Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

30.12.2019 року, через засоби поштового зв`язку, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Селянського (фермерського) господарства «Чайка» про встановлення припинення правовідношення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ДП №014359, виданого головою Новогнідської сільської ради народних депутатів 02.02.2000 року їй належить земельна ділянка кадастровий номер 1224886400-02-004-0350 площею 9,020 га. 01.04.2006 року між [PERSON] та СФГ «Чайка» було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки загальною площею 9,020 га з 01.04.2006 року до 01.04.2020 року, який був зареєстрований 24.07.2006 р. в ДРФ центрі ДЗК за №040613101365. Сторони вільно узгодили конкретний строк, коли починається строк оренди (01.04.2006 року) і коли закінчується (01.04.2020 року). При цьому сторони в договорі при його укладанні конкретно зазначили кінцеву дату строку дії цього договору що фактично становило менше ніж 15 років. Згідно п. 4.1 вказаного договору розмір орендної плати складає 1293,63 грн. Згідно п. 6.3.4 договору СФГ «Чайка» має право на продовження договору після закінчення строку його дії на тих самих або змінених за згодою сторін умовах на новий термін. Листом від 14.09.2019 року позивач завчасно попередила відповідача, що не має наміру подовжувати з СФГ «Чайка» правовідносини, пов`язані з користуванням СФГ «Чайка» належних йому земельних ділянок. Позивач завчасно попередила голову СФГ «Чайка» [PERSON], що не має наміру укладати з будь-якою особою договір оренди вищевказаної земельної ділянки на тих самих або змінених за згодою сторін умовах, що діяли в період користування його земельною ділянкою СФГ «Чайка». Таким чином, позивач просила голову СФГ «Чайка» [PERSON] 02.04.2020 року звільнити належну їй земельну ділянку загальною площею 9,020 га. У відповідь [PERSON] отримала листа, з якого слідує, що голова С(Ф)Г «Чайка» [PERSON] повідомляє, що лише з моменту державної реєстрації (тобто з 24.07.2006 року) «починається строк дії такого договору оренди землі, а не з моменту його укладання». З таким тлумаченням кінцевого строку договору, чітко визначеного в п. 3.1 договору оренди (01.04.2020 р.) позивач не погоджується. Згідно п. 7.2 договір припиняє дію у разі закінчення строку оренди або за взаємною згодою сторін. Згідно п. 10.2 договір діє до закінчення строку оренди. Строк оренди визначений в п. 3.1 договору: з 01.04.2006 року по 01.04.2020 року. Згідно статті 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Згідно статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. За п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч. 6 ст. 11 ЦК). В даному випадку в договорі вказана ця подія - кінець строку терміну дії договору - 01.04.2020 р. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України). Особливості найму окремих видів майна встановлюються ЦК та іншим законом (ч. 3 ст. 760 ЦК України). За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (ч. 1 ст. 792 ЦК України). Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч.1 ст. 763 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації (ч. 3 ст. 640 ЦК України). Але строк дії договору, встановлений з кінцевою датою дії договору, вищевказана норма закону та подібні ним не відкладає на час після державної реєстрації договору. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч 1 ст. 210 ЦК України). Але ця норма закону також не змінює строк оренди встановлений п. 3.1 договору (до 01.04.2020 року). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (згідно із ч. 1 ст. 125 ЗК України). Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону (ч. 5 ст. 126 ЗК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України). У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч. 1 ст. 786 ЦК України). Позивач вважає, що суд може визнати, що строк дії договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 1224886400-02-004-0350 площею 9,020 га, укладений між позивачем (орендодавцем) та СФГ «Чайка» (орендарем), який був зареєстрований 24.07.2006 р. в ДРФ центрі ДЗК за №040613101365 припиняється після 01.04.2020 року. У зв`язку з вищенаведеним, позивач [PERSON] просить визнати, що строк дії договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 1224886400-02-004-0350 площею 9,020 га, укладений між позивачем (орендодавцем) та СФГ «Чайка» (орендарем), який був зареєстрований 24.07.2006 р. в ДРФ центрі ДЗК за №040613101365 припиняється після 01 квітня 2020 року; просить стягнути на її користь з відповідача всі судові витрати та витрати на правову допомогу. 01.04.2020 року відповідачем С(Ф)Г «Чайка» [PERSON] був наданий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що С(Ф)Г «Чайка» в листі за №56/19 від 07.10.2019 року висловлено позицію щодо строків дії договору оренди земельної ділянки, який укладений між С(Ф)Г та позивачем, а саме він укладений на 15 років і строк його дії починається з 24.07.2006 року, тобто з моменту його державної реєстрації, до 24.07.2021 року. Позивач, до початку проведення судового засідання, надала суду заяву про підтримання позову та розгляд справи без її участі. Представник позивача [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача С(Ф)Г «Чайка», [PERSON] , в судове засідання не з`явився, але завчасно надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив врахувати, що між сторонами припинив існувати спір, оскільки строк дії договору оренди землі закінчився у липні 2021 року. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного висновку. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 9,020 га, кадастровий номер 1224886400-02-004-0350, що розташована на території Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, згідно копії Державного акту на право власності на землю Серії ДП №014359 (а.с.6) 01 квітня 2006 року між позивачем [PERSON] та С(Ф)Г «Чайка» укладено договір оренди земельної ділянки, згідно з умовами якого [PERSON] передала С(Ф)Г «Чайка» в строкове платне користування належну їй вищевказану земельну ділянку строком на 15 років з 01.04.2006 по 01.04.2020 (а.с.6). Під час розгляду справи з`ясовано, що позивач [PERSON] , не погоджуючись зі строком дії договору оренди земельної ділянки до 24 липня 2020 року, зареєстрованого 24.07.2006 року, направила голові СФГ «Чайка» попередження про непродовження строку дії вищевказаного договору та просила звільнити земельну ділянку до 02.04.2020 року. З листа вих. № 56/19 від 07.10.2019 року вбачається, що головою С(Ф)Г «Чайка» [PERSON] надана відповідь [PERSON] , на попередження про непродовження строку дії договору оренди, в якому зазначено, що договір оренди укладений на 15 років, строк його дії починається з 24.07.2006 року. Тому законних підстав для припинення договору оренди не вбачає (а.с.9). Фактично між сторонами виник спір стосовно строку дії договору оренди, визначеного ними строком на 15 років (п.3.1) (а.с.6). Тобто, позивачем заявлені вимоги про встановлення припинення правовідношення, яке виникло 01 квітня 2006 року між нею, як орендодавцем [PERSON] та орендарем С(Ф)Г «Чайка», згідно з умовами якого [PERSON] передала С(Ф)Г «Чайка» в строкове платне користування належну їй земельну ділянку площею 9,020 га строком на 15 років з 01.04.2006 року по 01.04.2020 року. Під час розгляду справи судом встановлено, що договір станом на момент розгляду справи припинився, оскільки закінчився строк його дії, і відповідач С(Ф)Г «Чайка» повернув позивачу земельну ділянку 25.07.2021 року, що підтверджується актом приймання передачі, підписаного сторонами. Ці обставини не були спростовані представником позивача під час судового розгляду. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з таких підстав є відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини. Вказані обставини мають певний часовий проміжок дії, який має початок та закінчення. У частині першій статті 251 ЦК України строк визначено як певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином чи рішенням суду (частина третя статті 251 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Згідно із частиною третьою статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тому, вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Тобто сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання. У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються спеціальним законом. На час підписання договору оренди, 01 квітня 2006 року, частина друга статті 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. У частині другій статті 125 ЗК України вказано, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Вимога про те, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону, передбачена у частині другій статті 126 ЗК України. Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон N 161-XIV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. У статті 13 Закону N 161-XIV надано визначення договору оренди землі. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 цього Закону N 161-XIV). Згідно зі статтею 18 названого Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Статтею 20 Закону N 161-XIV передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України. Вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним. Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі. Права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено статтями 18, 20 Закону N 161-XIV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Верховний Суд України вказував, що поняття "момент укладення договору" та "момент набрання чинності договором оренди земельної ділянки" різняться змістовим наповненням, а також можуть відрізнятися у часі, про що зазначено і у мотивувальних частинах постанов від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13) та від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16). У ЦК України передбачено як визначення строку, так і початку перебігу строку та його закінчення. Статтею 252 ЦК України вказано, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 253 ЦК України). Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина перша статті 254 ЦК України). Переважна більшість правовідносин, які урегульовані нормами цивільного законодавства, є відносинами, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків. Тому і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків. Це загальне правило закріплено у статті 631 ЦК України, зокрема що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Разом з тим у частині третій вказаної статті обумовлено, що сторони можуть установити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Момент укладення договору передбачений у статті 640 ЦК України і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства. У спеціальному Законі N161-XIV вказано, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18). Можна зробити висновок, що сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства. Разом з тим, якщо сторони не вказали про час (термін, календарну дату, подію) початку перебігу та закінчення строку договору, діють загальні правила, передбачені спеціальним Законом N161-XIV, який прямо встановлював, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації. Такі висновки щодо набрання чинності договором оренди земельної ділянки зроблено у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16), у мотивувальній частині якої міститься роз`яснення аналогічного розуміння правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 19 лютого 2014 року у справі N 0426/14068/2012 (провадження N 6-162цс13). Вказані висновки також підтримала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року справа № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19). Метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Правочин, укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, є фіктивним. Разом з тим реалізувати свої суб`єктивні права та обов`язки сторони договору оренди земельної ділянки можуть лише після державної реєстрації такого договору. Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України, у редакції, яка була чинною як на час укладення договору оренди земельної ділянки, так і на момент його державної реєстрації, визначено момент, коли договір, який підлягав державній реєстрації, є укладеним, а саме: договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640 ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше, відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України. Суд встановив, що власник земельної ділянки [PERSON] , як орендодавець, та СФГ "Чайка", як орендар, підписали договір оренди земельної ділянки 01 квітня 2006 року. При цьому, сторони узгодили у пункті 3.1. договору строк його дії - 15 років з 01.04.2006 року по 01.04.2020 року, у пункті 10.1. визначили, що цей договір сторони вважають укладеним та дійсним після його підписання сторонами, у пункті 10.2. визначились, що цей договір діє до закінчення строку оренди, а у пункті 10.3. визначили, що сторони домовились не посвідчувати даний договір нотаріально. Отже, момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом підписання договору сторонами. Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договору його текст не містить. З договору оренди вбачається, що він зареєстрований 24 липня 2006 року ДРФ центру ДЗК Синельниківської райдержадміністрації. Таким чином, строк договору починається з моменту його державної реєстрації та закінчиться 24 липня 2021 року. Позивача вірно вважає, що початок дії договору є момент його підписання, а саме 01.04.2006 року, проте, позивач дійшла хибних висновків про те, що момент закінчення договору є саме 01.04.2020 року, оскільки [PERSON] не враховано ту обставину, що у пункті 3.1. договору також зазначено строк його дії - 15 років. Тому, суд приходить до висновку, що сторонами було визначено строк дії договору 15 років, а при зазначені періоду було допущено помилку при вирахуванні вказаного строку та помилково зазначено період з 01.04.2006 року по 01.04.2020 року, оскільки цей період фактично складає 14 років, а не 15 років, як зазначено у договорі, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог та визначення, що строк спірного договору припинив свою дію саме 01.04.2020 року, як вважає позивач. Стаття 31 Закону N 161-XIV регулює питання припинення договору оренди землі, а саме договір оренди землі припиняється в разі: - закінчення строку, на який його було укладено; - викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; - поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; - смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; - ліквідації юридичної особи - орендаря; - відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; - набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; - припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Інших обставин, які б свідчили про наявність підстав для дострокового припинення договору оренди земельної ділянки відповідно до статті 31 Закону N 161-XIV, позивач не зазначив і суд не встановив. Суд відхиляє позицію представника відповідача про відсутність предмету спору у даній справі, оскільки на момент звернення [PERSON] до суду з даним позовом, а саме 30.12.2019 року, між сторонами існували правовідносини, з якими позивач не погоджувалась. При таких обставинах суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки, станом на 01.04.2020 року існували обставини, які свідчать про виконання умов договору і позивачем, і відповідачем. Таким чином, правовідношення між сторонами продовжувало існувати до 25.07.2021 року, після чого земельна ділянка була повернута позивачці і правовідношення було припинено. З врахуванням викладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦК України- у разі відмові в задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивачку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed