Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просила визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.06.2019 р., посвідчене державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б., зареєстроване в реєстрі за №1-816 та скасувати його державну реєстрацію, а також скасувати державну реєстрацію права власності на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Державного нотаріального архіву Херсонської області Обуховою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №1-325. В обґрунтування позову вказала, що 17.05.2019 р. рішенням Херсонського міського суду Херсонської області за нею визнано право власності на 91/100 частину домоволодіння [ADDRESS] , що складається із: житлового будинку літ. "Е", який складається із приміщення: 1-1 (жиле) площею 11,2 м2, 1-2 (жиле) площею 11,8 м2, 1-3 (жиле) площею 14,6 м2, 1-4 (жиле) площею 17,6 м2, загальною корисною площею 55,2 м2, приміщення І (коридор) пл. 9,7 м2, ІІ (кухня) пл. 8,8 м2, ІІІ (службове) пл. 3,6 м2, загальною корисною площею 22,1 м2, поріг, паркан - №2, хвіртка №1, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . 06.08.2019 року вона звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно для проведення державної реєстрації права власності на вищевказане майно, однак, ним встановлено суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а відтак їй відмовлено у державній реєстрації. Їй стало відомо, що рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.06.2019 р. №47270407 державним реєстратором Першої Херсонської державної нотаріальної контори Херсонського міського нотаріального округу Гудими О.Б. проведено реєстрацію права власності [PERSON] 39/300 часток спільного приватного домоволодіння (на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.06.2019 р.) та рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.06.2019 року №47271164 проведено заборону відчуження [PERSON] 39/300 частки домоволодіння (на підставі свідоцтва про смерть від 03.05.2019 р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.06.2019 р.). Також, стало відомо про рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 31.10.2013 р. №7430504 державного реєстратора Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні Херсонської області Мустафаєвої Л.А., яким проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на 78/600 частки спільного приватного домоволодіння (на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.2013 р.) та [PERSON] на 78/600 частки спільного приватного домоволодіння (на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.2013 р.). Вказує, що її батько за життя володів 91/100 часткою спірного домоволодіння, які нею успадковані, а відповідно інші співвласники мали лише 9/100 часток. За вказаних вимог, нотаріуси не мали права видавати свідоцтва про право на спадщину відповідачам на 39/300 часток, оскільки спадкодавець за життя ними не володів, тобто така частка не могла входити до складу спадщини. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 14.05.2021 року представником відповідачок [PERSON] , [PERSON] адвокатом Гетьман А.А. подано зустрічну позовну заяву, у якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила перерозподілити частки між співвласниками домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , наступним чином: [PERSON] - 18/300 часток домоволодіння замість 78/300, отриманих нею у власність в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] та після [PERSON] , померлого [INFO] ; [PERSON] - 9/300 часток замість 39/300 часток, отриманих нею у власність в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] - 91/100 часток домоволодіння; виділити у спільну часткову власність [PERSON] , з часткою 18/300 частин домоволодіння та [PERSON] з часткою 9/300 частин домоволодіння, житловий будинок літ. "А", який складається з приміщення: 1-1 (житлове) площею 15,9 кв.м, І (прибудова) площею 4,4 кв.м, ІІ (прибудова) площею 6,0 кв.м, загальною площею 26,3 кв.м, житловою площею 15,9 кв.м, що становить 9/100 частин у загальному домоволодінні розташованому за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказала, що після ухвалення рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 18.08.2011 р. у справі №2-1253/11, змінено ідеальну частку колишнього співвласника [PERSON] , з 61/100 частини на 31/100 частину у домоволодінні [ADDRESS] , яка збільшилась внаслідок будівництва останнім нового житлового будинку. При цьому, ухвалення такого рішення попередньо встановлені частки позивачів за зустрічним позовом у загальному розмірі 39/100 частин у праві спільної часткової власності на вказане майно, фактично змінилися, зменшилися майже до 9/100 часток та на теперішній час не відповідають зазначеним у правовстановлюючих документах та потребують правового визначення. Однак, досягти згоди не видається можливим. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.05.2020 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву; підготовче засідання відкладено. 29.05.2020 року позивачкою за первісним позовом подано відзив на зустрічну позовну заяву у якому просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі. 16.10.2020 року представником відповідачок [PERSON] , [PERSON] адвокатом Гетьман А.А. подано заяву про уточнення позовних вимог. 26.10.2020 року представником позивачки за первісним позовом подано заперечення проти заяви про уточнення позовних вимог, у якій просила відмовити у задоволенні зустрічного позову. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду за суттю. Представником позивачки подано заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримала. просила їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представником відповідачок подано заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, вимоги зустрічного позову підтримала, просила їх задовольнити. Представниками третіх осіб подано заяву про розгляд справи у відсутність. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 18.08.2011 року виділено у власність [PERSON] : житловий будинок літ. "Е", який складається із приміщення: 1-1 (жиле) площею 11,2 м2, 1-2 (жиле) площею 11,8 м2, 1-3 (жиле) площею 14,6 м2, 1-4 (жиле) площею 17,6 м2, загальною корисною площею 55,2 м2, приміщення І (коридор) пл. 9,7 м2, ІІ (кухня) пл. 8,8 м2, ІІІ (службове) пл. 3,6 м2, загальною корисною площею 22,1 м2, поріг, паркан - № 2 , хвіртка №1, що становить 91/100 частину у домоволодінні [ADDRESS] ; виділено у користування [PERSON] земельну ділянку площею 215,40 кв.м, в тому числі під виділеними будівлями та спорудами, яка межує з виділеними будівлями, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з окремим виходом на [ADDRESS] ; виділено у користування [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 80,30 кв.м, в тому числі під належними будівлями та спорудами, яка межує з належними будівлями, яка розташована за адресою: [ADDRESS] з окремим виїздом на [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 28.08.2011 року (арк. справи 14). Згідно витягу про державну реєстрацію прав №31763343 від 24.10.2011 р., [PERSON] на підставі вищевказаного рішення суду зареєстрував право приватної спільної часткової власності на 91/100 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (арк. справи 15). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 30.01.2015 року у задоволенні заяви [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Ухвала набрала законної сили 05.02.2015 року (арк. справи 16). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме маайно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №177406170 від 14.08.2019 р., 10.06.2019 року державним реєстратором Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б. внесено запис про реєстрацію права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 1-816 виданий 10.06.2019 р. на 39/300 частин домоволодіння: [ADDRESS] за [PERSON] ; 23.10.2013 року державним реєстратором Дніпровського районного управління юстиції м. Херсона Мустафаєвою Л.А. внесено запис про реєстрацію права власності 78/600 частин домоволодіння: [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] (арк. справи 17-18). Тобто, відповідачі зареєстрували за собою право власності на частку, яка не була перерахована згідно зі змінами, фактично внесеними судовим рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 18.08.2011 року. Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17.05.2019 року визнано за [PERSON] право власності на 91/100 частину у домоволодінні [ADDRESS] що складається із: житлового будинку літ. "Е", який складається із приміщення: 1-1 (жиле) площею 11,2 м2, 1-2 (жиле) площею 11,8 м2, 1-3 (жиле) площею 14,6 м2, 1-4 (жиле) площею 17,6 м2, загальною корисною площею 55,2 м2, приміщення І (коридор) пл. 9,7 м2, ІІ (кухня) пл. 8,8 м2, ІІІ (службове) пл. 3,6 м2, загальною корисною площею 22,1 м2, поріг, паркан - №2, хвіртка №1, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Рішення набрало законної сили 04.07.2019 року (арк. справи 19-20). Додатковим рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11.06.2019 року стягнуто пропорційно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 2276 грн. 72 коп. по 1138 грн. 36 коп. з кожної відповідно; стягнуто пропорційно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп. по 2500 грн. 00 коп. з кожної відповідно. Додаткове рішення набрало законної сили 12.07.2019 року (арк. справи 21). Державним реєстратором прав на нерухоме майно Херсонської міської ради Матвєєвим А.А. рішенням №48173186 від 09.08.2019 року відмовлено [PERSON] у реєстрації права власності на будинок [ADDRESS] , з підстав встановлення наявності суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (арк. справи 22). [PERSON] подано скаргу до Міністерства юстиції України у якій просила провести перевірку правомірності прийнятого рішення державного реєстратора Першої Херсонської державної нотаріальної контори Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Гудимою О.Б. та державним реєстратором Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні Херсонської області Мустафаєвою Л.А.; скасувати рішення про державну реєстрацію від 10.06.2019 року №47270407, №47271164 прийняте державним реєстратором Першої Херсонської державної нотаріальної контори Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Гудимою О.Б. та рішення про державну реєстрацію від 31.10.2013 р. №7430504 прийняте державним реєстратором Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні Херсонської області Мустафаєвою Л.А. (арк. справи 23-24). Наказом №3845/7 від 31.10.2019 р. Міністерства юстиції України відмовлено у задоволені скарги [PERSON] від 27.08.2019 року у зв`язку з тим, що закінчився встановлений законом строк подачі скарги, а також оскільки у скарзі відсутні обставини, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги (арк. справи 25). Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, пояснень свідків. За приписами ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6ст.203 цього Кодексу. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено перелік нерухомого майно, щодо якого проводиться державна реєстрація прав, а саме у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката. Згідно ст.21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» рішення державного реєстратора, витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав надаються в електронній та (за бажанням заявника) в паперовій формі. Витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав за бажанням заявника надається у паперовій формі. Такий витяг у паперовій формі надається з проставлянням підпису та печатки державного реєстратора чи адміністратора центру надання адміністративних послуг (у разі отримання витягу шляхом звернення до центру надання адміністративних послуг). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як вбачається із роз`яснень, викладених в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Судом встановлено, що на момент проведення державної реєстрації права власності державним реєстратором Реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні Мустафаєвою Лейлою Аліївною на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1-325, виданого 20.09.2013 року державним нотаріусом Державного нотаріального архіву Херсонської області Обуховою Л.В. та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 червня 2019 року, посвідчене державним нотаріусом Першої Херсонської держаної нотаріальної контори Гудимою О.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 1-816, реєстраторами не враховано, що розмір часток [PERSON] та [PERSON] змінився за рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 18.08.2011 року, яким визнано за [PERSON] (спадкоємцем якого є [PERSON] ) 91/100 часток домоволодіння. За положеннями ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, визначено, що справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель,споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. За п. 22 Постанови, якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. У резолютивній частині рішення в такій справі суд залежно від її обставин повинен вказати розміри й межі тих ділянок, які має використовувати кожна зі сторін, і тих, які виділено для спільного користування, а також зазначити, як сторони мають проходити до будинку, будівель, споруд та на вулицю. За таких обставин, суд вважає, що права як позивачки за первісним позовом, так і відповідачів за зустрічним позовом можуть бути ефективно захищені шляхом скасування державної реєстрації права власності за відповідачками оскільки частки були перераховані, з одночасним визначенням розміру перерахованих часток та виділенням їм в натурі частини домоволодіння, яке фактично залишилася після виділення в натурі спадкодавцю позивачки частини домоволодіння за судовим рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 18.08.2011 року в натурі. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 24 травня 2021 року. На підставі наведеного,

Outcome: partial