Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

19.05.2016 р. АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Шевченківського районного суду м. Львова, за останнім відомим місцем реєстрації відповідача, з заявою про стягнення з відповідача боргу за кредитом в сумі 11 272,31 грн. та судових витрат. В обґрунтування вимог покликається на те, що 21.12.2010р. [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 21.12.2010 року, згідно якої отримав кредит в розмірі 5000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою 30 % річних. Відповідач зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, як встановлено "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, що як вважає позивач складає між ними Договір про надання банківських послуг. Проте, [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків та допустив заборгованість перед банком, яка станом на 31.03.2016 року складає 11 272,31 грн., з яких: 4756,60 грн. - заборгованість за кредитом; 5502,74 грн. - заборгованість за відсотками, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 512,97 грн. - штраф (процентна складова). З врахуванням наведеного, змушене звернутись до суду. 30.06.2016 р. у справі було ухвалене заочне рішення, що на підставі заяви відповідача від 31.05.2019 р. скасоване ухвалою Шевченківського райсуду м. Львова від 03.09.2019 р. Справу призначено до розгляду в загальному порядку. В ході судового розгляду, відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому вимоги банку категорично заперечив. Вважає, що банком не надано жодних доказів на підтвердження умов кредитування за анкетою-заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, відсутні дані про суму кредиту, про строк повернення коштів та інші істотні умови договору. Окрім того, в період часу з 21.06.11 р. по 30.09.14 р. він проходив службу цивільного захисту у м. Авдіївка, відтак, в силу ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», штрафні санкції йому нараховані неправомірно. За таких обставин, в задоволенні позову просить відмовити. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити, зіславшись на обставини та факти, викладені у відзиві. Суд, заслухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Як стверджує позивач, на підставі анкети-заяви від 21.12.2010 та на підставі Умов та правил надання банківських послуг, АТ КБ «ПриватБанк» надано відповідачу [PERSON] грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 5000,00 грн. зі сплатою 30 % річних. Так, у анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] погодився з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що останній ознайомився та погодився з такими умовами та тарифами банку. Також до позовної заяви позивачем надано розрахунок заборгованості, згідно з яким заборгованість відповідача перед позивачем, станом на 31.03.2016 року складає 11 272,31 грн., з яких: 4756,60 грн. - заборгованість за кредитом; 5502,74 грн. - заборгованість за відсотками, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 512,97 грн. - штраф (процентна складова). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються АТ КБ «Приватбанк», відтак такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Так, при розгляді вказаної справи суд застосовує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17. Зокрема, у такому судовому рішенні зазначено, що без наданих АТ КБ «Приватбанк» підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових Умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Позивачем до позовної заяви долучено копію анкети-заяви ( а.с. 9) , яка не містить жодних записів на підтвердження умов кредитування, відсутні будь-які умови договору щодо встановлення відповідальності у вигляді штрафів за порушення зобов`язання, неможливо встановити, яку саме картку оформлено на ім`я відповідача, відсутні відомості про суму коштів, яка надається у кредит, а також на який строк надається кредитування. Конституційний Суд України у рішенні від 10.11.2011р. по справі №1-26/2011 вказав, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава, як вказується у цьому рішенні, забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин ( споживача) а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Конституційний Суд України у своєму рішенні вказав, що дія положень статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яка передбачає такі права споживача, зокрема право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; та інші, поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представником позивача не надано достовірних доказів існування боргу у [PERSON] перед позивачем у розмірі 11 272,31 грн. Посилання позивача на анкету-заяву та розрахунок заборгованості як підставу для задоволення своїх вимог, на думку суду, не є належними та допустимими доказами, оскільки на вищезгаданій анкеті-заяві про відкриття карткового рахунку а також у довідці про умови кредитування відсутня інформація про отримання кредиту у розмірі 5000,00 грн. і позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження перерахування на картковий рахунок кредитних коштів чи отримання останніх у будь-який інший спосіб. Дані обставини ставлять під сумнів, на думку суду, існування між АТ «Приватбанк» та [PERSON] договірних відносин. Окрім того, суд звертає увагу на те, що [PERSON] з 21.06.2011р. по 30.09.2014р. проходив службу цивільного захисту у м. Авдіївка, на території, де проводилась антитерористична операція. Відповідно до п.4 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабміну 11.07.13р. № 593, особи рядового і начальницького складу належать до персоналу (кадрів) ДСНС. А згідно ст.14 Закону України №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Дані обставини також на думку суду доводять неправомірність вимог банку про стягнення з [PERSON] заявленої заборгованості. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Приймаючи до уваги викладене, а також те, що позивачем не підтверджено наявність заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed