Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Представник позивача в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом і просив визнати дії відповідача щодо невиплати заробітної плати за червень 2017 року в сумі 5817,63 грн, липень 2017 року в сумі 10019,25 грн, за серпень 2017 року в сумі 2262,41 грн протиправними та стягнути з відповідача на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату в сумі 18099,29 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що роботодавець порушив право [PERSON] як ветерана праці на відпустку у зручний для неї час, протиправно видав наказ про перенесення її відпустки на 12.06.2017 року, замість попередньо погодженого за її заявою зручного часу її відпустки із 01.09.2017. Вона звернулась до роботодавця із заявою про відмову від відпускних і повідомила, що знаходиться на роботі і в червні, липні, серпні ходила кожен день до школи. На думку позивача її протиправно у табелі облікували як таку, що перебуває у відпустці, при цьому табель підписали наперед особи, які в періоду обліковуваного часу самі перебували у відпустці. Саме за той час, коли вона сама ходила влітку у школу на роботу, позивач вважає, що їй мала бути виплачена заробітна плата, яка не виплачувалась протиправно, суму боргу по заробітній платі обраховує в розмірі 18099,29 грн. Протягом часу розгляду справи у порядку встановленому процесуальним законом змінювався відповідач. Справа перебувала у провадженні судді Березовського О.Д. із 20.03.2018 по 12 листопада 2020 року. Після прийняття справи до провадження судді Карпинської Н.М. внаслідок припинення повноважень через звільнення у відставку судді [PERSON] , предствником заявлено клопотання про заміну попереднього відповідача на належного відповідача комунальний заклад «Городнянський ліцей № 1» Городнянської міської ради Чернігівської області. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, вимоги просив задовольнити з мотивів викладених у його заяві (а.с.2-3) Позов представником відповідача - директором ліцею не визнається. Заперечення зводяться до того, що судами різних інстанцій підтверджено, що позивач обгрунтовано була відправлена у відпустку влітку 2017 року, оскільки організований навчальний процес не допускає перебування вчителя у відпустці поза канікулярним періодом. Тому ні попередниками, ні правонаступником протиправних дій щодо затримки у виплаті заробітної плати [PERSON] не вчинено. Як встановлено за аналізованим випадком, [PERSON] були нараховані відпускні та матеріальна допомога на оздоровлення до затвердженої відпустки, яка визначена до виконання наказом керівника із 12.06.2017 року, однак вона написала заяву, що відмовляється отримувати ці кощти. Із слів представника відповідача [PERSON] єдина, яка серед працівників освіти у Городнянському районі відмовилась перейти на безготівковий розрахунок в установі банку і тільки їй одній бухгалтер веде видаткову відомість і сплачує кошти в бухгалтерії готівкою. За твердженням представника відповідача дебіторська заборгованість по заробітній платі, до структури якої входять кошти оплати відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення, на рахунки їх закладу, як правонаступника, не перераховувались. Право на заробітну плату як оплата за роботу у період визначеної відпустки [PERSON] не мала, тому ні попередник, ні правонаступник виплати не затримував. Волевиявлення не отримувати відпускні і допомогу на оздоровлення походило від позивача, а тому відсутні підстави примусового стягнення. Крім того, представник відповідача зазначав, що новий позов зумовлений прагненням представника позивача переоцінити докази, які вже бути предметом розгляду судів різних інстанцій і рішення у справах приймалось не на користь позивача. Заслухавши сторін, з"ясувавши їх вимоги і заперечення, дослідивши докази і встановивши правовідносини сторін, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити. Так, пов"язані вимоги за позовами [PERSON] були предметом розгляду судів різних інстанцій.08.08.2017 року Городнянським районним судом Чернігівської області (справа 732/997/17) у задоволенні позову [PERSON] до директора Городнянської ЗОШ 1 ступеня [PERSON] , відділу освіти Городнянської РДА про визнання протиправними дій та скасування наказу про надання основної відпустки, зобов"язання надати основну відпустку відмовлено за необгрунтованістю. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 21 вересня 2017 року (справа № 732/997/17) апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення від 08.08.2017 року Городнянського районного суду Чернігівської області залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 11.04.2019 (справа 732/997/17) касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а згадувані рішення від 08.08.2017 та ухвала від 21.09.2017 залишені без змін. 28.12.2019 року Городнянським районним судом Чернігівської області (справа 732/46/19) у задоволенні позову [PERSON] до директора Городнянської ЗОШ 1 ступеня [PERSON] , заступника директора Городнянської ЗОШ 1 ступеня [PERSON] , Городнянського ліцею Городнянської міської ради Чернігівської області про визнання незаконними дій та такими, що не відповідають дійсності даних табелів обліку робочого часу - відмовлено. Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 03 березня 2020 року (справа № 732/1775/19), яким встановлено, що наказ 19 від 17.05.2017 в частині перенесення відпустки [PERSON] без її згоди порушує порядок перенесення відпустки, встановлений ч.2 ст. 80 КЗпП України, ст. 11 Закону України „Про відпустки", ст.11 Закону України „Про відпустки" скасовано на підставі Постанови Чернігівського апеляційного суду від 16 червня 2020 року із закриттям провадження. Згадувані справи і матеріали досліджені у судовому засіданні при розгляді нових вимог [PERSON] про визнання дій відповідача щодо невиплати заробітної плати за червень 2017 року в сумі 5817,63 грн, липень 2017 року в сумі 10019,25 грн, за серпень 2017 року в сумі 2262,41 грн протиправними та стягнення з відповідача на користь [PERSON] невиплаченої заробітної плати в сумі 18099,29 грн. Судовими розглядами доведено, що перенесення відпустки [PERSON] відбулось в інтересах навчального процесу. [PERSON] на той час була учителем початкових класів Городнянської ЗОШ 1 ст. у 2016-2017 навчальному році випустила 4 клас і повинна була набирати 1 клас на наступний навчальний рік. У разі надання їй відпустки з 01.09.2017 року потрібно було на період її відпустки приймати іншого працівника. Заробітна плата вчителів фінансується відповідно до Порядку та умов надання освітньої субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, затвердженого постановою КМУ від 14.01.2015 № 6. Згідно п.3 наведеного Порядку субвенція спрямовується на оплату праці з нарахуванням педагогічним працівникам, а заміна [PERSON] іншими вчителями у навчальний період призвела б до перевитрат коштів. Відділ освіти не погодив такі перевитрати, а тому керівництво навчального закладу видали наказ про основну відпустку [PERSON] саме з 01.06.2017 по 10.08.2017. В акті від 17.05.2017 року вказано, що у присутності чотирьох працівників школи [PERSON] була ознайомлена з наказом № 19 від 17.05.2017 і від підпису відмовилась. Відмітки в табелях обліку робочого часу (а.с. 211-213) вчинені згідно термінів відпустки у наказі, який є чинним. 09.06.2017 року [PERSON] подала заяву від 09.06.2017 року про те, що вона перебуває на роботі. В установленому порядку документів про відкликання її з відпустки не видавалось. Їй були нараховані відпускні кошти та матеріальна допомога на оздоровлення у сумі 22358 гривень, які вона відмовилась отримувати, про що були складені відповідні акти. Встановленими фактичними обставинами не доводиться фактів, які б свідчили про затримку виплати заробітної плати як оплати виконаної роботи з боку роботодавця. Із обсягу та характеру фактичних обставин справи вбачається, що [PERSON] відмовилась від виконання наказу про відпустку. Разом з тим, офіційно трудові відносини грунтуються на двосторонній взаємодії роботодавця (уповноваженого ним органу) та працівника. Надання відпустки у зручний для працівника час передбачає, що під час складання графіка відпусток насамперед з"ясовується, коли працівнику, який має відповідне право, буде зручно отримати відпустку, а не те, що працівник може використовувати право на відпустку на власний розсуд. В дійсності, Наказ № 19 від 17.05.2017 року був прийнятий без урахування заяви [PERSON] від 18.04.2017. Однак, педагогічним та науково-педагогічним працівникам тривалість та умови відпустки врегульовані Порядком № 346, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів від 14.04.1997, де врегульовано, що керівним, педагогічним, науковим і науково-педагогічним працівникам установ і закладів освіти щорічна основна відпустка повної тривалості надається в період літніх канікул незалежно від часу прийняття їх на роботу (пункт 2). У разі відмови працівника використати право на щорічну відпустку роботодавець має право без заяви особи видати наказ про надання відпустки в межах строків, встановлених графіком. Адже відповідно до ст. 139 КЗпП працівники зобов`язані своєчасно і точно виконувати розпорядження (накази) роботодавця. За їх невиконання працівника може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Таку позицію висловило Міністерство соціальної політики України в листі від 21.06.2012 р. № 207/13/116-12. Необхідності санаторно-курортного лікування протягом періоду навчального року у справах та матеріалами не обгрунтовувалось. Згідно рішення суду від 08.08.2017, яке набрало законної сили 21.09.2017 року у позові [PERSON] про скасування наказу № 19 від 17.05.2017 відмовлено. Додаткові гарантії визначені в соціальному Законі не виключили можливості законодавця встановлювати певні відмінності для осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій, у тому числі, вводити особливі правила, що стосуються підстав і умов періодів відпусток для окремих посад, якщо цього вимагає характер професійної діяльності. Вказане ґрунтується на принципі пропорційності як складової верховенства права, а також балансі між приватним інтересом та інтересом суспільним. Як йшлося вище, педагогічним і науково-педагогічним працівникам відпустка надається в період літніх канікул, а в окремих випадках - в інший канікулярний період. З табелів обліку доводиться, що при відсутності наказів адміністрації про відкликання [PERSON] з відпустки, в основу відмітки про перебування у відпустці покладено наказ № 19 від 17.05.2017 року. Тому за цей період заробітна плата їй мотивовано не нараховувалась. Щодо неотриманих (власне за її особистим волевиявленням) оплати відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення, судом встановлено, що останньому відповідачу (правонаступнику) такі суми на рахунки ліцею не перераховувались, а претензії при реорганізації юридичної особи шодо сум заборгованості за встановленою процедурою приймаються протягом двох місяців з дня опублікування повідомлення про припинення юридичної особи. За встановлених обставин та у правовідносинах між сторонами, вимоги позивача до відповідача (правонаступника) не можуть бути задоволені, так як законні підстави не доведені, а позов в цілому є необгрунтованим, фактично зумовлений прагненням використати надане суб`єктові право у розріз із сенсом, який дійсно вклав у цю норму законодавець.

Outcome: dismissed