Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачем договірних зобовязань по сплаті коштів за наданий йому кредит, а тому згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №49.28/3/06-І від 15 серпня 2006 рокув розмірі 3\~499 832 грн. 64 коп. просить звернути стягнення на предмет іпотеки будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, що розташовані за адресою Київська область, Вишгородський район, СТ «Поляна» на території Ясногородської сільської ради, вул. Зелена, 33, шляхом визнання права власності на зазначене майно за позивачем. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення позову. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не прибув. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 15 серпня 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем укладено кредитний договір №49.28/3/06-І, відповідно до якого відповідач зобовязався повернути отримані грошові кошти в сумі 66 000 доларів США у строк до 14 серпня 2031 року, разом зі сплатою процентів за користуванням кредитом в розмірі 12,5 % річних (п. 1.1. та 1.4 кредитного договору). 15 серпня 2006 року на забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем укладено іпотечний договір. Згідно п. 1 договору іпотеки предметом іпотеки є будинок з надвірними будівлями, загальною площею 138,4 кв.м., що розташований за адресою Київська область, Вишгородський район, СТ «Поляна» на території Ясногородської сільської ради, вул. Зелена, 33, який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за номером 5207 та земельна ділянка, загальною площею 0,1800 га, яка розташована за адресою за адресою Київська область, Вишгородський район, СТ «Поляна» на території Ясногородської сільської ради, вул. Зелена, 33, з цільовим призначенням для ведення садівництва, (державний акт про право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №103004, виданий на підставі рішення Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області №69 від 15 жовтня 1999 року), яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за номером 55204. Згідно п. 4.1 договору іпотеки за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом зі сплатою кредиту , процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у звязку із про строчкою виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором . Відповідно до п. 4.3 договору іпотеки іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги зокрема шляхом прийняття у власність предмету іпотеки в рахунок виконання зобовязання за кредитним договором. Згідно звіту про оцінку від 28 грудня 2015 року вартість земельної ділянки складає 128\~159 грн., вартість будинку - 867\~196 грн., а всього в розмірі 995\~355 грн. Відповідач взяті на себе зобовязання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує. Термін сплати коштів порушено. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого ПАТ «Дельта Банк» набуває право вимоги до боржника [PERSON] ([PERSON]М.). Згідно вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З розрахунку суми заборгованості за згаданим кредитним договором вбачається, що відповідач станом на 15 червня 2015 року має заборгованість за кредитом та відсотками в розмірі в розмірі 3\~499 832 грн. 64 коп., яка складається із: -заборгованості за кредитом в розмірі 1\~352\~819 грн. 17 коп.; -заборгованості по відсотках за кредитом в розмірі 1\~692 174 грн. 83 коп.; -пені в розмірі 406\~105 грн. 93 коп.; -3% річних від простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 10\~266 грн. 54 коп.; -3% річних від простроченої заборгованості по відсотках в розмірі 38\~466 грн. 17 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а в разі порушення боржником цих вимог той, згідно зі статтями 549, 625, 1048 і 1050 ЦК України, повинен сплатити кредиторові суму боргу та проценти встановлені за умовами кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч. 1 і 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Згідно розяснень даних в п. 9 та п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. З урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором (правовий висновок Верховного суду України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі №6124цс13). 07 червня 2014 року набрав чинності [PERSON] України від 03 червня 2014 року №1304-V-ІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, відповідно до п. 1 ст. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із\~статтею 4 Закону України "Про заставу"\~та/або предметом іпотеки згідно із\~статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: -таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно -загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Як вбачається з матеріалів справи будинок, що розташований за адресою Київська область, Вишгородський район, СТ «Поляна» на території Ясногородської сільської ради, вул. Зелена, 33 є єдиним нерухомим майном відповідача, площа якого не перевищує 250 кв.м., а тому він підпадає під діє вказаного Закону. Разом з тим, поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. [PERSON] № 1304-VII не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вжити заходів, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Тому установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 30 вересня 2015 року у справі №6-1152цс15). Таким чином обраний позивачем спосіб захисту відповідає умовам іпотечного договору, вказаним вимогам Закону та ст. 16 ЦК України, а тому позов про це підлягає задоволенню. Однак, на підставі ст. 217 ЦПК України суд вважає необхідним відстрочити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України від 03 червня 2014 року №1304-V-ІІ. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, що підлягає захистові шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки. Крім того, представником позивача представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved