Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

17.07.2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними договори зберігання № 01/07 від 17.07.2017 року, № 02/07 від 17.07.2020 року, № 03/07 від 17.07.2017 року. 10.09.2020 року представником відповідача подано заяву про відмову у відкритті провадження по справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.10.2020 року по вищевказаній справі відкрито загальне позовне провадження, залишено без задоволення клопотання про відмову у відкритті провадження по справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова у складі головуючого судді Аркатової К.В. від 18.03.2021 року клопотання представника відповідача [PERSON] про залишення позову без розгляду на підставі п.6 ч.1\~ст.257 ЦПК України\~задоволено частково. Провадження у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» до [PERSON] про визнання договорів недійсними\~закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору, в іншій частині\~- відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 08.06.2021 року апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017»\~задоволено частково. Ухвалу Дзержинського районного суду\~м. Харкова від 18.03.2021 року\~скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 17.06.2021 року справу розподілено в провадження судді Дзержинського районного суду м. Харкова Невеніцина Є.В. Ухвалою суду від 25.06.2021 р. у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» до [PERSON] про визнання договорів недійсними\~відмовлено. 16.07.2021 р. від представника позивача надійшла заява про зміну предмету та розгляд позову в наступній редакції: - визнати недійсними договори зберігання № 01/07 від 17 липня 2017 року, № 02/07 від 17 липня 2017 року, № 03/07 від 17 липня 2017 року, які укладено між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ; [ADDRESS] ) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» (код згідно ЄДРПОУ 41422798 місцезнаходження: 61174, м. Харків, проспект Перемоги, буд. 65-Г, корпус 1); -\~визнати недійсними третейські застереження, що міститься в пункті 6.1. договору зберігання №01/07 від 17 липня 2017 року, в пункті 6.1. договору зберігання № 02/07 від 17 липня 2017 року, в пункті 6.1. договору зберігання № 03/07 від 17 липня 2017 року, які укладено між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ; [ADDRESS] ) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» (код згідно ЄДРПОУ 41422798 місцезнаходження: 61174, м. Харків, проспект Перемоги, буд. 65-Г, корпус 1). Ухвалою суду від 20.07.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.6 ч.1 ст.257 ЦПК України. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. У судовому засіданні представники позивача просили залишити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи\~ без розгляду, оскільки витребувані докази відповідачем до суду не надано. Зазначене клопотання судом залишено без розгляду. Представники позивача підтримали правову позицію, викладену в позові, просили його задовольнити, відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись вчасно та належним чином, причин неявки не повідомили, клопотань про відкладення слухання справи суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.07.2017 року між Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки 2017» в особі представника Костінова Сергія Михайловича (РНОКПП [NUMBER] ; [ADDRESS] ) та [PERSON] (далі за текстом - сторони) укладено договори зберігання № 01/07 від 17.07.2017 року, № 02/07 від 17.07.2017 року; № 03/07 від 17.07.2017 року (далі за текстом договори зберігання), згідно до яких ОСББ - зберігач приймає на відповідальне зберігання від [PERSON] - поклажодавця майно, згідно з додатком та зобов`язується повернути його поклажодавцю. За змістом підпунктів 1.2.1., 1.2.2. пункту 1.2. Розділу 1 договору зберігання № 01/07 від 17.07.2017 року зберігач ОСББ в особі Костінова Сергія Михайловича, що діє на підставі довіреності від 04.07.2017 року приймає від поклажодавця [PERSON] на відповідальне зберігання наступне майно: - \~ \~ \~ \~ТЛ Еко Фасад (1000*600*120) у кількості 134,783 м? загальною вартістю 277 453,40 грн.; - \~ \~ \~ \~Труба ПЕ 100 SDR 11-355?32,2 відр. питна у кількості 100 пг.м; загальною вартістю 194 160,00 грн. За змістом підпунктів 1.2.1., 1.2.2. пункту 1.2. Розділу 1 договору зберігання № 02/07 від 17.07.2017 р. між зазначеними сторонами передбачена передача на зберігання наступного майна: - \~ \~ \~ \~Труба ПЕ 100 SDR 11-355?32,2 відр. питна у кількості 250 пг.м; загальною вартістю 485 400,00 грн. За змістом підпунктів 1.2.1., 1.2.2., 1.2.3., 1.2.4.,1.2.5.,1.2.6.,1.2.7.,1.2.8. пункту 1.2. Розділу 1 договору зберігання № 03/07 від 17.07.2017 р. між сторонами передбачена передача на зберігання наступного майна: - \~ \~ \~ \~ТЛ (Эко Лайт 1000х600х50) у кількості 49,68 м? загальною вартістю 31 851,64 грн.; - \~ \~ \~ \~ТЛ (Эко Лайт 1000х600х100) у кількості 170,28 загальною вартістю 109 172,64 грн.; - \~ \~ \~ \~ТЛ (Приват Фасад 1000х600х50) у кількості 8,04 загальною вартістю 15 696,24 грн.; - \~ \~ \~ \~ТЛ (Приват Фасад 1000х600х100) у кількості 16,08 м? загальною вартістю 33 913,87 грн.; - \~ \~ \~ \~ТЛ (Еко Фасад 1000х600х50) у кількості 7,08 м? загальною вартістю 15 026,61 грн.; - \~ \~ \~ \~Віконний блок із профілю «WDS» у кількості 76,648 м2 загальною вартістю 118 107,52 грн.; - \~ \~ \~ \~Алюмінієва конструкція у кількості 6,261 м2 загальною вартістю 13 140,21 грн.; - \~ \~ \~ \~Арматура 10 мм А 500 С міра у кількості 7 тон загальною вартістю 130 899,97 грн. За змістом значені договори зберігання є ідентичними, відмінність полягає у переліку майна, яке передавалось на зберігання від поклажодавця [PERSON] до зберігача ОСББ в особі Костінова Сергія Михайловича. Пунктами 2.1. розділу 2 спірних договорів зберігання визначено, що зберігач зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів для забезпечення зберігання майна в період дії договорів; зберігати майно окремо від інших речей, з виконанням усіх необхідних умов, які забезпечують збереження майна; нести відповідальність за втрату або ушкодження майна, незалежно від причини ушкодження або втрати з моменту одержання майна від Відповідача до закінчення його зберігання. У пунктах 6.1 Розділів 6 договорів зберігання № 01/07 від 17.07.2017 року, № 02/07 від 17.07.2017 року, № 03/07 від 17.07.2017 року містяться третейські застереження, що будь-які суперечки або спори за цими договорами зберігання, які не врегульовані шляхом переговорів, сторони передають на вирішення третейського суду, в якості якого, за взаємною згодою, обрано постійно діючий третейський суд при Асоціації «Європейська ліга правових інновацій» (ЄДРПОУ 39367403, місцезнаходження: вул. Космічна, б. 21, м. Харків, 61145) та доручають голові цього суду формування складу третейського суду. За змістом п.п. 7.1 розділу 7 договорів зберігання, договори набувають чинності з моменту їх підписання і діють до 01.08.2017 року. Підписанням цих договорів сторони підтверджують факт передання майна від поклажодавця зберігачеві в момент їх підписання та ця обставина не потребує додаткового складання Актів приймання передачі. Зазначені договори зберігання від імені поклажодавця підписані [PERSON] , від імені зберігача Костіновим С.М. (за довіреністю). Статтею 626 ЦК України\~передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі\~статтею 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;\~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. \~Статтею 215 ЦК України\~передбачено, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. \~З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей\~3,\~15,\~16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Суд виходить із того, що кількісні та технічні характеристики вищезазначеного майна, що є предметом договорів зберігання № 01/07 від 17.07.2017 року, № 02/07 від 17.07.2017 року, № 03/07 від 17.07.2017 року передбачають, що задля його навантаження, транспортування, здійснення під`їзду до житлового багатоповерхового будинку, розвантаження даних матеріалів та занесення до багатоквартирного будинку, необхідна значна кількість спеціальної техніки, достатній отвір для розвантаження та занесення до будинку і відповідні місця площі, достатньої для зберігання майна. Розмір, вага, об`єм даних товарно-матеріальних цінностей передбачає їх зберігання на значних за площею майданчиках. Аналіз приписів частин 1, 2 статті 3 та частини 1 статті 6 Господарського кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що господарська діяльність як діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, здійснюється, зокрема, у формі підприємництва для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку за принципом вільного руху капіталів, товарів та послуг на території України. Положеннями частини 1 статті 19 та частин 1, 2 статті 67 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання вправі без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству, зокрема, шляхом укладення договорів, що опосередковують відносини підприємств з іншими підприємствами, організаціями, громадянами у всіх сферах господарської діяльності; підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. Отже, господарське зобов`язання, яке виникло на підставі договору, укладеного між суб`єктами господарювання, має бути спрямоване на досягнення економічного результату для його сторін, тобто мати реальний характер та опосередковувати рух капіталів, товарів, робіт чи послуг, що є об`єктами відповідної господарської операції». Таким чином, при з`ясуванні дійсності як господарської операції з поставки товару, так оспорюваного договору купівлі-продажу, укладенням якого опосередковувалося виконання продавцем та покупцем спірної операції, судам першої та апеляційної інстанцій належало дослідити які дії фактично вчинялися сторонами на виконання договірних зобов`язань з купівлі-продажу товару, економічний результат, до якого прагнули учасники такої господарської операції, а також оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін договору за наслідком проведення такої господарської операції. Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у Постановах від 29.01.2019 року у справі № 911/916/15, від 29.08.2018 року у справі № 911/1111/15, від 05.06.2018 року у справі №911/915/15 та від 18.04.2018 року у справі № 911/917/15». Відповідно до досліджених у судовому засіданні технічного паспорту, технічної характеристики багатоквартирного будинку, схематичного плану земельної ділянки вказаного будинку, схем розташування приміщень у будинку, експлікації на будинку із зазначенням площі кожного із приватних нежитлових приміщень, а також нежитлових підсобних (допоміжних) приміщень загального користування ліфтового холу, насосної, сходових клітин, приміщення зв`язку, теплопункту, вузлу обліку води, існування яких обумовлено їх функціональним призначенням, фото таблиць підвалу будинку, вбачається, що площі останніх не передбачають можливості здійснювати зберігання такої кількості майна. Зазначене також підтверджується довідкою, оборотно-сальдовою відомістю від 15 липня 2020 року за підписом голови правління ОСББ [PERSON] , членів правління [PERSON] , [PERSON] , бухгалтера ОСББ [PERSON] згідно до якої за період з 29.06.2017 року по 15.07.2020 року жодного майна, у т.ч., згідно договорів зберігання № 01/07 від 17.07.2017 року, № 02/07 від 17.07.2017 року, № 03/07 від 17.07.2017 року на рахунку 023 «Матеріальні цінності на матеріальному зберіганні» не обліковувалось. Крім того, довідкою від 15 липня 2020 року із додатками викопіюванням з технічного паспорту будинку та фото таблицею нежитлових приміщень будинку за підписом голови правління ОСББ [PERSON] , членів правління [PERSON] , [PERSON] , в якій зафіксовано, що всі приміщення багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] поділяються на об`єкти приватної власності (квартири, нежитлові приміщення) та спільної сумісної неподільної власності всіх співвласників будинку (допоміжні приміщення, несучі конструкції тощо), яке забезпечує експлуатацію будинку та побутове обслуговування його мешканців та не придатне для використання з іншою метою. Статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Статтею 5 вказаного Закону визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Згідно ст. 6 Закону співвласники, серед іншого, мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Отже, законодавством України чітко визначено цільове призначення спільного майна (місць загального користування) у багатоквартирному будинку та право усіх співвласників житлового будинку вільно ним користуватися, що очевидно виключає можливість використання такого майна для надання послуг зберігання матеріальних цінностей стороннім особам. Така діяльність також не відповідає законодавчо визначеним предмету, меті, цілям, завданням діяльності Об`єднання та Статуту Об`єднання. Згідно п. 1 розділу 2 Статуту метою створення Об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та Статутом. Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками (п.2 розділу 2 Статуту). Аналогічне положення закріплено і в ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Крім того, вказаною нормою встановлено, що Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Статтею 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Відповідно до п. 3 розділу 2 Статуту визначено, що завданнями та предметом діяльності Об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних послуг належної якості за обґрунтованими цінами; забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю Об`єднання. В силу ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною (п.68 Постанови Верховного Суду від 28.11.2019 року по справі № 910/8357/18). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також в їх сукупності прийшов до висновку, що укладання спірних договорів зберігання № 01/07 від 17.07.2017 року, № 02/07 від 17.07.2017 року, № 03/07 від 17.07.2017 року не було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Сторони, які вказані у спірних договорах, реально не виконували спірні договірні зобов`язання, не вчиняли жодних дій на виконання спірних договорів, що суперечить ч. 5 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Частиною 1 ст. 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Статтею 237 ЦК України встановлено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Як вбачається з тексту оспорюваних договорів зберігання, від імені позивача вказані договори було підписано [PERSON] , який, згідно до змісту даних договорів, діяв на підставі довіреності від 04.07.2017 року. Позивач, в свою чергу, заперечує факт видачі довіреності від 04.07.2017 року мотивуючи, зокрема, тим, що особа, дані якої зазначено у спірних договорах [PERSON] , є взагалі невідомою для правління позивача та всіх мешканців будинку особою. Згідно п. 1 розділу 1 Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» ОСББ створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку [ADDRESS] , відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Пунктом 2 розділу 1 Статуту визначено, що Об`єднання діє відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», чинного законодавства України та Статуту. Відповідно до п. 1 розділу 3 Статуту органами управління Об`єднання є загальні збори співвласників, правління та ревізійна комісія (ревізор) Об`єднання. Аналогічне положення закріплено в ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Пунктом 12 розділу 3 Статуту визначено, що виконавчим органом об`єднання є правління, яке обирається і підзвітне загальним зборам. Правління здійснює керівництво поточною діяльністю об`єднання та має право приймати рішення з питань діяльності об`єднання, визначених цим статутом. Порядок обрання та відкликання членів правління, їх кількісний склад та строки обрання встановлюються загальними зборами. Аналогічні положення закріплено і в ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Так, згідно протоколу №1 установчих зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» від 21.06.2017 року обрано правління Об`єднання у складі: голова правління Куц Михайло Вячеславович; заступник голови правління Касьяненко Марія Вікторівна; член правління [PERSON] . Відповідно до протоколу загальних зборів ОСББ "Черемушки-2017" від 06.09.2017 року № 2/1 відкликано попередніх членів правління у повному складі та обрано новий склад правління: [PERSON] (голова правління), [PERSON] , [PERSON] . Пунктом 16 розділу 3 Статуту встановлено, що голова правління за рішенням правління видає довіреності на представництво інтересів об`єднання іншим особам. Пунктом 15 розділу 3 Статуту встановлено, що рішення правління приймається більшістю голосів. Рішення правління викладаються у протоколі засідання правління із зазначенням кожним з членів правління результату свого голосування («за» або «проти»), засвідченого власноручним підписом. Позивач стверджує, що ні правлінням Об`єднання, ні загальними зборами співвласників не приймалося рішень щодо видачі довіреностей особі - [PERSON] , в т.ч. довіреності від 04.07.2017 року. Пунктом 3 розділу 3 Статуту встановлено, що до виключної компетенції загальних зборів належить питання про використання спільного майна, а зберігання товарно-матеріальних цінностей, можливе виключно у нежитлових приміщеннях, які є спільним неподільним майном співвласників. Іншого майна Об`єднання, в якому може бути розміщено товарно-матеріальні цінності, не має та не може мати, виходячи із положень чинного законодавства та мети його створення. Аналогічне положення закріплено в ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Пунктом 8 розділу 3 Статуту визначено, що рішення, що пов`язані з користуванням спільним майном вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менше як дві третини загальної кількості усіх співвласників. Рішення загальних зборів викладається письмово та засвідчується особистим підписом кожного, хто проголосував, із зазначенням результату його голосування («за» чи «проти»). Статтею 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що рішення загальних зборів, прийняте відповідно до Статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Рішення загальних зборів оприлюднюється. Вищевказане свідчить, що вказаний у спірних договорах зберігання підписант [PERSON] , є неуповноваженою особою на укладання від імені Позивача договорів зберігання №01/07 від 17.07.2017 року, №02/07 від 17.07.2017 року, №03/07 від 17.07.2017 року та визначення їх умов, прийняття матеріальних цінностей, визначення порядку вирішення спорів тощо. Позивач в особі органу, до компетенції якого належить вирішення даного питання Правління, не уповноважував [PERSON] на представництво прав та інтересів Об`єднання та вчинення від його імені будь-яких дій, у т.ч. укладення договорів зберігання, отримання матеріальних цінностей, відмову від вирішення спорів у державних судах. Рішення з даного питання не розглядалось та не приймалось. Отже, особа, яка вказана в договорах зберігання як підписант від імені Позивача, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладання таких договорів. Відповідно до ч.3 ст. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Ухвалою суду від 20.07.2021 року витребувано у [PERSON] довіреність від 04.07.2017 року, видану ОСББ «Черемушки-2017» на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] ). Копію зазначеної ухвали отримано відповідачем 17.08.2021 року, про що свідчить відмітка на поштовому повідомленні. При цьому відповідачу роз`яснено його обов`язок про направлення витребуваних доказів на адресу суду в п`ятиденний термін з дня отримання копії ухвали суду та, в разі неможливості надати витребувані докази - повідомити суд про причини неможливості відповідного надання протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. Станом на 29.11.2021 року жодний із витребуваних доказів відповідачем до суду не надано, отже, за приписом ч.3 ст. 81 ЦПК України, судом встановлено відсутність факту видачі довіреності від 04.07.2017 року Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» на ім`я [PERSON] , згідно якої ОСББ уповноважує Костінова С.М. на укладення спірних договорів зберігання, отримання товарно-матеріальних цінностей. В силу ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Статтею 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Таким чином, обов`язковим елементом договору зберігання є фактична передача речі поклажедавцем та прийняття її зберігачем або уповноваженою нею особою, що має бути вчинено в обов`язковому порядку в письмовій формі (абз. 3 ч. 1. ст. 937 ЦК України). З системного аналізу вказаних норм права вбачається, що договір зберігання є дійсним виключно за умови дотримання сторонами в момент його вчинення письмової форми. При цьому, письмова форма правочину вважається дотриманою сторонами за умови видачі зберігачем письмового документа (розписки, квитанції тощо), підписаного зберігачем або його представником, який має на це відповідні повноваження. Відповідно до\~ст. 640 Цивільного кодексу України\~договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. При дослідженні змісту п. 7.1. Розділу 7 договорів зберігання від № 01/07 від 17.07.2017 року, № 02/07 від 17.07.2017 року, № 03/07 від 17.07.2017 року судом встановлено, що при їх укладанні письмову форму договору не дотримано, про що свідчить відсутність розписок про прийняття товарно-матеріальних цінностей, що прямо передбачено їх змістом, отже, в силу ст. 937 ЦК України оспорювані договори є недійсними, тобто такими, що не породжують прав та обов`язків сторін з моменту їх укладення. В силу ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Статтею 237 ЦК України встановлено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до положень ст. 239 ЦК України, право представника на приймання товарно-матеріальних цінностей на зберігання від імені позивача має бути прямо передбачено в виданій йому довірителем довіреності, в іншому випадку така особа не має повноважень на вчинення відповідних дій, а вчинення відповідних дій не мають наслідків для особи, яку він представляє. Оскільки позивач заперечує та не визнає факт видачі довіреності [PERSON] , у тому числі в частині повноважень на отримання товарно-матеріальних цінностей за договорами зберігання в цілому, відповідач не надає суду доказів зворотнього, вказане окремо свідчить про недотримання сторонами письмової форми документа, виданого на підтвердження отримання речей на зберігання (окремого застереження в договорах зберігання), що свідчить про недотримання сторонами письмової форми договорів зберігання та їх недійсність. Крім того, судом встановлено, що у пунктах 6.1 Розділів 6 договорів зберігання № 01/07 від 17.07.2017 року, № 02/07 від 17.07.2017 року, № 03/07 від 17.07.2017 міститься третейське застереження, відповідно до якого в якості третейського суду сторони, за взаємною згодою, обирають Постійно діючий третейський суд при Асоціації «Європейська ліга правових інновацій» (місцезнаходження: вул. Космічна, б.21, м. Харків, 61145, ЄДРПОУ 39367403) та доручають голові цього суду формування складу третейського суду. При цьому, судом встановлено, що головою третейського суду при Асоціації «Європейська ліга правових інновацій» є Баранов Тарас Олегович, який є адвокатом Відповідача, а також адвокатом юридичної особи ТОВ «ЕКТІВ ОПЕРЕЙШНС», засновником якої також є Відповідач, що підтверджується дослідженими в суді ордерами на надання правничої (правової) допомоги від 04.11.2019 року, витягом з ЄДРПОУ відносно ТОВ «ЕКТІВ ОПЕРЕЙШНС». Згідно приписів ст. 2 Закону України "Про третейські суди", за змістом якої третейські суди не входять до системи судів загальної юрисдикції, положень ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", якою передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом, встановлення у спірних договорах третейської угоди (третейського застереження), якими у беззаперечній та безальтернативній формі передбачено порядок вирішення спорів лише відповідним третейським судом є порушенням ст.ст. 55, 64 Конституції України та ст. 5 Закону України "Про третейській суди", якою передбачено право, а не обов`язок передачі спору на вирішення третейського суду. Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України в постанові від 25.05.2011 року у справі N33/469 та постанові ВГСУ від 06.02.2012 року №6/320-33/157, якими задоволено позови про визнання недійсним пункту договору про третейське застереження. Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що якщо в третейській угоді зазначається конкретний третейський суд, то регламент цього суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди. Як встановлено судом, у договорах зберігання № 01/07 від 17.07.2017 року, № 02/07 від 17.07.2017 року, № 03/07 від 17.07.2017 року визначено конкретний третейський суд - Постійно діючий третейський суд при Асоціації «Європейська ліга правових інновацій», отже, регламент вказаного суду повинен був бути невід`ємною частиною підписаних договорів. Однак, згідно до змісту пунктів 6.1 Розділів 6 договорів зберігання регламент Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Європейська ліга правових інновацій» не був частиною договорів зберігання та не надавався зберігачу для ознайомлення під час підписання оспорюваних договорів зберігання. Крім того, третейські застереження, що містяться в договорах зберігання, не відповідають вимогам Закону України «Про третейські суди», оскільки регламент не розглядався як невід`ємна частина договорів зберігання, в третейських угодах не був визначений саме предмет спору, для вирішення якого сторони можуть звернутися до третейського суду. Зазначені невідповідності є порушенням вимог ст. 12 Закону України «Про третейські суди», при цьому частина 7 зазначеної статті говорить про те, що у разі недотримання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Таким чином, спеціальна норма Закону України «Про третейські суди» встановлює підстави для визнання недійсним третейської угоди, крім загальних норм, що містяться у статтях 215, 203 ЦК України. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, спірні договори зберігання №01/07 від 17 липня 2017 року, № 02/07 від 17 липня 2017 року, № 03/07 від 17 липня 2017 року є недійсними в силу приписів ч. 1, 2, 5 ст. 203, ст. 234 ЦК України, оскільки їх укладено від імені позивача особою, яка не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності. Зміст оскаржуваних договорів зберігання, в частині пунктів 6 суперечить ст.ст. 55, 64 Конституції України та ст.ст. 5, 12 Закону України "Про третейській суди". Вказані правочини не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися вказаними правочинами, а самі правочини вчинено без додержання письмової форми, що прямо передбачено ст. 937 ЦК України. В силу ст.232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.03. 2019 року у справі № 903/439/18, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони, вчиняючи його, знають, що він не буде виконаним. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину. Також суд звертає увагу, що дослідженням довідки від 18.08.2021 р. № 01-21/4130, наданої Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» до суду 20.08.2021 року, судом встановлено, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КНП ХОР «ОКПЛ №3» в період з 29.07.2017 р. по 28.09.2017 р. з діагнозом шизофренія. Згідно оглянутої медичної карти стаціонарного хворого №4633 [PERSON] обмежено вихід з відділення без супроводжуючих, 28.08.2017 року оглянутий лікарем у відділенні, при цьому 28.08.2017 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації «Європейська ліга правових інновацій» ухвалено рішення, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] був присутній у судовому засіданні та надавав свої пояснення. Досліджена судом медична документація, яка надійшла із КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», вказує, що [PERSON] знаходився на лікування у відповідних психіатричних лікувальних закладах, починаючи з 1989 року по 2017 рік. За період з 2014 року по 2017 рік [PERSON] перебував на лікуванні у КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» чотири рази з діагнозом шизофренія. Таким чином, судом встановлено, що сторони при підписанні правочинів не мали на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину, не мали на меті їх реальне виконання, що вказує на фіктивність договорів. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення у повному обсязі. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved