Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

27.08.2012 року голова Львівської міської ради [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], з участю третіх осіб Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, [PERSON] про зобовязання до вчинення дій, в якому просить суд ухвалити рішення, яким зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] знести самочинно здійснену реконструкцію будинку № 7 по вул. Сріблиста у м. Львові. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що ухвалою Львівської міської ради від 30.06.2011р. № 657 «Про затвердження громадянам технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» [PERSON], [PERSON], [PERSON] надано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,368 га за адресою: м. Львів, вул. Сріблиста, 7 (Державний акт на право власності на земельну ділянку від 30.03.2012р. серія ЯК № 841385). Зі звернення гр. [PERSON] Львівській міській раді стало відомо про ведення власниками будинку №7 на вул. Сріблистій, у м. Львові реконструкції будинку шляхом добудови. Згідно ч.5 ст. 26 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у чітко встановленому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Із змісту вказаної норми вбачається, що першочерговими діями, які дають підстави власнику земельної ділянки проектувати будівництво є отримання вихідних даних. Статтею 31 даного Закону встановлено, що проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, державних будівельних норм, стандартів і правил та затверджується замовником. Згідно ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», обов'язком фізичної або юридичної особи, що планує будівництво подати до виконавчого органу міської ради заяву про намір щодо забудови земельної ділянки для одержання вихідних даних на проектування будівництва. Пунктами 3,4 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об'єктів, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.2011р. № 45 продубльовано обов'язок забудовника звернутися до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у його власності або користуванні та одержати вихідні дані для проектування об'єкта будівництва. Основними складовими вихідних даних при цьому згідно Закону є містобудівні умови та обмеження та завдання на проектування, що визначають обґрунтовані вимоги замовника до планувальних, архітектурних, інженерних і технологічних рішень та властивостей об'єкта містобудування, його основних параметрів, вартості та організації його будівництва і складаються з урахуванням містобудівних умов та обмежень, технічних умов. Однак, у Львівській міській раді не зафіксовано звернень власників будинку на вул. Сріблистій, 7 у м. Львові щодо отримання вихідних даних на будівництво. Натомість, реконструкцію уже розпочато. Пунктом 1 ч.1 ст.34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи, зокрема, після направлення ним повідомлення про початок виконання будівельних робіт Державній архітектурно-будівельній інспекції України або її територіальному органу за місцезнаходженням об'єкта будівництва - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Як вбачається із листа інспекції ДАБК у Львівській області від 08.08.2012р №7/13-6-4314 гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] подано до інспекції повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Серед поданих документів зокрема містився ескізний проект реконструкції житлового будинку по вул. Сріблистій, 7, розроблений ФОП [PERSON] Відповідно до вимог ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва», що діяв на момент розроблення проекту, ескізний проект є першою стадією проектування і не є підставою для виконання будівельних робіт. Окрім того, у листі зазначається, що ескізний проект містить недоліки, зокрема стосовно вимог ч.7 ст. 5 ЗУ «Про основи містобудування». Проектом передбачено влаштування легконесучої перегородки впритул до стінки будинку №3 на вул. Сріблястій у м. Львові, внаслідок чого закривається віконний проріз і приміщенні кухні квартири №4 даного будинку, проект розроблено без врахування законних інтересів власника суміжної земельної ділянки та будівлі. Наслідком допущених порушень при реконструкції будинку на вул. Сріблистій, 7 у м. Львові стало винесення 31.07.2012р., та 07.08.2012р., посадовою особою інспекції припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та негайного зупинення виконання будівельних робіт. Однак, добровільно забудовниками вимог припису не виконано, будівельні роботи із реконструкції продовжуються. Згідно ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України об'єкти, що зведені без належного проекту будівництва або із порушенням будівельних норм і правил вважаються самочинним будівництвом. Львівська міська рада у відповідності до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування» є органом місцевого самоврядування в Україні, що представляє територіальну громаду міста Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами України. Згідно ст. 80 Земельного кодексу України, територіальні громади, які реалізують право власності через органи місцевого самоврядування, є суб'єктами права власності на землю, що є комунальною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. У відповідності до ст. 31 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад у сфері будівництва віднесено видачу забудовникам архітектурно-планувальних завдань та технічних умов на проектування, будівництво, реконструкцію будинків і споруд, благоустрій територій. Пункт 4 ч.1 ст. 38 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» фіксує повноваження міської ради щодо забезпечення законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян шляхом звернення до суду про визнання незаконними актів органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальної громади, а також повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування. З врахуванням вищевикладеного, змушений звернутися до суду. До початку розгляду справи по суті, третя особа з самостійними вимогами [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та зобов»язання привести земельну ділянку до попереднього стану, в якому просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні квартирою № 4 у будинку № 3 по вул. Сріблистій у м. Львові та привести земельну ділянку за адресою: м. Львів, вул. Сріблиста, 7 (загальна площа 0,0368 га, кадастровий № 4610137500:06:003:0176) до попереднього стану зобов'язавши [PERSON], [PERSON], [PERSON] знести самовільно здійснену реконструкцію будинку № 7 по вул. Сріблистій у м. Львові, демонтувати тимчасові будівельно-монтажні та інші конструкції, створені на забезпечення вищезазначеної реконструкції, а також вивезти будівельне сміття і будівельні матеріали. (а.с.107-112 т.1). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2013 року обєднано в одне провадження позов Львівської міської ради до [PERSON], [PERSON], [PERSON], з участю третіх осіб Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, [PERSON] про зобов»язання до вчинення дій та позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та зобов»язання привести земельну ділянку до попереднього стану та присвоєно єдиний номер по справі. (а.с.130 т.1). Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що ухвалою Львівської міської ради від 30.06.2011 року № 657 «Про затвердження громадянам технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» [PERSON] [PERSON], [PERSON] надано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0368 га за адресою: м. Львів, вул. Сріблиста, 7 (державний акт на право власності на земельну ділянку від 30.03.2012 року серії ЯК № 841385). У 2012 році відповідачами [PERSON] та [PERSON] розпочато реконструкцію будинку № 7 по вуя. Сріблистій у м. Львові з добудовою із приблокуванням (влаштуванням впритул) легконесучої перегородки до стіни будинку № 3 на вул. Сріблистій у м. Львові, внаслідок чого закривається віконний проріз в приміщенні кухні у квартирі № 4 будинку за адресою: м. Львів, вул. Сріблиста, 3. Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав від 16.07.2012 року № 34839172, [PERSON], виступає співвласником (на праві спільної сумісної власності) квартири [ADDRESS]. Відтак, будівництво, котре ведеться відповідачами [PERSON] та [PERSON], неминуче впливає на права та охоронювані законом інтереси позивача з огляду на таке. Згідно із ст. 1 Закону України «Про основи містобудування», містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об'єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об'єктів містобудування, спорудження інших об'єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об'єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури. Відповідно до абз. 2, 3, 7 ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва. Як вбачається з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про архітектурну діяльність», архітектор, інші проектувальники, які здійснюють роботи по створенню об'єктів архітектури, зобов'язані: додержуватися державних стандартів, норм і правил, вимог вихідних даних на проектування; не порушувати під час проектування, організації і виконання будівельних робіт законні права та інтереси власників і користувачів будинків і споруд, прилеглих до ділянки забудови. Положеннями п. 3.13. ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17.04.1992 року № 44 (в подальшому іменується - ДБН 360- 92) визначено, що відстань між житловими будинками, житловими і громадськими, а також між виробничими будинками треба приймати на основі розрахунків інсоляції і освітленості відповідно до норм (розділ 10), протипожежних вимог (додаток 3.1). П. 10.30. ДБН 360-92 визначено, що розміщення та орієнтація житлових і громадських будинків (за винятком дитячих дошкільних установ, загальноосвітніх шкіл, шкіл-інтернатів) повинні забезпечувати тривалість інсоляції житлових приміщень, визначених нормами, і територій не менше 2,5 год, за день на період з 22 березня по 22 вересня. Як слідує з додатку 3.1. до ДБН 360-92, відстань між житловими будинками за протипожежними вимогами повинна становити не менше 6 метрів. Аналогічні вищенаведеним величини допустимих відстаней між будинками слідують і з Роз'яснення Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 03.04.2006 року «Стосовно допустимих відстаней між сусідніми будинками». Крім того вказує, що у відповідності з п. 3.25 ДБН 360-92, розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватися з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до "Санитарных норм и правил обеспечения инсоляцией зданий и территорий жилой застройки" та СНІП ІІ-4-79 "Естественное и искусственное освещение" як в будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових і громадських будинках. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 15.05.2006 року № 168 «Про затвердження ДБН В.2.5-28-2006 «Природне та штучне освітлення» визначено, що з введенням в дію ДБН В.2.5-28-2006 «Природне та штучне освітлення» (01.10.2006) СНиП ІІ-4-79 «Естественное и искусственное освещение» слід вважати такими, що втратили чинність на території України. Таким чином, норми освітленості житлових приміщень станом на даний час визначаються ДБН В.2.5-28-2006 «Природне та штучне освітлення» (надалі - ДБН В.2.5- 28-2006). Згідно з п. 1.2. ДБН В.2.5-28-2006, вимоги до освітлення приміщень житлових, громадських і адміністративно-побутових споруд (КПО, нормована освітленість, циліндрична освітленість, показники дискомфорту і коефіцієнт пульсації освітленості) слід приймати за таблицею 2 з урахуванням вимог 4.22 і 4.23. Нормовані показники для основних приміщень громадських, житлових і допоміжних споруд наведені в додатку К. Як вбачається з таблиці 2, норма природного освітлення (коефіцієнт природної освітленості) приймається: 1) при верхньому або верхньому і боковому освітленні: КПО, ен >= 2,0%, 2) при боковому освітленні: КПО, ен >= 0,5%. Означене, зокрема, узгоджується з додатком «К» до ДБН В.2.5-28-2006, де нормований показник природного освітлення такого приміщення як кухня приймається: 1) при верхньому або верхньому і боковому освітленні: КПО, ен >= 2,0%, 2) при боковому освітленні: КПО, ен >= 0,5%. П. 3.4. ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», затверджених Державним комітетом України з будівництва та архітектури від 18.05.2005 року № 80, визначено, що природне освітлення повинні мати житлові кімнати, кухні, неканалізовані вбиральні, вхідні тамбури до будинків, сходові клітки і загальні коридори у житлових будинках коридорного типу, а також приміщення громадського призначення в гуртожитках і житлових будинках для осіб похилого віку і сімей з інвалідами. Відношення площі світлових прорізів житлових кімнат і кухонь до площі підлоги цих приміщень повинно бути в межах від 1:5,5 до 1:8. Для мансардних поверхів зі світловими прорізами в площині похилих огороджувальних конструкцій - не менше 1:10. У відповідності з Технічним паспортом від 22.08.2011 року на приватизовану квартиру [ADDRESS], згадана квартира знаходиться на першому поверсі та складається з коридору (приміщення № 1), житлових кімнат (приміщення № 2 та №3), кухні (приміщення № 4), вбиральні (приміщення № 5), коридору (приміщення № 6) та ванни (приміщення № 7). Окрім того зазначає, що кухня (приміщення № 4) обладнана єдиним вікном (без помітки про самовільне встановлення). Також, як вбачається з довідки ОКП ЛОР «ETI та ЕО» від 11.07.2012року № 3/15500, в приміщенні кухні віконний отвір був наявний ще станом на 25 квітня 1979року. Відтак, внаслідок здійснення самовільної реконструкції будинку № 7 по вул. Сріблистій у м. Львові з приблокуванням до будинку № 3 по вул. Сріблистій у м. Львові з огляду на недотримання норм інсоляції й освітлення окремих приміщень квартири [ADDRESS], а також протипожежних вимог має місце порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача. В окресленому контексті факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача додатково стверджується і листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 29.08.2012 року № 7/13-6-4770. Додатково [PERSON] звертає увагу на те, що відсутність природного освітлення у приміщенні кухні створює перешкоди у належному користуванні приміщенням, тягне за собою додаткові витрати, котрі не були б понесені у випадку нездійснення будівництва впритул. Також, як вбачається з висновку від 11.12.2012 року № 6377.12.46.10.41.20/6763, внаслідок здійснення будівельних робіт по влаштуванню прибудови між житловими будинками №7 і № 3 на вул. Сріблистій порушуються умови збереження норм інсоляції і природної вентиляції приміщення кухні квартири [ADDRESS], так як кухні буде знаходитись в середині новозбудованого приміщення прибудови. Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Як вбачається з додатку № 2 до Висновку від 11.12.2012 року №6377.12.46.10.41.20/6763, опорні колони для планованого внаслідок реконструкції з добудовою другого поверху будинку № 7 по вул. Сріблистій у м. Львові встановлюються відповідачами [PERSON] та [PERSON] впритул до будинку № 3 та впритул до стіни квартири [ADDRESS]. При цьому, фундамент згаданих вище опорних колон виконується таким чином, що його найнижча точка (лінія основи) знаходиться вище рівня підлоги приміщення кухні квартири [ADDRESS]. Таке улаштування фундаменту матиме наслідком перерозподіл навантажень (йдеться про боковий по відношення до несучої стіни вектор спрямування навантаження) на несучу конструкцію (стіну) будинку М 3 по вул. Сріблистій у м. Львові, що не лише загрожує обвалом стіни приміщення кухні квартири № 4 за адресою: м. Львів, сул. Сріблиста, 3, а й ставить під загрозу цілісність несучої стіни будинку № 3 взагалі. Крім того зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Приписами ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями п. 3.25. ДБН 360-92 передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. У відповідності з п. 2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державним комітетом України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, технічне обслуговування жилих будинків - комплекс робіт, спрямованих на підтримку справності елементів будівель чи заданих параметрів та режимів роботи технічного обладнання. Система технічного обслуговування жилих будинків повинна забезпечувати безпечне та безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку. Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо. Як це слідує з п. 3.7.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державним комітетом України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, до всіх будівель і споруд має бути забезпечений вільний доступ. Таким чином, відповідачі здійснюючи будівництво, не врахували, що реконструкція з добудовою із приблокуванням обмежує право власності позивачів та інших власників квартир у будинку № 4 на конструктивні елементи останнього шляхом перш за все обмеження доступу до них та створює перешкоди у їх підтриманні в належному та справному стані. З іншого боку, на час розроблення проекту будівництва діяли ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва», затверджені наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 20.01.2004 № 8, у відповідності з п. 2.5.1. котрих для технічно нескладних об'єктів, а також об'єктів з використанням проектів масового та повторного застосування І та II категорій складності проектування здійснюється: в одну стадію - робочий проект (РП); у дві стадії - для об'єктів цивільного призначення - ескізний проект (ЕП), а для об'єктів виробничого призначення - техніко-економічний розрахунок (ТЕР) та для обох - робоча документація (Р). Відтак, один лише ескізний проект не є підставою для виконання будівельних робіт, а як вбачається з листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 29.08.2012 року № 7/13-6-4770, розроблення робочого проекту відповідачами замовлено не було. Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Ч. 1 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником. Згідно з п. 10 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об'єктів, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 16.05.2011 року № 45 (в первісній редакції), склад та зміст проектної документації об'єктів будівництва на всіх стадіях проектування визначаються будівельними нормами і мають бути достатніми для оцінки проектних рішень та їх реалізації. Приписами ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як вбачається з п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦКУ (про правовий режим самочинного будівництва)», самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, будівництво, що здійснюється відповідачами [PERSON] та [PERSON] носить характер самовільного. Враховуючи вищевикладене, для захисту своїх порушених прав вимушена звернутися до суду. Представник позивача ЛМР [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просила позовну заяву задовольнити. У задоволенні позову [PERSON] не заперечила. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з»явились, надавши доручення на представлення своїх інтересів в суді представникам [PERSON], [PERSON] Скерували на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представники відповідачів в судовому засіданні позови Львівської міської ради та [PERSON] заперечили, підтримавши письмові заперечення та письмові пояснення, долучені до матеріалів справи, просили у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області позови підтримав та просив їх задовольнити. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] та її представник [PERSON] позови підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві [PERSON] Третя особа [PERSON] позови підтримав в судовому засіданні, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, третіх осіб, представників третіх осіб, експерта, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позови не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що відповідно до ухвали Львівської міської ради від 30.06.2011р. № 657 «Про затвердження громадянам технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] надано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0368 га за адресою: м. Львів, вул. Сріблиста, 7, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 30.03.2012р. серія ЯК № 841385 (т. 1 а.с.50-52). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 29.10.2003 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», відповідачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину №2-738 від 02.07.2002 року, виданого Самбірською державною нотаріальною конторою та угодою про розподіл спадкового майна належить 1/3 частина будинку №7 по вул. Сріблиста у м. Львові (т.1 а.с.62). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 31.03.2009 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» вбачається, що відповідачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, на підставі договору купівлі-продажу №362 від 12.03.2009 року належить 1/15 частина будинку №7 по вул. Сріблиста у м. Львові (т. 1 а.с.64). Відповідно до реєстраційного посвідчення №411 від 1989 року, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину належить 1/15 частина будинку №7 по вул. Сріблиста у м. Львові (т. 1 а.с.67). Вказаний вище житловий будинок №7 по вул. Сріблиста у м. Львові разом із земельною ділянкою межує з житловим будинком №3 по вул. Сріблиста у м. Львові. 19.12.2011 року відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м. Львова було видано свідоцтво про право власності на квартиру №4, в якому зазначено, що дана квартира, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Сріблиста буд. 3 належить на праві спільної сумісної власності гр. [PERSON] та членам сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Дане свідоцтво видане на підставі наказу Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 19.12.2011 року за №2341-Ж-Ш. Відтак, згідно витягу про державну реєстрацію прав, виданого 16.07.2012 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (т. 1 а.с.113). Відповідно до ч.2 ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. У відповідності до положень ст.152 ЖК України, переобладнання і перепланування житлового будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Як вбачається з технічного паспорта, належний відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON]М на праві спільної сумісної власності будинок складався з двох житлових кімнат, площею 20,3 м2 та 18,5 м2. У звязку з покращенням житлових умов, відповідачі вирішили провести реконструкцію житлового будинку, уклавши 30.11.2011 р з фізичною особою - підприємцем архітектором [PERSON] договір на виконання проектно - вишукувальних робіт. Предметом даного договору є проведення проектно - вишукувальних робіт з виготовленням "Проекту реконструкції житлового будинку по вул. Сріблиста, 7 у м. Львові". Невід'ємною частиною даного договору є узгоджені сторонами "Завдання на проектування", в розділі "Основні дані і вимоги" якого зазначено, що видом будівництва в даному випадку є реконструкція жилого будинку, яка проводиться господарським способом. В даному "Завданні" також зазначено, що стадійністю проектування - є проведення проектування в одну стадію, а черговість - в одну чергу. Відповідно до ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Реконструкція належного відповідачам на праві власності житлового будинку проводилася в межах відведеної їм земельної ділянки і без зміни її цільового призначення, яка належить відповідачам на праві спільної сумісної власності на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯК № 841385. Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Згідно з ч.1 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування. Частиною 3 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі. Перелік об'єктів будівництва для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури. П.24 Переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011р. № 109. До такого переліку включено будівництво садибних (котеджних) житлових будинків, дачних та садових будинків загальною площею до 300 кв.м з числом надземних поверхів не більше двох, в тому числі з господарськими будівлями та спорудами, індивідуальними гаражами в межах відведення земельних ділянок без зміни цільового та функціонального призначення, що визначається будівельним паспортом земельної ділянки, крім проектної документації на будівництво групи будинків (два будинки і більше). Оскільки відповідачами проводилась реконструкція належного їм на праві власності садибного житлового будинку загальною площею після реконструкції 258,7 кв.м в межах відведеної їм земельної ділянки і без зміни її цільового призначення, то відповідно до вищезазначеного наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 07.07.2011р. № 109 для проектування такої реконструкції містобудівні умови і обмеження не надаються. П.4 Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.2011р. № 45 «Про затвердження Порядку розроблення проектної документації на будівництво об'єктів» передбачено, що до складу вихідних даних на проектування належать: містобудівні умови та обмеження; завдання на проектування, що визначають обґрунтовані вимоги замовника до планувальних, архітектурних, інженерних і технологічних рішень та властивостей об'єкта містобудування, його основних параметрів, вартості та організації його будівництва і складаються з урахуванням містобудівних умов та обмежень, технічних умов. Згідно з п.7 Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 16.05.2011р. № 45 проектувальник і замовник визначають клас наслідків (відповідальності) обгєкта будівництва та категорію його складності (архітектурної та технічної), на підставі яких встановлюють кількість стадій проектування. Відповідно до п.2.4,2.5 ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва» кількість стадій проектування визначають замовник та проектувальник з урахуванням положень 2.5 цих Норм. 2.5 Стадії проектування. 2.5.1 Для технічно нескладних об'єктів, а також об'єктів з використанням проектів масового та повторного застосування І та II категорій складності проектування здійснюється: - в одну стадію - робочий проект (РП); Так, 30.11.2011р. між ФОП Архітектором [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір № 30/11-11 на виконання проектно-вишукувальних робіт, згідно п. 1.1,1.2 якого Замовник доручив, а Виконавець приймає на себе зобовязання з виготовлення наступних проектно-вишукувальних робіт: «Проект реконструкції житлового будинку по вул. Сріблистій, 7 в м. Львові». Зміст, обсяг роботи в цілому та по розділах визначаються узгодженими сторонами завданням на проектування. При цьому, в завданні на проектування «Реконструкція житлового будинку по вул. Сріблистій, 7 в м. Львові», погодженому архітектором [PERSON] чітко визначено стадійність проектування - в одну стадію. Таким чином, вищенаведеним підтверджується, що розроблений ФОП [PERSON] на підставі договору № 30/11-11 від 30.11.2011р. та завдання на проектування проект «Реконструкція житлового будинку з прибудовою по вул. Сріблиста, 7 в м. Львові» є робочим проектом. Згідно з п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт Державній архітектурно-будівельній інспекції України або її територіальному органу (далі - інспекції державного архітектурно- будівельного контролю) за місцезнаходженням об'єкта будівництва - щодо обєктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Так, 10.05.2012р. відповідачами було направлене Інспекції ДАБК у Львівській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції житлового будинку з прибудовою на вул. Сріблистій, 7 в м. Львові (т. 1 а.с.154-155). Згідно з [PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 10.03.2015 року, в Єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт зареєстрованих декларацій про початок будівельних робіт є відомості про реєстрацію Повідомлення про початок виконання будівельних робіт з реконструкції індивідуального житлового будинку з прибудовою по вул. Сріблиста, 7 в м. Львові (т.2 а.с.56). Крім того, з акту Інспекції ДАБК у Львівській області №118м від 31.07.2012 року вбачається, що за результатами перевірки встановлено, що реконструкція житлового будинку з прибудовою на вул. Сріблистій, 7 у м. Львові проводиться на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт №АВ06212072621 від 11.05.2012 року та проекту, розробленого ФОП [PERSON] (т. 1 а.с. 35). А тому, відповідно до ч.1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» направлення повідомлення до Інспекції державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області про початок виконання будівельних робіт надало відповідачам право на виконання будівельних робіт щодо реконструкції житлового будинку з прибудовою на вул. Сріблистій, 7 в м. Львові, чим підтверджується відсутність порушення відповідачами вимог законодавства при проведенні відповідної реконструкції. Таким чином, в даному випадку відповідачами здійснювалась відповідна реконструкція будинку на власній земельній ділянці, без зміни її цільового призначення, за наявності робочого проекту та зареєстрованого Інспекцією ДАБК у Львівській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції житлового будинку з прибудовою на вул. Сріблистій, 7 в м. Львові, яке надає право на виконання будівельних робіт, чим підтверджується відсутність будь-яких ознак, визначених ст. 376 ЦК України щодо самочинного будівництва. Відповідачами також направлено звернення від 19.07.2012 р. на адресу Шевченківської районної адміністрації, директору департаменту містобудування ЛМР, директору ЛКП «Балатон - 409" з питання наявності прав та законних інтересів власника суміжної земельної ділянки щодо віконних отворів в приміщенні кухні в [ADDRESS], оскільки за висновком [PERSON], в проекті на реконструкцію будинку №7 по вулиці Сріблистій не враховано її інтересів. (а.с.75-79 т.1). Згідно відповіді департаменту містобудування Львівської міської ради від 13.08.2012 р. за №3-ЛО-26170/24, щодо підготовки проекту наказу про надання дозволу на реконструкцію приміщень з влаштуванням прорізу в зовнішній стіні будинку або надання висновку, щодо узаконення самочинного будівництва на вул. Сріблистій, 3 гр. [PERSON] не звертався. Шевченківська районна адміністрація листом від 17.08.2012 р. за №3-ЛО-26188/360/ повідомила відповідачів, що зобов'язала [PERSON] у тримісячний термін подати документи на розгляд міжвідомчої комісії Шевченківського району по факту самочинно влаштованого віконного прорізу в приміщенні ванної кімнати. В свою чергу ЛКП "Балатон - 409" повідомило відповідачів листом від 28.08.2012 р. за №01/263, про те, що 13.08.2012 р. працівниками ЛКП "Балатон - 409" складено протокол про адміністративне правопорушення №62, згідно якого гр. [PERSON] проведено самовільне вибиття віконного прорізу на площі ванної кімнати. Обласне комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" листом від 06.09.2012 р. за №8217 повідомило відповідачів, про наявність віконного отвору і дозволу на його встановлення в приміщенні першого поверху будинку №3 по вул. Сріблистій у м. Львові (зазначеного на поверхневому плані під. літ. 4-4 ОКП ЛОР "БТІ та ЕО") в поверхневих планах даного будинку, виготовлених до 25.04.1979 року, такий віконний отвір відсутній. В поверхневих планах виготовлених після 25.04.1979 р. даний віконний отвір вже є. Інформацією про надання дозволу на влаштування даного віконного отвору БТІ не володіє. (а.с.161 т.1) Також у своїй позовній заяві [PERSON] зазначає про порушення своїх законних прав та інтересів здійснюваною відповідачами реконструкцією, що повязує із порушенням норм інсоляції й освітлення приміщення кухні, обладнаної єдиним вікном і зазначає, що таке вікно було на законних підставах влаштоване позивачем, так як в технічному паспорті відсутня помітка про самовільне встановлення. Відповідно до ч.1 ст.100 ЖК УРСР переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім'ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Однак, позивачем [PERSON] не надано жодних доказів у підтвердження надання їй дозвільних документів на влаштування такого вікна в приміщенні кухні. Так, розпорядженням Шевченківської районної адміністрації від 24.12.2012 року зобовязано [PERSON] закласти віконний проріз у ванній кімнаті квартири №4 в будинку №3 на вул. Сріблистій у м. Львові. Проте, вказане розпорядження постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 05.11.2013 року скасовано. Крім того, судом встановлено, що 20.07.2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області видано [PERSON], [PERSON], [PERSON] припис №115м про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, яким зобовязано не проводити будівельні роботи в осях «А»-«Д» до погодження питання щодо закладання віконного отвору в сусідньому будинку на вул. Сріблистій, 7 у м. Львові (відповідно до вимог проекту). Даний припис оскаржено [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Окрім того, 07.08.2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області видавались [PERSON], [PERSON], [PERSON] приписи про зупинення підготовчих та будівельних робіт. Так, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.08.2013 року у задоволенні адміністративного позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, з участю третіх осіб [PERSON] та [PERSON] про визнання протиправним та скасування припису №115м від 20.07.2012 року відмовлено. Проте, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2014 року, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.08.2013 року скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] задоволено. Визнано протиправним та скасовано припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області №115м від 20.07.2012 року. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.12.2015 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2014 року без змін. (справа Львівського окружного адміністративного суду №813/512/13а) За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Висновок № 4693 судової будівельно-технічної експертизи від 29.03.2016 р. (а.с.131-136 т.2) не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки обставини зазначені у експертному дослідженні заперечувались відповідачами по справі, а допитаний в судовому засіданні 05.04.2017р. експерт [PERSON] не зміг суду детально пояснити та описати обглянутий ніби-то ним спірний об»єкт, що підтверджується відсутністю фототаблиць до висновку експерта, обґрунтування висновків, належних розрахунків, неконкретністю, суперечністю фактичним обставинам, який не зміг усунути виявлені неточності в судовому засіданні , а саме який проект було досліджено експертом, з яких підстав обрано для дослідження лише частину наданої судом документації, які саме будівельні роботи виконані відповідачами, з яких підстав досліджувалась квартира [ADDRESS]. Також, слід зазначити, що згідно наданих відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Містобудівного розрахунку з техніко - економічними показниками реконструкції індивідуального житлового будинку по вул. Сріблиста, 7 у м. Львові з розширенням за рахунок добудови надбудови мансардного поверху, що виконаний Львівським комунальним підприємством «Архбуднагляд» та погоджений з ЛКП Львівелектротранс» , ЛМКП «Львівтеплоенерго», ЛМКП «Львівводоканал», ЛКП «Львівсвітло» в грудні 2014 році, а також Ескізного (2014 р.) та Робочого (2011р.) проектів, Технічних висновків за результатами обстеження конструкцій будинку, виконаних Приватним підприємцем інженером, к.т.н. [PERSON], вбачається, що розпочата відповідачами добудова до будинку відповідає вимогам ДБН та не порушує права мешканців квартири [ADDRESS]. При цьому, відповідно до внесених змін в проектну документацію в 2014 році в добудові цокольного поверху враховані побажання мешканців квартири №4 будинку №З по вул. Сріблиста у м. Львові та не передбачено будівництво стіни в коридорі проїзду (проходу) та гаража, що була б дотична до стіни будинку № 3 та закривала б існуючі вікна та прорізи в стінах будинку. Суд звертає увагу на лист від 31.01.2015 р., в якому Львівська міська рада повідомляє відповідачів, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовлено у наданні містобудівних умов та обмежень на реконструкцію з розширенням індивідуального житлового будинку на вул. Сріблиста,7, за рахунок надбудови і добудови у звязку з відсутністю згоди мешканців суміжних землекористувачів та співвласників будинковолодіння на вул. Сріблиста, 3 у м. Львові. Разом з тим, у цьому ж листі щодо взяття на контроль та врахування інтересів усіх мешканців будинку №3 на вул. Сріблистій при погодженні містобудівної документації [PERSON] містобудування Львівської міської ради інформує, що відповідно до вимог ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» вказана документація на реконструкцію не потребує погодження органів державної влади та органів місцевого самоврядування. (а.с.9 т.3) Однак, у Львівської міської ради відсутні правові підстави вважати мешканців будинку № 3 (в тому числі і квартири №4) по вул. Сріблиста у м. Львові суміжними землекористувачами, оскільки вказане житло є комунальною власністю, а власником землі є міська рада. Враховуючи, що власником земельної ділянки, яка розташована під будинком № 3 по вул. Сріблиста у м. Львові є Львівська міська рада, саме вона є суміжним землекористувачем, отже посилання позивача на порушення прав суміжних землекористувачів не відповідає положенням статті 4 ЦПК та 16 ЦК України. У відповідності до ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтями 316, 317, 319 ЦК України передбачено, що право власності особа здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. За змістом ч. ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України, залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. У статті 100 ЖК України зазначено, що переобладнання і перепланування житлового приміщення здійснюються з метою підвищення їх благоустрою та допускаються за згодою наймача, членів сім'ї які проживають з ним та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Відповідно дост.152 цього ж Кодексу переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів. Суд бере до уваги, що умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих приміщень у житлових будинках встановлені Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76. Визначене випливає із аналізу положення п.1.4.1. Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, згідно якого переобладнання і перепланування житловий будинків, жилих приміщень допускається робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Відповідно до п.1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, не допускається перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі. Цими Правилами визначено що, реконструкція житлового будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведення їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог». Згідно роз'яснення Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 01.07.2006 року «Щодо трактування понять «реконструкція приміщень» та «прибудова», у додатку Б «Терміни та визначення» ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва» подається визначення терміну «реконструкція»- перебудова існуючих об'єктів виробничого та цивільного призначення, пов'язана з удосконаленням виробництва, підвищенням його техніко-економічного рівня та якості вироблюваної продукції, поліпшення умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміною основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри)». Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Право на будівництво нерухомого майна мають власники земельних ділянок (ст. 90 ЗК України), землекористувачі (ст. 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (ст. 102-1 ЗК України) або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на забудову реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 (у редакції постанови від 24.01.06 р. № 45), передбачено, зокрема п.4, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку. У відповідності до вимог ч.3 ст.16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Частина 2 ст.13 ЦК України передбачає, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Крім того, відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. У той же час, частиною другою статті 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності. Одночасно, приписами ст. 391 ЦК України передбачений спосіб захисту, якщо суб'єктивне право особи вже зазнало певних обмежень, і володілець такого права не в змозі користуватись та розпоряджатись своєю власністю у повній мірі. Так, за змістом цієї норми, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням приписів ч. ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України, в поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, ВСУ під час розгляду справи № 6-137цс14 сформулював правову позицію від 17.12.2014р., відповідно до якої роз'яснив, що вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Формулювання змісту цієї правової позиції, який визначає її юридичну суть, дає підстави стверджувати, що ВСУ розділяє позивачів у таких спорах на дві категорії. Перша з них, це власники земельної ділянки на якій здійснено самочинне будівництво, а друга - інші особи, відмінні від власника земельної ділянки, однак права яких внаслідок здійснення самочинного будівництва зазнали певних обмежень. У відповідності до ч. 3 п. 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України», під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. У необхідних випадках для з»ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу. При цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка предявила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 81 ЦПК). При цьому, позивачем не доведено, що спірні надбудови та прибудови суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, чи виконані з істотним порушенням будівельних норм і правил, зокрема, з недодержанням архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також, що змінені окремі конструктивні елементи житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Беручи до уваги вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що реконструкція будинку №7 по вул. Сріблиста у м. Львові здійснена на приватній земельній ділянці власника будинку, та враховуючи те, що скасовано припис №115м про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, яким зобовязано не проводити будівельні роботи в осях «А»-«Д» до погодження питання щодо закладання віконного отвору в сусідньому будинку на вул. Сріблистій, 7 у м. Львові, а також неможливість уникнення пошкоджень конструктивних елементів будинку в цілому у випадку знесення прибудови, в задоволенні первісного позову слід відмовити. Згідно із ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відтак, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження свої вимог, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги не підлягають до задоволення. Що стосується позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], з участю третіх осіб Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та зобовязання привести земельну ділянку до попереднього стану, то такий, на думку суду, не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З позову третьої особи [PERSON] вбачається, що остання просить усунути перешкоди у користуванні квартирою №4 у будинку № 3 по вул.Сріблистій у м.Львові та привести земельну ділянку за адресою: м.Львів, вул. Сріблиста, 7 (загальна площа 0,0368 га, кадастровий № 4610137500:06:003:0176) до попереднього стану зобов»язавши [PERSON], [PERSON], [PERSON] знести самовільно здійснену реконструкцію будинку № 7 по вул.Сріблистій у м.Львові, демонтувавши тимчасові будівельно-монтажні та інші конструкції, створені на забезпечення вищезазначеної реконструкції, в також вивезти будівельне сміття і будівельні матеріали. Однак, позивачем за даним позовом не надано суду доказів того, що відповідачі чинять їй перешкоди в користуванні квартирою №4 у будинку № 3 по вул. Сріблистій у м.Львові та яким чином чиняться перешкоди у користуванні вказаним житлом, відтак не доведено порушення відповідачами прав позивача. На підставі вищенаведеного, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачі не перешкоджають [PERSON] користуватися квартирою №4 у будинку № 3 по вул. Сріблистій у м.Львові та земельною ділянкою, а також не було доведено обставин, які б свідчили про порушення відповідачами охоронюваних прав та інтересів [PERSON] та у зв'язку із ненаданням належних доказів на підтвердження свої вимог, відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Outcome: dismissed