Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 13.07.2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) (надалі за текстом - Первинний кредитор) та фізична особа громадянин України яким є [PERSON] (надалі за текстом - Відповідач) уклали договір про іпотечний кредит №115/7-07 (надалі за текстом - Кредитний договір). Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Первинний кредитор (за Кредитним договором - Кредитор) зобовязався надати Відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 180\~000,00 грн. Відповідно до умов Кредитного договору, Відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього - Графіком платежів. 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (виступає правонаступником Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобовязувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобовязувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Таким чином, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за Кредитним Договором №115/7-07 від 13.07.2007 року Товариству з Обмеженою Відповідальністю «Кредитні Ініціативи». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобовязання повністю виконали - ТОВ «Кредитні Ініціативи» передало грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними Договорами, перелік яких міститься у Додатку №1 до Договору відступлення. Первинний кредитор свої зобовязання за Кредитним договором виконав, надавши Відповідачеві, кредит у сумі 180\~000,00 грн. В свою чергу, Боржник, неналежно виконує взяті на себе зобовязання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 26.02.2015 р., має прострочену заборгованість: - за кредитом 129\~367,20 грн., - по відсотках 54\~210,03 грн., - пеня 166\~215,71 грн. Аналізуючи норми ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином позивач вважає, що розмір неустойки становить: - пеня 101 336,32 грн. Наявність невиконана них зобовязань відповідача щодо повернення кредиту підтверджується розрахунком заборгованості. Попередження Відповідача про порушення умов зобовязання підтверджується копією вимоги про дострокове повернення кредиту та доказами про відправлення. Таким чином, зважаючи на невиконання Відповідачем зобовязання стосовно умов повернення кредиту, Позивач вважає, що вправі вимагати стягнення з Відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками та комісією, неустойку за невиконання умов договору (штраф). В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали у повному обсязі з підстав зазначений у письмових запереченнях, які зводяться до наступного: У позовній заяві позивач вказує, що 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого нібито ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» права грошової вимоги за Договір про іпотечний кредит № 115/7-07 від 13.07.2007 року. Позивач стверджує, що відступлення прав грошової вимоги відбулося, а перелік боржників міститься у Додатку 1 до договору відступлення. На вимогу відповідача і ухвалу суду оригінал «Договору відступлення» для огляду у судовому засіданні наданий не був. Тому, у відповідача є обґрунтовані сумніви у існуванні такого договору як цілісного документа. Посилюються ці сумніви і тим фактом, що всупереч вимогам ст. 24 Закону України «Про іпотеку» 17 грудня 2012 року відступлення права по іпотечному договору не відбулося, і протягом пяти днів від 17 грудня 2012 року про відступлення по основному зобовязанню відповідач не повідомлявся. З оригіналів документів, що були представлені позивачем для огляду у суді - у позивача наявні докази надання тільки двох сум траншів на 25\~000 грн. і на 50\~000,00 грн., які і визнаються відповідачем, решта виданих сум відповідач вважає не підтверджені належними і допустимими доказами. Відповідач зазначив, що ним було у підсумку сплачено не менше 192 195,55 гривень коштів на користь банку. Надані відповідачем до матеріалів справи графіки виконання кредитного договору не можуть бути підставою твердження позивача про прострочку відповідача, оскільки 13.07.2007 сума кредиту у гривні у розмірі 180 000,00 грн. не видавалася. Тому, згідно із умовами Договору про іпотечний кредит № 115/7-07 та чинним законодавством, відповідач не зобовязаний платити банку, платежі, не передбачені кредитним договором. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] також було подане до суду клопотання від 17.07.2015 року про застосування строків позовної давності до позовної заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення боргу. Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 13.07.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та фізичною особою [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 115/7-07. Відповідно до умов п. 2.1 вищевказаного Кредитного договору, Первинний кредитор (за Кредитним договором - Кредитор) зобовязався надати Відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 180 000,00 грн. на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.2, 2.3, 2.4 Договору сторони домовилися, що за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 17% річних. Кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним не пізніше 12 березня 2013 року. Погашення кредиту та процентів за ним здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку (додаток № 1), який є невідємною частиною цього договору. Пунктом 3.1. передбачено, що банк надає позичальнику іпотечний кредит частинами, шляхом видачі йому готівкою безпосередньо з його позичкового рахунку, відкритого банком. Сторони домовились, що кредит буде надано частинами не пізніше наступного банківського дня з дати отримання від позичальника письмової заяви на отримання кредиту. Пунктами 3.2 3.5 договору також передбачено, що нарахування Банком процентів за користування кредитом починається з дати його видачі готівкою Позичальнику (або оплати розрахункового документа Позичальника з позичкового рахунку) по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів використовується метод "факт/факт", виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Проценти за користування кредитом нараховуються Банком щомісячно (в тій валюті в як наданий кредит) 26 (двадцять шостого) числа поточного місяця, за період з 26 (двадцять шостого) числа попереднього місяця по 25 (двадцять пяте) число поточного місяця, а також в день кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного п. 2.3 Договору. Проценти сплачуються Позичальником щомісячно (в тій валюті в якій наданий кредит) до останнього робочого дня поточного місяця на рахунок №22380550205827, відкритий Банком шляхом: - перерахування коштів з поточного рахунку Позичальника № 26205501205827 Банку (або з будь - яких інших поточних рахунків Позичальника); - перерахування коштів з особистого вкладного (депозитного) рахунку; - переказами через пошту; - готівкою; - іншими шляхами, передбаченими законодавством. Проценти за грудень місяць нараховуються Банком в останній робочий день цього місяця по останній календарний день грудня місяця та сплачуються Позичальником не пізніше останнього робочого дня цього ж місяця. У випадку прострочення Позичальником зобовязань по погашенню одержаного ним кредиту, проценти за користування ним продовжують нараховуватись відповідно до п. 3.3 цього Договору. У випадку порушення Позичальником строку погашення одержаного ним кредиту (п. 2.4 цього Договору), він сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 21% річних, порядок нарахування та сплати яких визначає відповідно до п.п. 3.2 та 3.3. цього Договору. У випадку, якщо Банком застосована до Позичальника неустойка у вигляді пені, остання нараховується з дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені, до припинення цих обставин включно, та сплачується Позичальником у порядку, передбаченому п. 3.3 цього Договору, на рахунок, номер якого повідомляється Банком Позичальнику. Пунктом 6.2 договору сторони також передбачили, що за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом та/чи процентів за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, пеня нараховується щоденно, а також штраф у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу. Сторони у п. 6.9 договору домовилися, що строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років. Як вбачається із додатку № 1 до кредитного договору «Графік погашення кредиту» погашення кредиту повинно було відбуватися у період з 13.07.2007 року по 12.03.2013 року шляхом сплати диференційних (класичних) платежів, які складаються із основного боргу у розмірі 2\~647,06 грн., який виплачується рівними частинами, та відсотка, який нараховується на залишок заборгованості та із часом зменшується. Між сторонами також був укладений договір про внесення змін № 1 від 22.02.2008 року до договору про іпотечний кредит № 115/7-07 від 13.07.2007 року за яким внесли наступні суттєві зміни: 2.1. Починаючи з 22 лютого 2008 року Кредитор збільшує розмір кредиту на суму 100 000,00 (сто тисяч) грн. на строк з 22.02.2008 року по 12.03.2013 року. Загальна сума кредиту з моменту перерахування кредитних коштів в розмірі 100 000,00 (сто тисяч) грн. з позичкового рахунку Позичальника становить 280 000,00 грн. (двісті вісімдесят тисяч грн. 00 коп.). 