Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

вквітні 2018 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 44034,32 грн. та витрати понесені на сплату судового збору у сумі 1762,00 грн. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.06.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.07.2011 року [PERSON] 19.07.2011 року отримала кредит у розмірі 4000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, платежі для погашення заборгованості за кредитом не здійснює, в звязку з чим станом на 28.02.2018 року вона має заборгованість 44034,32 гривень, яка складається з: 3871,66 гривень - заборгованість за кредитом; 37389,60 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина); 2073,06 гривень - штраф (процентна складова), яку просили стягнути з відповідача, а також судові витрати у розмірі 1762,00 гривень судового збору. Представник позивача до суду не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, в частині заборгованості за тілом кредиту та частково по відсотках за користування кредитом, в іншій частині позову просила відмовити, в подальшому надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила в частині вимог про стягнення відсотків, пені, комісії та штрафу відмовити позивачу, з підстав викладених у відзиві на позов. В подальшому подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 19.07.2011 року, між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON], укладено кредитний договір № б/н від 19.07.2011 року відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що відповідач зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Крім того, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених вказаним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих процентів і комісії. Відповідачем не оскаржувався розрахунок заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3871,66 грн., як і не оскаржувалась та обставина, що при підписанні заяви позичальника 19.07.2011 року, остання складалася з Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, Правил користування платіжною картою. У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що боржник [PERSON] не виконала взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, в результаті чого станом на 28.02.2018 року виникла заборгованість по тілу кредиту у розмірі 3871,66 грн., яка підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» виходячи з наступних обставин. У відповідності до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. У відповідності до вимог ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Вирішуючи позов в частині стягнення заборгованості по відсоткам у розмірі 37389,60 грн., суд дійшов до наступного висновку. Так, при укладенні кредитного договору, базова відсоткова ставка в місяць складала 30,00%, що не заперечувалось також учасниками справи. У розрахунку заборгованості позивачем зазначено, що з 01.09.2014 року відсотки за користування кредитом була збільшена до 34,80%, а з 01.04.2015 року - до 43,20%. Пунктом 1.1.3.2.3 наданих до суду Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин. Між тим, у відповідності до ч.3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Суду не надано достатніх та допустимих доказів того, що збільшення фіксованої процентної ставки відбувалося за погодженням з відповідачем [PERSON], як і не надано доказів того, з якими саме Умовами та правилами надання банківського кредиту (в якій редакції, з якими змінами) відповідач [PERSON] ознайомлювалася при укладенні кредитного договору. Крім цього слід зазначити наступне - у абзаці 1 пункту 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року судам роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно пункту 2.1.1.5.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість. Таким чином, в даному випадку позичальник позбавлений права не погодитися на зміну умов договору, і у випадку незгоди із запропонованими змінами зобов'язаний ініціювати розірвання договору. Отже, така умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Суд відхиляє як доказ розрахунок заборгованості за договором, що укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем станом на 31.10.2016 року наданий позивачем. Зокрема, в такому розрахунку застосовані збільшені розміри процентної ставки. Суд вважає таке збільшення розміру процентної ставки протиправним. Натомість, наданий суду відповідачем [PERSON] розрахунок суми заборгованості по відсотках, що розрахований із застосуванням визначеної у кредитному договорі 30% ставки до суми заборгованості за тілом кредиту, суд вважає вірним та визначив заборгованість за відсотками станом на 28.02.2018 року (кінцева дата розрахунку) в сумі 3351,83 грн. яка підлягає стягненню з відповідача на корить позивача. Вирішуючи позов в частині стягнення пені, комісії та штрафу за кредитом, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові в справі № 6- 2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Крім того, в позовних вимогах відсутнє посилання на конкретний пункт умов договору, на підставі якого нарахована сума комісії та пені, яка зазначена у стовпчику 13 розрахунку заборгованості, не зазначено яким чином її було розраховано, і чому вказана сума комісії та пені нараховується сумарно, адже вони мають різну правову природу (одне - плата за послугу, інше - міра відповідальності). Крім цього у відповідності до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, на які позивач посилається, як на підставу свого позову щодо стягнення штрафу та процентної складової, при порушенні позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+ 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих процентів і комісії. Водночас, відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, стягнення штрафу у фіксованому розмірі та процентної складової, від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих процентів і комісії, діючим законодавством не передбачена. За таких обставин, з урахуванням правовідносин, які виникли між сторонами та матеріалів справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконування [PERSON] зобов'язання за Кредитним договором, тому у позивача виникло право вимагати від відповідача виконання боргових зобов'язань та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивачасплачені судові витрати по справі.

Outcome: partial