Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

19 вересня 2016 року позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до державних актів на право власності на землю вони є власниками земельних ділянок площею відповідно 4,87 га та 4,90 га. 3 квітня 2006 року з фермерським господарством «СВТ Світанок» уклали договори оренди зазначених земельних ділянок терміном на 5 років. 30 травня 2006 року договори оренди зареєстровано у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії Державного земельного кадастру при Держкомземі України. 4 березня 2009 року орендодавці уклади з орендарем додаткові угоди про внесення змін та доповнень до договорів оренди земельної ділянки від 30 травня 2006 року в частині продовження строку дії договорів до 10 років, термін дії яких закінчився 4 квітня 2016 року. Посилаючись на те, що термін дії договорів закінчився, а орендар за 30 днів до закінчення строку дії договорів письмово рекомендованими листами не повідомив про намір продовжити строк дії договорів, але на прохання позивачів повернути земельні ділянки відповів відмовою, позивачі звернулись за судовим захистом порушеного права. У судовому засіданні представник позивачів підтримав предявлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що у договорах оренди землі, які укладені між позивачами і відповідачем, сторони відступили від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. У 2016 році між позивачем [PERSON] і фермерським господарством «СВТ Світанок» укладено новий договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, яким фактично визначено припиненим попередній договір. На думку представника відповідача термін дії договору, який укладено між позивачем [PERSON] і фермерським господарством «СВТ Світанок» закінчується в 2019 році, що визначено додатковою угодою до договору оренди земельної ділянки. Заслухавши пояснення представника позивачів та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки № 090 площею 4,87 га, яка розташована на території Марянівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, а позивач [PERSON] є власником земельної ділянки № 089 площею 4,90 га, яка розташована на території Марянівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, що підтверджується державними актами на право власності на землю (а.с. 7). Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 03 квітня 2006 року [PERSON] передав у строкове платне користування фермерському господарству «СВТ Світанок» земельну ділянку площею 4,87 га строком на 5 років, зареєстрованого у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України 30 травня 2006 року № 160 (а.с. 4-6, 12). Договір оренди землі від 03 квітня 2006 року, який укладено між орендодавцем [PERSON] і фермерським господарством «СВТ Світанок», на визнанні припиненим якого наполягає позивач, у розпорядження суду представником позивача не надано. 4 березня 2009 року між власником земельної ділянки [PERSON] і орендарем фермерським господарством «СВТ Світанок» укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди земельної ділянки № 160 від 30 травня 2006 року, яка зареєстрована 29 грудня 2009 року (а.с. 8). 4 березня 2009 року між власником земельної ділянки [PERSON] і орендарем фермерським господарством «СВТ Світанок» укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди земельної ділянки № 134 від 30 травня 2006 року, яка зареєстрована 29 грудня 2009 року (а.с. 9). Підпунктом 2.1. додаткових угод пункт 3.1 Договору викладено в наступній редакції: «Договір укладається строком на 10 років, починаючи з моменту державної реєстрації Договору». Пунктом 14.1 договору оренди земельної ділянки від 03 квітня 2006 року, який укладено між орендодавцем [PERSON] і орендарем фермерським господарством «СВТ Світанок» передбачено, що цей договір набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації (а.с. 5). 30 травня 2006 року зазначений договір оренди зареєстровано у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» № 160 (а.с. 5, 12). Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Пунктом 3.1 договору оренди земельної ділянки від 03 квітня 2006 року, укладеного між орендодавцем [PERSON] і орендарем фермерським господарством «СВТ Світанок», в редакції відповідно до підпункту 2.1 додаткової угоди № 1 до договору оренди земельної ділянки передбачено, договір оренди укладається строком на 10 років, починаючи з моменту державної реєстрації Договору. Таким чином, з урахуванням зазначених норм матеріального права строк дії договору оренди земельної ділянки від 03 квітня 2006 року, укладеному між орендодавцем [PERSON] і орендарем фермерським господарством «СВТ Світанок» щодо оренди земельної ділянки площею 4,87 га, зареєстрованого у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України 30 травня 2006 року № 160, закінчився 30 травня 2016 року, тому є законні підстави. Суд вважає помилковою думку представника відповідача про те, що строк дії спірного договору розпочинається з моменту державної реєстрації додаткової угоди № 1 від 4 березня 2009 року, оскільки в цій частині думка представника суперечить змісту пункту 3.1 договору оренди земельної ділянки від 03 квітня 2006 року, укладеного між орендодавцем [PERSON] і орендарем фермерським господарством «СВТ Світанок», в редакції відповідно до підпункту 2.1 додаткової угоди № 1 до договору оренди земельної ділянки. Вирішуючи спір в частині визнання припиненим договору оренди земельної ділянки від 3 квітня 2006 року, укладеного між орендодавцем [PERSON] орендарем фермерським господарством «СВТ Світанок», суд дійшов наступних висновків. Як вбачається зі змісту договору оренди № 1/16 від 15 серпня 2016 року, даний договір укладено між орендодавцем [PERSON] і орендарем фермерським господарством «СВТ Світанок» на 10 років; цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та з дня державної реєстрації (а.с. 57-59). Як вбачається з матеріалів справи договір оренди № 1/16 від 15 серпня 2016 року набрав чинності 09 вересня 2016 року, тобто до моменту предявлення позову (а.с. 2, 60). Даний договір фактично достроково припинив дію договору, укладеного 03 квітня 2006 року між [PERSON] і фермерським господарством «СВТ Світанок», оскільки предметом даного договору є земельна ділянка кадастровий номер 3523183600:02:00:0089, власником якої є позивач [PERSON], і яка була предметом договору оренди земельної ділянки від з квітня 2006 року. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, з урахуванням положень частини 1 статті 15 ЦК України, на момент предявлення позову (19 вересня 2016 року) право позивача за правами і обовязками згідно договору від 3 квітня 2006 року не було порушено, а тому не підлягає судовому захисту шляхом визнання припиненим даного договору. Вирішуючи спір в частині розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно частин 1 і 3 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: \Пункт 1 частини третьої статті 79 виключено на підставі Закону № 3674-VI від 08.07.2011\ 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Частинами 1 і 2 статті 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Пунктом 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Як вбачається з матеріалів справи представник позивача є фахівцем у галузі права, який діє на підставі угоди № 35/1 від 29 серпня 2016 року; витрати позивача [PERSON] по оплаті судового збору та на правову допомогу підтверджуються розрахунком і копіями платіжних документів (а.с. 1, 53-56). Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, позивачеві [PERSON] слід присудити з відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 551 гривню 20 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 2520 гривень, всього 3071 гривня 20 копійок. Витрати на відправку поштової кореспонденції у якості судових витрат не передбачені законом. Тому, в іншій частині позову суд не вбачає підстав для його задоволення.

Outcome: partial