Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

04 червня 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного навчального закладу "Нововолинський центр професійно-технічної освіти" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він працював у ДНЗ "Нововолинський центр професійно-технічної освіти" на посаді юрисконсульта. 17 липня 2017 року він був звільнений з підприємства за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. У день звільнення роботодавець не виплатив заробітну плату належну йому при звільненні, а провів повний розрахунок лише 26 липня 2017 року. Оскільки його середньоденний заробіток складав 246,64 грн., просить суд стягнути з відповідача в свою користь 1725,78 грн. середньоденного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 липня 2017 року по 26 липня 2017 року включно, а також судові витрати у справі, що складаються з судового збору у розмірі 704,80 грн. та 1500 грн. правничої допомоги адвоката. 04 червня 2018 року [PERSON] подав до суду письмову заяву, просив справу розглядати за його відсутності, у якій позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити в повному обсязі (а.с.37). Представник відповідача ДНЗ "Нововолинський центр професійно-технічної освіти" Яценко Н.В. у судове засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності, позов визнала частково. У відзиві остання зазначила, що ДНЗ «Нововолинське ЦПТО» не є головним розпорядником бюджетних коштів, а тому відповідач має змогу виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 739,62 грн., тобто за період з 17 липня 2017 року по 20 липня 2017 року включно (а.с.27-28). Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно копії трудової книжки, повідомлення ДНЗ "Нововолинський центр професійно-технічної освіти" та копії наказу №72-к від 17 липня 2017 року по підприємству (а.с.7-8, 9,12), позивач [PERSON] 17 липня 2017 року був звільнений з ДНЗ "Нововолинський центр професійно-технічної освіти" на підставі ст.38 КЗпП України (за власним бажанням). Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» довідки №14RA23RGQTK57LQN від 25 травня 2018 року повна виплата заборгованої заробітної плати була здійснена підприємством 26 липня 2017 року (а.с.14-15). Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальність. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо відсутності вини роботодавця у затримки розрахунку при звільненні [PERSON], а сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальність. З огляду на вищевикладене, суд задоволює позовні вимоги та стягує з відповідача ДНЗ "Нововолинський центр професійно-технічної освіти" в користь [PERSON] 1725,78 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з розрахунку, поданого позивачем [PERSON] (а.с.16). Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відтак, беручи до уваги вищевикладену норму права, а також враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт і послуг, що стосуються підготовки позову та розгляду справи в суді, час, витрачений адвокатом на надання послуг та обсяг таких послуг, а також значення справи для позивача те, що останнім не додано детального опису робіт (наданих послуг), тобто достатніх доказів понесення таких витрат, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу слід стягнути з відповідача в користь позивача в розмірі співмірному з позовними вимогами, а саме 500 грн. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача ДНЗ "Нововолинський центр професійно-технічної освіти" в користь позивача [PERSON] 704,80 грн. судового збору, що ним був сплачений при подачі позову до суду (а.с.1) та 500 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

Outcome: approved