Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання окремих частин кредитного договору недійсними. Обгрунтовуючі позовні вимоги, посилається на те, що 03.12.2013 року він спокусившись на рекламу про отримання кредиту під 12% річних в приміщенні відділення № 29 філії АТ "ІМЕКСБАНК" уклав з відповідачем договір № 2512969/N про надання кредиту, згідно розділу 1 якого та додатково підписаних між ними договорів від 03.12.2013 р. (договір № 999-00053475 банківського рахунку (в рамках кредитного продукту банку) та договір № 999-00053475 про - відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA для фізичної особи), банк надав позивачу кредит у формі овердрафту в сумі 28000,00 грн. для власних потреб, під 12% річних і строком користування до - 02.12.2017 р. При оформленні та підписанні вищевказаних угод достатнього часу позивачу для ознайомлення з їх змістом працівники банку не дали, усно зауваживши про найсприятливіші в даній фінустанові на ринку кредитування умови всього під 12% річних без будь-яких комісій, що на той період для позивача виглядало досить спокусливо. З серпня 2015 р. позивача стали докучати досить частими телефонними дзвінками та листуванням працівники колекторської компанії ТОВ "УКГ ФІНАНС", які представляючись уповноваженими представниками відповідача активно вимагали оплату простроченої заборгованості за договором, розмір якої станом на 02.11.2015 р. становив - 53206,62 грн. Детально ознайомившись після цього з умовами договору позивачу стало очевидно, що при укладанні даного правочину працівники відповідача ввели його в оману та деякі з його пунктів порушують його права як споживача послуг банку та є несправедливими, із застосуванням нечесної підприємницької практики, а саме наступних пунктів договору: 1)п. 2.6 в якому зазначено, що за послуги кредит-сервіс позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 1,84% від суми отриманого кредиту; 2)п. 2.9 - за надання кредиту позичальник сплачує банку комісію у розмірі 12% від ліміту овердрафту встановленого п. 1.2 даного договору. Зазначена комісія сплачується позичальником разово, у день видачі кредиту, за рахунок кредитних коштів (тіло кредиту), шляхом здійснення банком списання коштів з відповідного рахунку, згідно п. 2.11 цього договору; 3)п. 4.9 - позичальник зобов'язується за повне або часткове прострочення повернення кредиту (овердрафту) та/або сплати процентів за користування ним та/або інших платежів за договором сплатити банку штраф у розмірі - 200,00 грн. за перший прострочений платіж та 500,00 грн. за кожний наступний прострочений платіж; 4)п. 4.10 - у разі порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених у п.п. 3.3.3, 3.3.4, 3.3.6, 3.3.8 цього договору, він сплачує на користь банку штраф у розмірі 100% суми отриманого кредиту. У разі порушення позичальником інших не грошових зобов'язань за цим договором останній відшкодовує банку збитки в повному обсязі та сплачує штраф у розмірі 1000 грн.; 5)п. 4.11 - у разі виявлення помилкових відомостей, які були надані позичальником банку для отримання кредиту, останній відшкодовує банку збитки в повному обсязі та сплачує штраф у розмірі 1000 грн. Позивач вважає, що всупереч вимог п. «д» ч. 2, абз. 4 ч. 4 ст. 11 Закону № 1023-хіі відповідач не ознайомив його та в додатку № 1 до договору не відобразив детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. В графах, де передбачалось відображення вказаної інформації, стоять прочерки (символ «х»). На думку позивача, предметом укладеного між ним та банком договору, послугою банку в даному випадку є надання позивачу кредиту у формі овердрафту під 12% річних. Однак, за надання послуги у вигляді овердрафту за договором, банк за це отримує винагороду (дохід) у вигляді 12% річних. Крім того, передбачені договором комісії за оформлення кредиту та кредит-сервіс (п. 2.6, 2.9) на його думку не являються послугами в розумінні Закону №1023-ХІІ. Що стосується передбачених договором штрафних санкцій (п. 4.9 - 4.11) Позивач зазначає, що згідно ч. 1 - 4 ст. 1-4 Закону № 1023-ХІІ. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Окрім того, згідно ч. 13 Закону № 1023-ХІІ кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача про передачу третій стороні своїх прав за договором про надання споживчого кредиту. Всупереч даній вимозі банк жодним чином не повідомив позивача про передачу своїх прав за договором третій особі - ТОВ "УКГ ФІНАНС", як і вказане товариство не надало належним чином завірених копій документів в підтвердження своїх повноважень як цесіонарія чи представника банку. А тому позивач змушений був звертатись до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та проив суд винести рішення про задоволення позову шляхом визнання недійсними та такими, що включені відповідачем в договір з метою обману (введення в оману) та з застосуванням нечесної підприємницької практики і є несправедливими для позивача, наступні пункти договору № 2512969/N про надання кредиту від 03.12.2013 року, укладеного між АТ «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] п. 2.6, 2.9, 4.9, 4.10, 4.11. Крім того, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, в тому числі на правову допомогу. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надійшли від нього письмові заперечення в яких посилаються на те, що 26.01.2015 р. правлінням Національного банку України була прийнята постанова № 50 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних». На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015 р. прийнято рішення № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «ІМЕКСБАНК», згідно з яким в ПАТ «ІМЕКСБАНК» з 27.01.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «ІМЕКСБАНК» - Северина Юрія Петровича. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 84 від 23.04.2015 р. строк проведення тимчасової адміністрації в АТ «ІМЕКСБАНК» та повноваження уповноваженої особи Фонду (відповідача) було продовжено до 26.05.2015 р. включно. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.05.2015 р. №105 розпочата процедура ліквідації АТ „ІМЕКСБАНК". Відповідно до вищевказаного рішення Северина Ю.П. призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК». Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.10.2015 р. №189 Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» призначено Гаджиєва Сергія Олександровича. Щодо позовних вимог зазначили, що позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що з серпня 2015 р. ТОВ «УКГ ФІНАНС» почали докучати дзвінками з вимогами сплатити відповідачу прострочену заборгованість за кредитним договором, розмір якої, начебто на 02.11.2015 р. складав 53206,62 грн. Всі розрахунки здійснюються безпосередньо АТ «ІМЕКСБАНК», тому розрахунок заборгованості ТОВ «УКГ Фінанс» був приблизним. АТ «ІМЕКСБАНК» не несе відповідальність за будь-які дії (бездіяльність) ТОВ «УКГ ФІНАНС» та надавати правову оцінку діям її співробітників сторона відповідача не може. Крім того, додаток № 1 до договору про надання кредиту № 2512969/N від 03.12.2013 р. є невід'ємною частиною вказаного договору. Згідно п. 5.1 кредитного договору - детальний розпис сукупної заборгованості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, погашення основного боргу, вартості сукупних послуг, також інших фінансових зобов'язань, наведений в додатку № 1, який є невід'ємною частиною кредитного договору. Із тексту кредитного договору вбачається, що у ньому передбачено всі істотні умови: валюта, сума кредиту, відсоткова ставка, щомісячний платіж та номер рахунку для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту. [PERSON] під час підписання кредитного договору виявив власне волевиявлення та вільну внутрішню волю, про що свідчать підписи на договорі, надані токументи та про, що він сам зазначає в позовній заяві. Вважають, що доводи позивача, щодо визнання кредитного договору недійсним, не відповідає дійсному та вводить в оману суд лише для того, щоб уникнути відповідальність і не повертати отриманий позивачем кредит. Банк при укладанні договору виконав свої зобов'язання належним чином на відміну від позивача, який перестав сплачувати банку основну суму кредиту, а також проценти за користування таким кредитом, чим порушив умови кредитного договору. На підставі викладеного просили суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи до суду не з'явився, причини його неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд визнав заможливим проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача та представника третьої особи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, про, що не заперечував представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї. Судом встановлено, що 03.12.2013 року між АТ «ІМЕКС БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2512969/N, згідно якого [PERSON] отримав кредит для власних потреб у формі овердрафту, банк зарахував кошти на поточний рахунок позивача [NUMBER] в розмірі 28000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12 % річних. Крім того, для поповнення карткового рахунку надано рахунковий контракт №999-00053475. Кредит надавався за допомогою платіжної картки VISA у готівковий чи безготівковий формі, в межах встановленого строку та ліміту овердрафту. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору дата остаточного повернення овердрафту - 02 грудня 2017 р. (включно) (а.с. 9). Як встановлено, позивач систематично порушував умови кредитного договору, несвоєчасно виконував зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів (повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, плати по кредиту), що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено Законом. При укладені спірного договору [PERSON] з усіма його умовами був ознайомлений, про що свідчать його підписи на кожному аркуші кредитного договору, загальних умов кредитування, додатку до договору №1, підписом на договорі №999-00053475 банківського рахунку (в рамках кредитного продукту банку) від 03.12.2013 р., підписом на договорі №999-00053475 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за якими можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA для фізичної особи від 03.12.2013 р. Крім того, позивач здійснював платежі згідно виставлених відповідачем рахунків, вносив кошти на погашення кредиту, нарахованих відсотків та погашення часини основного боргу. Згідно статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Спірний договір № 2512969/N від 03.12.2013 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; [PERSON] на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатку до договору та інших підписаних позивачем в той день договорів, в яких міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду Украни від 02 грудня 2015 року по справі №6-1341цс15. Таким чином, в суді встановлено, що наведені позивачем підстави, в обгрунтування позову не знайшли свого підтвердження в суді, не грунтуються на жодній з підстав недійсності правочину (окремих частин кредитного договору), передбачених вимогами ЦК України. Оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем витрати не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed