Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулася до суду з наданням в подальшому уточненої заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранфінресурс" (далі ТОВ "Гранфінресурс"), в якому просить визнати недійсним Договір №225549 від 19.02.2013 року із додатками №1,2, укладений між ними як такий, що укладений під впливом обману, та стягнути з відповідача на її користь грошову суму у розмірі 20 348 грн., сплачених за договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 грудня 2013 року вона, як Учасник договору, уклала з ТОВ "Гранфінресурс" як Адміністратором за договором, оспорюваний договір, згідно з яким відповідач зобов'язався вчинити від імені та за рахунок Учасника (позивачки) певні юридичні дії, спрямовані на отримання Учасником грошової суми у сумі 90000,00 грн., на умовах діяльності програми "Альянс України". Відповідно до умов договору компанія може надати їй кредит на будівництво у розмірі 90000 грн.. Обов'язковою умовою для отримання грошей є оплата першого внеску у сумі 3150 грн. 19.12.2013 року вона оплатила вказану суму,і в той же день уклала додатки до вказаного договору. Кредитні кошти їй пообіцяли надати протягом трьох банківських днів, однак, в обумовлений термін грошей вона не отримала. 15.01.2014 року на вимогу представника відповідача, вона сплатила 500 грн. Щомісячного чистого внеску та 378 грн. адміністративні витрати. Всього нею було сплачено 10174 грн. Гроші з ТОВ "Гранфінресурс" в сумі 90000 грн. вона не отримала. Після відмови в наданні позики вона зрозуміла, що відповідач ввів її в оману щодо істотних умов договору. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 18 березня 2014 року позивач уклав з ТОВ "Гранфінресурс" договір №226702, згідно з яким відповідач зобов'язався вчинити від імені позивача та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на отримання відповідної грошової суми у позику на умовах діяльності програми "Альянс України". На виконання умов зазначеного договору позивачка сплатила на користь відповідача одноразовий комісійний внесок у розмірі 1300 грн., що підтверджується квитанцією від 18.03.2014 року з зазначенням призначення платежу. 24 квітня 2014 року позивачка сплатила відповідачеві 555 грн. 56 коп з призначенням платежу "щомісячний чистий внесок за договором № 226702 " та 100 грн. з призначенням платежу "адміністративні витрати за договором № 226702". Згідно п.1.1 договору адміністратор за згодою учасника, зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, або відповідної суми позики, зазначеної у додатку № 1 до даного договору, на умовах діяльності програми "Альянс Україна", що міститься в додатку №2, який є невід'ємною частиною цього договору, у тому числі сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, надати учаснику відповідну суму позики. Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору учасник системи повинен сплатити одноразовий комісійний внесок у день підписання сторонами даного договору та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу; своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачує загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор здійснює оплату вартості товару чи надає відповідні суми у позику, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Учасник доручив Адміністратору використовувати суми Чистих внесків для формування Фонду Реєстру та його розподілу, а також здійснювати оплату Товару на користь Учасників реєстру чи надавати відповідні суми у позику. Згідно п.1.3 Додатку № 2 до Договору передбачено, що послуги, які є предметом Договору, надаються шляхом формування реєстрів Учасників Програми "Альянс Україна", метою яких є придбання Товару, або відповідної суми у позику, зазначеного у Додатку № 1 до Договору. Учаснику присвоюється номер реєстру. Відповідно до п. 3.1. Додатку № 2 Учасник зобов'язується щомісяця сплачувати Загальний або Мінімальний платіж на зазначений Адміністратором поточний рахунок. Статтею 4 Додатку № 2 визначено, що коли Фонд реєстру є достатнім, у відповідності до ст. 1 Договору, Адміністратор організовує комітет по розподілу грошового фонду. Тобто після сплати Учасником визначеної суми він набуває право на отримання грошових коштів у позику. Відповідно до ст. 4 Договору його укладено у двох примірниках, по одному для кожної зі сторін. Цей договір не є поворотною фінансовою допомогою. Всі додатки до нього є його невід'ємною частиною. Підписання угоди є свідченням того, що сторони повністю розуміють її значення та умови, правові наслідки, що вона не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, і що договірні умови є обов'язковими для виконання. Учасник підтверджує, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника адміністратора, уважно прочитав та зрозумів умови додатку № 2 та правові наслідки, що засвідчує своїм підписом ( ст. 15 додатку № 2). Виконання послуг відповідачем полягає в тому, що учасник сплачує передбачені договором кошти, а ТОВ "Гранфінресурс" формує реєстри Учасників програми "Альянс Україна", метою яких є придбання товару або відповідної суми у позику, зазначеного у Додатку № 1 до Договору. Учаснику присвоюється номер реєстру. Коли Фонд реєстру є достатнім, адміністратор організовує комітет по розподілу грошового фонду (ст. 4 Додатку №2 до договору). Участник набуває право брати участь у найближчому заході по розподілу грошового фонду після сплати чергового загального платежу(п.4.1 ст.4 Додатку №2 до договору). Дозволи на отримання товару або відповідних сум у позику надаються у кількості, встановленій адміністратором, із врахуванням Фонду Реєстру, сформованого не пізніше двох днів до дати проведення Заходу(п.4.3 ст.4 Додатку №2 до договору). Так, предметом оспорюваної угоди є надання учаснику програми "Альянс Україна" адміністративних послуг фінансового характеру з метою отримання заявленої до надання грошової суми. Оплатні послуги адміністратора при виконанні споживачем всіх умов договору забезпечують не можливість, а реальне отримання останнім грошової суми за рахунок фонду реєстру, який формується з чистих внесків його та інших учасників, з наступним повним погашенням цієї суми своїми внесками. До того ж при невиконанні цього обов'язку настає відповідальність, передбачена ст.9 додатку № 2. Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Договір не містить строків та (або) термінів отримання учасником товару/позики, не передбачає будь-якої відповідальності ТОВ "Гранфінресурс" за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання учасником товару/позик. Лише передбачено, що адміністратор гарантує надати Дозвіл, якщо Учасник виконує всі умовиданого Договору та додатків до нього. Натомість договором передбачено, що у випадку неналежного виконання умов договору або не сплати запропонованих адміністратором платежів, учасник позбавляється права на придбання товару/позики, втрачає сплачений адміністративний платіж і позбавляється права на участь у наступному найближчому заході. Із умов договору вбачається, що [PERSON]сплачувала зазначені кошти не за гроші, які вона мала намір отримати у позику, а за дозвіл отримати позику. Передбачувана позика сплачується із коштів учасників групи і ні договір, ні умови програми "Альянс Україна" не передбачають залучення власних коштів товариства, не передбачають вони також і строків, коли буде надана така позика, адже таке залежить від певної черговості на кількості інших Учасників програми та кількості сплачених ними щомісячних внесків. Таким чином, позивач сплачував кошти за можливість одержання позики ( а не придбання товару у групі) , що ТОВ "Гранфінресурс" без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на отримання позики одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи. Таким чином, позивач за оспорюваним договором виявив бажання отримати кошти у позику, добровільно скориставшись наданими йому послугами, проте відповідачем було введено в оману позивача в тому, що у кінцевому результаті таку позику вона отримує не за рахунок залучення інших споживачів, а за рахунок власних внесених коштів. Проте, з самою суті позики випливає, що її метою є отриманні коштів позичальником від іншої особи ( оскільки власних коштів не вистачає на певні потреби) у чітко визначений строк і на умовах строковості повернення. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу). Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, п.п.19, 20 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно вимог ч.2 ст.230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку із вчиненням цього правочину. При цьому ст.216 ЦК України встановлені наслідки недійсності правочину. Так частина перша цієї статті вказує, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Як зазначено вище, підписуючи оспорюваний договір [PERSON] висловила свою згоду на отримання від відповідача кредитних коштів в розмірі 90 000 грн. для будівництва , які зобов'язалася повернути шляхом щомісячних платежів в рівному розмірі . При цьому суд вважає, що відповідач, оголошуючи відсилочні умови видачі кредиту та складаючі перш за все умови та розмір сплати чистих та адміністративних внесків для отримання позики, а не графік погашення кредиту, навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки скрив від позивача, що отримати необхідну позику вона зможе у невизначений строк. Крім того, умови і строк надання кредитних коштів є істотними умовами договору, сама природа позичкових зобов'язань передбачає отримання чужих коштів, а не власних в майбутньому. Наведене є підставою для визнання договору недійсним із застосуванням наслідків недійсності, передбачених ст. 230 ЦК України, а саме зі стягненням з відповідача на користь позивача збитків в розмірі 20348,00 грн. ( подвійна сума сплачених коштів), оскільки при застосуванні обману сторона повинна відшкодувати іншій стороні збиткі в подвійному розмірі. Таким чином позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Outcome: approved