Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФГ "Форт", в якому вимагає визнати недійсним укладений з відповідачем договір оренди землі від 13.02.2014 року, визнати припиненим інший договір оренди землі, укладений з відповідачем 01.01.2007 року, та зобов'язати відповідача повернути йому земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка передавалася в оренду за цими договорами. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 01.01.2007 року він уклав з відповідачем договір оренди землі, відповідно до якого передав йому в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 7,1901 га, розташовану на території Московської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області; договір було укладено строком на 10 років. Проте у січні 2017 року позивачу стало відомо про існування іншого договору оренди тієї ж земельної ділянки, який нібито був укладений з відповідачем 13.02.2014 року строком на 49 років. Позивач стверджує, що такого договору він не укладав та не підписував, у зв'язку з чим вважає його недійсним. Крім того, позивач вказав, що зобов'язання за договором від 01.01.2007 року вже є припиненими, оскільки збіг 10-річний строк договору, і цей договір у встановленому законом порядку не продовжувався. Вважаючи свої права порушеними, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлений позов, прохають його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач та його представник наполягають на тому, що позивач договору оренди землі від 13.02.2014 року не укладав та не підписував, крім того, на їх думку, цей договір не міг укладатися при наявності дійсного на той час договору від 01.01.2007 року. Представник відповідача адвокат [PERSON] позов не визнав, пояснив суду, що договір від 13.02.2014 року був укладений відповідно до положень ст.627 ЦК України та ст.30 Закону України "Про оренду землі" за взаємною згодою сторін, при цьому стверджує, що діюче законодавство не забороняє переукладення договору між тими самими сторонами на нових умовах. Крім того, представник відповідача просить врахувати, що від імені позивача договір був підписаний третьою особою на підставі нотаріально завіреної довіреності самого позивача від 12.02.2014 року. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, підстав для задоволення позову не знаходить. Так, 01.01.2007 року між позивачем [PERSON] як орендодавцем та відповідачем ФГ "Форт" як орендарем був укладений договір оренди земельної ділянки (а.с.12-15), згідно якого позивач передав відповідачу в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 7,19 га, розташовану на території Московської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Суду також наданий договір тієї ж земельної ділянки від 13.02.2014 року (а.с.51-53), укладений між тими самими сторонами строком на 49 років. Представником відповідача у судовому засіданні надана довіреність від 12.02.2014 року (а.с.68), згідно якої він надав право двом іншим особам надати в оренду спірну земельну ділянку, у т.ч. право укласти та підписати договір оренди. У зв'язку з цим у суду немає підстав сумніватися в обґрунтованості заперечень представника відповідача, що договір оренди від 13.02.2014 року був підписаний не самим позивачем, а іншою особою за його довіреністю. Дійсність довіреності від 12.02.2014 року позивач не оспорює, так само ним не висунуто вимог щодо недобросовісних дій повіреного, а сама наявність такої довіреності свідчить про наміри позивача укласти договір оренди земельної ділянки. Таким чином, посилання позивача на те, що він не мав наміру підписувати договір від 13.02.2014 року, і не робив цього, є неспроможними. Щодо доводів позивача відносно того, що договір від 13.02.2014 року не міг бути укладений при наявності іншого договору від 01.01.2007 року, суд виходить з наступного. Згідно ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Згідно чч.1, 2 ст.604 ЦК України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Таким чином, діюче цивільне законодавство надає сторонам можливість вільно, на свій розсуд змінити умови існуючого договору, та/або припинити його новим договором з новими зобов'язаннями відносно істотних умов. При цьому законодавство не обмежує зовнішньої форми вчинення таких дій, у т.ч. не забороняє сторонам переукладати новий договір відносно того самого предмету; стаття 654 ЦК України лише вимагає, щоб зміна договору була вчинена в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається; у даній справі ці вимоги закону сторонами договору були дотримані. Враховуючи викладене, суд вважає заявлений позов необґрунтованим. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed