Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що від шлюбу її сина [PERSON] з [PERSON] народилися доньки: [PERSON] та [PERSON]. 26 квітня 2017 року син помер. До дня смерті сина вона проживала разом з внучками, приймала участь у їх догляді з моменту народження. Між ними були дуже добрі стосунки. За 1 рік до смерті сина вона зі своїм чоловіком допомогла купити будинок для сина, невістки та онучок. Дівчата відвідували дошкільний навчальний заклад с. Верба. Вихованням дітей займалася близько чотирьох років, так як вони проживали з нею в одному будинку. Після смерті сина невістка почала створювати перешкоди у спілкуванні з внучками, забороняє їй бачитися з ними, не дає їх брати до себе додому на вихідні та гуляти з ними. Мати дітей не дозволяє внучкам спілкуватися з нею по телефону. Діти є малолітніми, найближчими особами у спілкуванні з ними була вона та її чоловік. На даний час у дітей змінилася обстановка проживання. Відповідачка забороняє спілкуватися з онучками, а це має негативний вплив на дітей і відображається на їх психіці. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право включає спілкування з іншими членами сім'ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Просить зобов»язти відповідачку не чинити їй перешкоди у спілкуванні з онучками та встановити час для спілкування з ними. У судовому засіданні позивачка повністю підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що її син, батько [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], трагічно помер 26.04.2017. Він покінчив життя самогубством. Перед тим його покинула дружина [PERSON] Перешкоди у спілкуванні з онучками виникли уже на другий день після смерті сина. Відповідачка категорично, без будь-яких на те причин, заборонила їй бачитись з онучками. Діти до того жили з нею, а коли син з невісткою переїхали у власне помешкання - часто приїжджали в гості, звикли до бабусі і дідуся, своєї сестрички Діани, скучають, вона хвилюється за дітей. Їздили з чоловіком до дітей разом з представниками соціальних служб, намагались домовитись, проте марно. Пізніше відповідачка дозволила спілкуватись з дітьми лише у неї вдома, де живе зі своїми батьками. Проте їй не зручно іти до них в будинок, психологічно складно там знаходитись, а на вулиці з дітьми довго не побудеш. В серпні 2017 відповідачка перебувала в лікарні, телефоном дозволила взяти дітей, після того як онучок одягнули, їх мама впродовж п»яти хвилин передумала, сказала, що не дозволяє їхати до бабусі, діти дуже плакали. Дівчатка до них звикли, просяться в с.Верба, де виросли, але їх не пускають. Просить дозволити забирати дітей до себе кожної п»ятниці з 16:00 год. до 12:00 год. неділі. Представник позивачки позов підтримав, показав, що діти [PERSON] та [PERSON] фактично проживали в сім»ї позивачки до дня смерті їх батька. Після цього відповідачка не дозволяє позивачці ні бачитись, ні спілкуватись з дітьми. Лише після подання позову до суду, стала дозволяти спілкуватись з дітьми у своєму будинку. Просить задоволити позов. Представник органу опіки та піклування Дубенської РДА у судовому засіданні показала, що ними встановлено, що відповідачка [PERSON] створює позивачці перешкоди в спілкуванні з внуками. Згідна лише на спілкування бабусі з дітьми за своїм місцем проживання, проте це психологічно важко для позивачки. 08.11.2017 орган опіки та піклування разом із сільським головою здійснив виїзд за місцем проживання матері дітей в с. Білогородка, Дубенського району, Рівненської області. Спілкувались з дітьми, які в присутності матері одноголосно сказали, що хочуть поїхати до бабусі. Видно, що діти дуже люблять позивачку, підбігли до неї, почали обіймати. Мама пообіцяла, що на наступний день відпустить дітей до бабусі, вони дуже зраділи. Проте, передумала і не пустила. Коли від»їжджали, діти дуже плакали і просили відпустити їх в с. Вербу, старша дівчинка вчепилась в бабусю за ноги, і не хотіла відпускати, але мама була категорична. Діти дуже хочуть спілкуватись з бабусею, тому, враховуючи їх інтереси, орган опіки та піклування вважає доцільним задовольнити позов. Відповідачка позов не визнала, показала, що дозволяє спілкуватись з дітьми хоч щодня, але на її території. Хоче, щоб діти жили в спокої. Спільної мови з позивачкою вона не знаходить. Наміру давати позивачці дітей у майбутньому не має, оскільки хвилюється за їх безпеку. Одразу після смерті чоловіка діти були в позивачки один раз, то їй телефонували люди з села і казали, що діти самі гуляють по вулиці. Після того вона більше дітей не давала. Влітку, коли вона перебувала в лікарні, бабуся приїхала до дітей і просила їх забрати до себе на певний час. Спочатку вона дозволила, але після того як перетелефонувала своїй мамі, то передумала і заборонила. Їй стало образливо, що бабуся 4 місяці не приїжджала до дітей. Нехай доведе, що любить їх, а не просто подарунки привезе, побуде 15 хв і поїде. Діти дійсно хочуть до бабусі в с. Верба, яке за 7 км. від с. Білогородка. Коли їх не пускають, то закатують істерику, але потім заспокоюються. Відпускати дітей до позивачки категорично відмовляється. Дозволяє лише 1- 2 год. бачитись з дітьми у неї вдома. В сенлі, окрім майданчика в дитячому садочку, більше немає місць, де можна було б проводити час з дітьми. Представник відповідачки позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Свідок [PERSON] в суді показала, що працює сільським головою с. Верба, Дубенського району, Рівненської області. 08.11.2017 разом зі службою у справах дітей провели обстеження умов проживання сім»ї [PERSON] в с. Верба, а потім в с. Білогородка в матері дітей. Умови для проживання дітей хороші в обох сім»ях. Спілкувались з мамою дітей, яка дійсно створює перешкоди у спілкуванні баби з онучками. Проте, думала, що переконали матір давати дітей бабусі, вона погодилась, діти зраділи, бо дуже хотіли до бабусі, але виявилось, що потім мама передумала. Те, що діти гуляють в селі на вулиці, не аргумент, щоб їх не пускати, оскільки на тій вулиці виросла не одна дитина. Свідок [PERSON] в суді показала, що вона є донькою позивачки та хрещеною мамою [PERSON]. З відповідачкою жили як сестри, були в хороших відносинах, діти виросли на її очах. Проте, після похорону брата вона змінила номер телефону, перестала спілкуватись. Дітей категорично не пускає до бабусі з дідусем. Коли у її доньки Діани, з якою дружать обидві племінниці, було день народження, вона просила відповідачку відпустити дітей на 2-3 год. на свято, але та сказала, що пустить дітей лише після суду. До смерті брата перешкод у спілкуванні з дітьми не чинила, а після його смерті діти у них ночували лише один раз, а зранку відповідачка зателефонувала і сказала, щоб дітей терміново привезти до неї, і вона відразу зібралась, пішла на маршрутку і повернула дітей в с. Білогородка. Діти всі разом гуляли на вулиці, катались на велосипедах і були під її особистим наглядом, самих племінниць на вулицю не пускала. Відноситься до них як до рідних дітей. Не було такого випадку, щоб вона купувала щось лише своїй дитині і не купувала племінницям. Крім того, відчуває відповідальність за долю похресниці, адже перед Богом взяла на себе зобов"язання бути їй матір"ю. Смерть брата стала трагедією для усіх, але заради дітей треба спілкуватись. Заслухавши сторін, їх представників, представника органу опіки та піклування Дубенської райдержадміністрації,свідків, дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Одним із принципових положень, закріплених в Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, яка підлягає застосуванню згідно до\~ст. 9 Конституції України\~та ст.ст.2,\~8 ЦПК України, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1\~ст.151 Сімейного кодексу України\~(далі СК України). батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Проте, норми\~СК України\~встановлюють особисті немайнові права та обовязки інших членів сімї та родичів. Судом встановлено, що [PERSON] народилась 24 серпня 2012 року, [PERSON] народилась 09 квітня 2014 року. Їх батьки - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6, 7). [PERSON] помер у віці 27 років 26.04.2017, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ГЮ № 206051 (а.с. 5). [PERSON] є матір»ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження ІІІ-ГЮ № 260738 (а.с. 4). Як зазначено у довідці №25-01/18 від 26.06.2017, виданій адміністрацією Вербського ДНЗ дитячий ясла-садок, діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відвідували ДНЗ з 29.03.2016 до 17.02.2017 (а.с. 8). Суд вважає, що до даних правовідносин, які склалися між сторонами застосуванню підлягають норми, що передбачені ст.ст. 257,\~263\~та\~159 СК України, оскільки приходить до висновку про наявність для позивача зі сторони відповідача перешкод у вихованні онучок, що і визнається відповідачкою. Приписами\~ст.257 СК України\~визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Окрім того,\~статтею 263 СК України\~передбачено, що спір щодо участі баби, діда ….. у вихованні дитини вирішується судом відповідно до\~статті 159 цього Кодексу, яка передбачає, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Згідно письмового висновку органу опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації №2945/02-13/17 від 27.11.2017, орган опіки та піклування, захищаючи права та інтереси дітей, вважає за доцільне усунути перешкоди зі сторони матері дітей у здійсненні позивачкою прав щодо спілкування з малолітніми онуками, та встановити їй дні та години спілкування кожного тижня з 16:00 год. п»ятниці до 12:00 год. неділі за місцем проживання позивачки в с. Верба Дубенського району (а.с. 36-37). [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання характеризуються з позитивної сторони, про що свідчать характеристики, видані Вербською сільською радою Дубенського району Ріівненської області (а.с. 38, 39). Відповідно до акту обстеженя умов проживання [PERSON] та [PERSON] від 16.11.2017, для виховання, проживання та розвитку дітей створено усі необхідні умови (а.с. 40). Суду зрозуміло, що трагічна смерть [PERSON] негативно відобразилась на відносинах його дружини і матері, між невісткою і свекрухою склались неприязні стосунки, в центрі яких опинились дві маленькі дівчинки, які люблять обох жінок. Очевидно, що така ситуація не відповідає інтересам дітей. Як мінімум двічі їм спочатку обіцяли подорож до бабусі, а потім відмовляли. Причини того, чому їх не пускають до однієї з бабусь, для дітей не важливі. Вони просто страждають через неможливість поїхати в гості до бабусі і дідуся чи відвідати День народження сестрички, з якою разом зростали. Суд вважає, що бажання матері обмежити спілкування дітей з бабусею не співрозмірно з обмеженням прав бабусі у спілкуванні з внуками, а головне - з інтересами дітей. Для дітей кращим буде зростати у гармонійній атмосфері, спілкуючись з обома бабусями, дідусями, тіткою і двоюрідною сестрою. Виходячи з вищенаведених норм сімейного законодавства, встановлених обставин і визначених відповідно до них правовідносин, думки представника третьої особи, суд приходить до остаточного висновку, щодо часткового задоволення позову, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, віку дітей, їх здоров"я, фізичного, духовного розвитку, особистої прихильності дітей до бабусі. Після з"ясування обставин справи і перевірки їх доказами, сторони дали суду додаткові пояснення. Так, відповідач, яку підтримав її представник, змінила свою позицію і повідомила, що позов визнає частково. Згідна давати дітей до бабусі двічі на місяць, але з 08.00 год. до 20.00 год. у суботу. Позивачка все ж підтримує позов у повному обсязі і не зменшує позовні вимоги, бо хоче, щоб хоч одну ніч діти могли переночувати в неї, краще, щоб вона їх забирала із садочка, а не у 08.00 год. ранку. Представник органу опіки і піклування вважає, що час спілкування дітей з позивачкою, визначений відповідачкою, не зручний, оскільки маленькі діти в суботу о 08.00 ранку, зазвичай, сплять, їх же потрібно буде підняти, одгянути ітд. Для дітей карще, щоб бабуся їх забирала із садочка у п"ятницю увечері. Погоджується із тим, що двічі на місяць - це достатньо для участі бабусі у вихованні дітей. Тому, враховуючи позицію матері і бабусі, інтереси дітей, просять встановити час для виховання дітей бабусею з 16.00 год. п"ятниці до 20.00 год. суботи двічі на місяць через тиждень. Враховуючи усе вищенаведене, суд приходить до висновку щодо необхідності встановлення режиму спілкування бабусі з онучками двічі на місяць кожної другої та четвертої п"ятниці з 16.00 год. і до суботи 20.00 год. за місцем проживання позивачки.

Outcome: partial