2. Пункт 2.3 Кредитного договору викласти в наступній редакції: 2.3 Дата повернення кредиту визначається відповідно до графіку (Додаток №1), який є невідємною частиною даного договору. 3.Пункт 2.2 Кредитного договору викласти в наступній редакції: 2.2. Проценти за користування кредитом у розмірі 280000,00 грн. (двісті вісімдесят тисяч грн. 00 коп.), починаючи з 22.02.2008 року, сплачуються Позичальником, виходячи із встановленої Банком процентної ставки у розмірі 17% річних., та інші зміни. Як вбачається із нового додатку № 1 до договору про іпотечний кредит «Графік погашення кредиту» подальше погашення кредиту повинно було відбуватися у період з 22.02.2008 року по 25.02.2013 року шляхом сплати диференційних (класичних) платежів, які складаються із основного боргу у розмірі 4\~329,80 грн., який виплачується рівними частинами, та відсотка, який нараховується на залишок заборгованості та із часом зменшується. 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (виступає правонаступником Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобовязувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобовязувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Таким чином, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за Договором про іпотечний кредит № 115/7-07 від 13 липня 2007 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобовязання повністю виконали - ТОВ «Кредитні Ініціативи» передало грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними Договорами, перелік яких міститься у Додатку №1 до Договору відступлення. Як вбачається із витягу з Реєстру позичальників (Додатку № 1) до Договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» та підтверджується, оглянутим у судовому засіданні нотаріально посвідченим повним реєстром позичальників, у якому дійсно наявна така позиція відносно цього позичальника, під номером 65 значиться кредитний договір 115/7-07 від 13.07.2007 року із [PERSON] у валюті кредитування 980, відсоткова ставка 17, основна непогашена строкова сума кредиту (у валюті кредиту) на 17.12.2012 129\~367,20 грн., сума нарахованих, але не сплачених строкових процентів (у валюті кредиту) на 17.12.2012 року 961,42 грн., сума нарахованих, але не сплачених прострочених процентів (у валюті кредиту) на 17.12.2012 7\~753,74 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходить права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобовязанні згідно ст. 516 ЦК України здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Пунктом 5.3.4 договору про іпотечний кредит передбачено, що банк має право відступити право вимоги за цим договором з наступним повідомленням позичальника протягом пяти днів з моменту укладення договору з цього приводу про особу нового кредитора. Суду надано повідомлення від 27.03.2015 року № ПІБ/Д/18 про заміну кредитора у зобовязанні, яке було направлене рекомендованим листом на адресу відповідача [PERSON], що підтверджується списком № 2567 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в МВПЗ Чернигів ТОВ «Кредитні ініціативи» та фіскальним чеком УДППЗ «Укрпошта» від 01.04.2015 року № 7742. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що заміна сторони у зобовязанні на позивача внаслідок передання первісним кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) є правомірною та відповідає умовам договору про іпотечний кредит. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 26.02.2015 р., прострочена заборгованість відповідача складає: - за кредитом 129 367,20 грн., - по відсотках 54 210,03 грн., - пеня 166 215,71 грн. Проте, з урахуванням норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України позивач обмежився останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та заявив до стягнення пеню у розмірі 101 336,32 грн. Позивачем суду надана вимога про дострокове повернення кредиту від 27.03.2015 року № ПІБ/Д/18 на загальну суму боргу у розмірі 349\~792,94 грн. станом на 26.02.2015 р. у якій було повідомлено також про відступлення прав вимоги первісним кредитором новому кредитору ТОВ «Кредитні ініціативи». Зазначена вимога була направлена рекомендованим листом на адресу відповідача [PERSON], що підтверджується списком № 2567 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в МВПЗ Чернигів ТОВ «Кредитні ініціативи» та фіскальним чеком УДППЗ «Укрпошта» від 01.04.2015 року № 7742. На підтвердження видачі кредиту відповідачу у загальній сумі 210\~000,00 грн. позивачем надані суду наступні докази (належним чином засвідчені копії, оригінали були оглянуті судом безпосередньо у судовому засіданні): -меморіальний ордер № 1 від 17.07.2007 року на суму 25\~000,00 грн.; -меморіальний ордер № 9 від 23.07.2007 року на суму 60\~000,00 грн.; -меморіальний ордер № 16 від 21.01.2008 року на суму 75\~000,00 грн.; -меморіальний ордер № 10 від 26.02.2008 року на суму 50\~000,00 грн.; Проте, відповідач визнав отримання кредиту лише у сумі 75\~000,00 грн., яку вважає погашеною, решту зазначив, що не отримував і таке отримання не доведено належними доказами. При цьому відповідач та його представник зазначили, що вважають належними доказами письмові заяви позичальника на отримання кредиту, подані у відповідності до умов п. 3.1 договору. Представник позивача пояснив, що письмові заяви позичальника на отримання кредиту зберігаються протягом пяти років, тому на цей час вони не збереглися та, відповідно, надати їх суду не надається можливим. Відповідно до п. 1.4, 3.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 № 22 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за № 377/8976 (в редакції станом на 04.12.2006 року, яка діяла на час оформлення вищезазначених меморіальних ордерів) меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та нормативно-правових актів Національного банку. Операцію з перерахування коштів з відповідного рахунку на рахунок отримувача банк отримувача оформляє меморіальним ордером, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер і дату електронного розрахункового документа, а також повторює текст реквізиту "Призначення платежу" цього електронного розрахункового документа. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року № 2346-III банки виконують міжбанківський (внутрішньобанківський) переказ на підставі міжбанківських розрахункових документів. Відповідачем також надана суду виписка про рух грошових коштів за період з 01.01.2003 по 22.07.2015 року по рахунку 26205501205827 (а.с. 157), який є поточним рахунком позичальника, що прямо зазначено у п. 3.3 договору про іпотечний кредит, з якої вбачається зарахування на цей рахунок грошових коштів у сумі 20 000,00 грн. 16.07.2007 року із призначенням платежу: «[PERSON]. кредиту зг. кр. угоди 115/7-07 від 13.07.2007 р. для придбання нерухомості»; 17.07.2007 року у сумі 25 000,00 грн. із призначенням платежу «[PERSON]. кредиту зг. кр. угоди 115/7-07 від 13.07.2007 р. для придбання нерухомості»; 23.07.2007 року у сумі 60 000,00 грн. із призначенням платежу: «[PERSON]. кредиту зг. кр. угоди 115/7-07 від 13.07.2007 р.»; 21.01.2008 року у сумі 75 000,00 грн. із призначенням платежу: «[PERSON]. кредиту зг. кр. угоди 115/7-07 від 13.07.2007 р. для придбання нерухомості»; 26.02.2008 року у сумі 50 000,00 грн. із призначенням платежу: «[PERSON]. кредиту зг. кр. угоди 115/7-07 від 13.07.2007 р. для придбання нерухомості»; тобто цією випискою підтверджується видача кредиту відповідачу за вищезазначеним договором у загальній сумі 230 000,00 грн. шляхом зарахування позивачем на рахунок 26205501205827, слід також зазначити, що всі ці зараховані банком грошові кошти, були використані відповідачем шляхом списання для оплати та отримання готівки, а саме: у сумі 20 000,00 грн. 16.07.2007 року із призначенням платежу: «Опл.вартості нежитл. будівлі зг. попер. дог. від 14.05.07р. [PERSON]Ю.»; 17.07.2007 року у сумі 25 000,00 грн. була видана готівка на придбання нерухомості зг. розп. від 17.07.07 расход; 23.07.2007 року у сумі 60 000,00 грн. із призначенням платежу: «оплата вартості нежитлової будівлі зг.дог.від 14.05.2007р.»; 21.01.2008 року у сумі 75 000,00 грн. із призначенням платежу: «оплата вартості нежитлової будівлі зг.дог.від 21.01.2008р. для [PERSON]Ю.»; 26.02.2008 року у сумі 50 000,00 грн. була видана готівка на придбання нерухомості зг. розп. від 26.02.08 расход. При цьому у суду відсутні сумніви у достовірності зазначеної виписки банку, оскільки вона була надана суду безпосередньо відповідачем 18.04.2016 року у якості додатку до письмових заперечень без дати (а.с. 145 168). Крім того, на цьому рахунку відповідача були відсутні будь які грошові кошти до надходження 16.07.2007 року першої частини позики. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що незважаючи на той факт, що на цей час не збереглися належні докази надання грошових коштів банком відповідачу [PERSON] - письмові заяви позичальника на отримання кредиту, проте наданими суду внутрішньобанківськими документами меморіальними ордерами та наданою суду випискою про рух грошових коштів за період з 01.01.2003 по 22.07.2015 року по рахунку 26205501205827, який є поточним рахунком відповідача, що також прямо зазначено у п. 3.3 договору, на який звертав увагу суду представник відповідача, підтверджується, що відповідач [PERSON], не лише отримав грошові кошти від банку у загальній сумі 230\~000,00 грн. протягом 2007 2008 років саме за договором від 13.07.2007 року № 115/7-07, а й розпорядився цими коштами на власний розсуд у день їх отримання шляхом оплати вартості нежитлової будівлі та зняття готівки. На підтвердження оплати отриманої суми кредиту відповідачем надані наступні квитанції на загальну суму 13\~814,59 грн., які не були враховані позивачем при проведенні розрахунку суми боргу: № 3 від 13.06.2008 року на суму 4,00 грн.; № 10 від 20.06.2008 року на суму 2\~983,61 грн.; № 300 від 29.07.2008 року на суму 819,67 грн., № 301 від 29.07.2008 року на суму 2\~983,61 грн.; № 14 від 05.08.2011 року на суму 5\~000,00 грн.; № 6 від 05.08.2011 року на суму 2013,70 грн.; № 312163/19/В-АД 502 від 13.06.2008 року на суму 10,00 грн. Відповідачем також надано суду Виписка про рух грошових коштів з його банківського рахунку у ПАТ «[PERSON] [PERSON]» з якої вбачається сплата позивачеві відсотків за користування кредитом у сумі 7\~751,15 грн., які також не аззначені у виписках банку позивача, які були надані суду відповідачем. Крім того, проведення оплати відповідачем також підтверджується виписками про рух коштів на загальну суму 156 135,16 грн.: -за період з 01.01.2003 по 22.07.2015 року по рахунку 26205501205827 (а.с. 157-158), який відповідно до п. 5.2.1 договору про іпотечний кредит також є поточним рахунком позичальника, у загальній сумі 55\~502,36 грн., з яких 45\~503,62 грн. тіло кредиту та 9\~998,74 грн. відсотки, при цьому ці кошти з поточного рахунку позичальника були зараховані (сплачені) на поточний рахунок позичальника та списані банком на рахунок 22380550205827, відкритий банком у відповідності до п. 3.3 договору для сплати процентів; -за період з 01.01.2003 по 22.07.2015 року по рахунку 2233555025827 (а.с. 159), який є позичковим рахунком, відкритим банком для віднесення заборгованості по кредиту та обліку її погашення у відповідності до умов п. 5.2.1. договору про іпотечний кредит у загальній сумі 100\~632,80 грн. Виписка ж про рух коштів за період з 01.012003 року по 22.07.2015 року по рахунку № 2233455059263 (а.с. 160) підтверджує перенесення суми заборгованості з рахунку, який був відкритий банком № 2233555025827, який є позичковим рахунком, відкритим для віднесення заборгованості по кредиту та обліку її погашення у відповідності до умов п. 5.2.1. договору про іпотечний кредит, на інший рахунок у сумі 129\~367,20 грн. Відповідачем також надана суду виписка за період з 01.01.2003 по 22.07.2015 року по рахунку 22334551205827 (а.с. 161), з якої вбачається видача кредиту [PERSON] у сумі 50\~000,00 грн. згідно кредитної угоди № 50/7-08 від 09.06.2008 року та повне погашення виданої суми 30.12.2008 та 05.01.2009 року, яка не приймається судом до уваги, оскільки взагалі не стосується кредитної угоди № 115/7-07 від 13.07.2007 року. Крім того, у судовому засіданні відповідач пояснив суду, що отримував багато різних кредитів від банку. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що у даному випадку виникають питання щодо не зарахування позивачем оплати позивача у розмірі 21\~565,74 грн. в рахунок погашення відсотків за кредитним договором та порядку і розміру нарахування позивачем відсотків відповідно до п. 2.2 договору, який суд за відсутності належного розрахунку та графіка погашення взагалі позбавлений можливості перевірити. Суд погоджується із доводами представника відповідача, що при визначенні розміру відсотків не можна користуватися додатками «Графік погашення кредиту», оскільки один розрахований на нарахування відсотків на суму 180\~000,00 грн., а другий на 280\~000,00 грн., проте фактично відповідачем був отриманий кредит лише у розмірі 230\~000,00 грн., що також було підтверджено представником позивача в ході розгляду справи. Відтак суд не може достовірно встановити розмір відсотків за договором про іпотечний кредит, які підлягають сплаті, тому у задоволенні вимоги щодо стягнення заборгованості по відсоткам слід відмовити повністю. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Правові наслідки невиконання зобовязання визначені ст. 611 ЦК України, за якою у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Що ж стосується основної суми боргу у розмірі 129\~367,20 грн., то оскільки вона підтверджена первинними регістрами бухгалтерського обліку та відповідачем не надані суду належні та допустимі докази неврахування позивачем будь яких сум оплати саме в рахунок погашення тіла кредиту, у суду відсутні сумніви у обґрунтованості проведеного нарахування. Слід зазначити, що відповідачем у якості доказу було надане суду експертне дослідження Закарпатського відділення Львівського науково дослідного інституту судових експертиз від 21.09.2016 року за заявою [PERSON] за висновком якого, експерту не надалося за можливе документально підтвердити розрахунок заборгованості [PERSON] станом на 17.12.2012 року та на 15.04.2015 року по договору про іпотечний кредит № 115/7-07 від 13.07.2007 року згідно розрахунку даному банком до позовної заяви № ПБ/КІ/22 від 06.04.2015 року Акціонерного комерційного промислово інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство). Сума заборгованості [PERSON] станом на 17.12.2012 року та на 15.04.2015 року по договору про іпотечний кредит № 115/7-07 від 13.07.2007 року має відємне значення заборгованості на суму 75\~632,50 грн. При цьому клопотання про призначення експертизи від 08.06.2016 року представника відповідача судом не розглядалося, оскільки не було підтримано заявником, яка пояснила суду що на час розгляду клопотання відпала необхідність у його розгляді, оскільки така експертиза була проведена самостійно за зверненням відповідача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 54 ЦПК України спеціалістом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками застосування технічних засобів і може надавати консультації під час вчинення процесуальних дій з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок. Спеціаліст може бути залучений до участі у цивільному процесі за ухвалою суду для надання безпосередньої технічної допомоги (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо) під час вчинення процесуальних дій. Допомога спеціаліста технічного характеру під час вчинення процесуальних дій не замінює висновку експерта. Проте судом до участі у справі спеціаліст також не залучався, відповідні клопотання до суду не надходили. Відтак, оскільки експертиза судом не призначалася, справа № 308/4218/15-ц задля проведення експертизи судом не направлялася, спеціаліст до участі у справі також не залучався, відтак надане суду експертне дослідження фактично є письмовим доказом, який оцінюється судом у сукупності з іншими доказами. Суд оцінює критично, надане відповідачем експертне дослідження Закарпатського відділення Львівського науково дослідного інституту судових експертиз від 21.09.2016 року за заявою [PERSON], оскільки суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження повноважень судового експерта [PERSON], на цей час неможливо встановити які саме документи досліджувалися експертом, оскільки експертне дослідження не містить повного переліку наданих на дослідження документів, а неподання хоча б одного документа за нормами бухгалтерського обліку може повністю спотворити висновок експерта, дослідження було проведене однобічно, з урахуванням лише доказів, які визнавалися відповідачем та які свідчать про погашення кредиту. При цьому експертом взагалі не надано оцінку виписок банку з точки зору зарахування на рахунки, належні відповідачу, коштів банком за договором про іпотечний кредит № 115/7-07 від 13.07.2007 року та використання відповідачем цих коштів на власні цілі, у співвідношенні із оплатою, що повністю спотворило наданий висновок, тому він не може бути оцінений судом як належний і допустимий доказ. Що ж стосується строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому, як зазначено у ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було подане до суду клопотання від 17.07.2015 року про застосування строків позовної давності до позовної заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення боргу. Судом встановлено, що у даному випадку строк позовної давності переривався систематичним вчиненням відповідачем [PERSON] дій, що свідчать про визнання ним свого боргу, а саме періодичним проведенням оплати суми боргу у період до 21.08.2012 року, що підтверджується наданими суду відповідачем вищезазначеними документами, а також пред'явленням позивачем цього позову і позову до відповідача з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за цим договором про іпотечний кредит, оскільки як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 10.12.2014 року у справі № 308/2317/14-ц (номер у реєстрі - 42836371) було відмовлено у задоволенні позову за наслідками розгляду позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 115/7-07 від 13.07.2007 року, яка станом на 26.12.2013 складала 203 875,95 гривень: за кредитом - 129 367,20 грн..; по відсотках - 22 428,28 грн.,пеня - 52080,47 грн. Крім того, сторони у п. 6.9 договору домовилися, що строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що у даному випадку перебіг строку позовної давності постійно переривався, не сплинув станом на 15.04.2015 року дату звернення позивачем до суду з відповідним позовом, відтак відсутні підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин та відмови у позові з цих підстав. Що ж стосується заборгованості із сплати пені суд зазначає наступне. Пунктом 6.2 договору сторони також передбачили, що за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом та/чи процентів за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, пеня нараховується щоденно, а також штраф у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу. Позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня у розмірі 101\~336,32 грн. за останні 12 місяців, перед зверненням кредитора до суду. При цьому, як вбачається із наданого суду розрахунку суми боргу та виходячи з п. 6.2 договору пеня була нарахована на тіло кредиту та відсотки у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу. Проте, оскільки стягнення відсотків суд визнав необґрунтованим належними та допустимими доказами, то, відповідно, і нарахування пені слід проводити за останній рік перед зверненням до суду саме із суми боргу за тілом кредиту у розмірі 129\~367,20 грн. яка була визнана судом обґрунтованою. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові у справі № 6-474цс16 від 18.05.2016 р., за правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не обмежується. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). З урахуванням викладеного, судом було самостійно обраховано розмір пені за допомогою калькулятора штрафів системи Ліга:Закон Еліт 9.1.5, виходячи із п. 6.2 договору про іпотечний кредит за ставкою 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу, та суми боргу за тілом кредиту у розмірі 129\~367,20 грн. (яка не змінювалася за цей період), за період з 25.02.2014 року по 26.02.2015 року, тобто за один рік, що передував зверненню позивача до суду з відповідним позовом, яка склала 47\~477,76 грн., яку суд і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору покласти на сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було помилково зайво сплачено судовий збір у сумі 3\~497,92 грн., тоді як слід було сплатити у сумі 2849,13 грн., тому суд вважає за необхідне повернути з Державного бюджету України позивачеві на його розрахунковий рахунок судовий збір у розмірі 648,79 грн.

Outcome: partial