонерне товариство " УкрСиббанк " порушує його права. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566 / 00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. На підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", на користь позивача Публічного акціонерного товариства " УкрСиббанк " з відповідачів [PERSON], [PERSON], підлягають стягненню судові витрати - судовий збір у розмірі 18 263 ( вісімнадцять тисяч двісті шістдесят три ) гривні 80 копійок.. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved