Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивачка, що діє в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вироком Жовківського районного суду Львівської області відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 156 Кримінального кодексу України, який він вчинив по відношенню до малолітньої [PERSON], 2002 року народження та малолітньої [PERSON]. Вина обвинуваченого повністю доведена в процесі судового слідства. Так, слідством достовірно встановлено, що 31 серпня цього року [PERSON] неподалік дитячого майданчика в смт. Куликів Жовківського району свідомо, в цинічній формі, із застосуванням психологічного виливу та фізичної сили вчинив розпусні дії по відношенню до дочки позивачки [PERSON], 12 років та [PERSON], якій цього року виповнилось 7 років. Внаслідок вчиненого по відношенню до дочки злочину вона стала замкнутою, часто роздратованою і неговіркою. В дочки стався ніби психологічний злам, вона стала розсіяна, неуважна, постійно думає про якісь сторонні речі та відволікається на внутрішні переживання. А тому, просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] завдану їй моральну (немайнову) шкоду в розмірі 41 628 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 420 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що відповідач [PERSON] є колишнім неповнолітнім в"язнем фашизму, в даний час являється пенсіонером не зможе сплатити суму зазначену у позовній заяві. Заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з"сувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд дійшов висновку що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач 31 серпня 2015 року неподалік дитячого майданчика в смт. Куликів Жовківського району свідомо, в цинічній формі, із застосуванням психологічного виливу та фізичної сили вчинив розпусні дії по відношенню до дочки позивачки [PERSON], 12 років та [PERSON], якій цього року виповнилось 7 років. Вина [PERSON] у вчиненому злочину не підлягає доказуванню, так як відповідно до ст. 61 ч. 4 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вироку Жовківського районного суду Львівської області від 24.02.2015 року, відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України та було засуджено. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно з чинними положеннями Цивільного кодексу України та роз'ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 р. № 5) питання про розмір відшкодування моральної шкоди у справах про статеві злочини суди повинні вирішувати залежно від характеру та тривалості страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла особа, та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суди повинні враховувати стан здоров'я потерпілої особи, необхідність лікування, вимушені зміни в її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. З матеріалів справи вбачається, що про все, що сталося першою дочка [PERSON] розповіла матері, як найближчій людині, тому позивач, як і вся її сім"я пережили і відчувають постійно важкий стрес, відчувають постійний страх за майбутнє здоров"я дитини. З висновку про результати психологічного обстеження [PERSON], вбачається, що матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної [PERSON], склав 41 628 грн. Ця сума включає компенсацію за перенесені нею моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію її психічного стану. Виходячи з висновків вищенаведених досліджень у [PERSON] спостерігається депресивна симптоматика та сидром "втрати відчуття часу". З листа до органів соціального захисту населення Львівської області вбачається, що [PERSON], справді є колишнім неповнолітнім в"язнем фашизму. Знаходився у таборах Майданек і Константинув-Тухінген (Польща) та Крімічау (Німеччина). З акту судово - психіатричного експерта № 627 вбачається, що [PERSON], внаслідок досліджуваних подій, було заподіяно психологічну травму, наслідком якої є погіршення сну, настрою, уваги, підвищення дратівливості, головного болю, блювота. На даний момент у [PERSON] не відмічається наявності психологічних розладів, проявляються у порушенні соціальної адаптації та зниженні продуктивності у навчанні. З довідки № 1128 від 12.02.2015 року виданої клінікою АПД ВМКЦ ЗР вбачається, що [PERSON] потребує лікування. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином підлягає до часткового задоволення, а саме у розмірі 25 000 грн. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. А тому, суд вважає, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 250 грн. За таких обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги [PERSON] є підставними і підлягають до часткового задоволення. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави до часткового задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved