Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до ПАТ «Пласт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати належних при звільненні сум. В якій прохав: стягнути з ПрАТ «Пласт» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 5 850,85 грн. Стягнути з ПрАТ «Пласт» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум, в розмірі 74 576,19 грн. (за період з 01.01.2017 по 01.04.2019). В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] з 04.01.2012 по 30.12.2016 працював водієм автотранспортного цеху ПрАТ «Пласт», тобто 30.12.2016 є останнім робочим днем на підприємстві. Згідно з довідкою, наданою відповідачем заборгованість по заробітній платі на день звільнення складала 5 850,85 грн. При звільненні позивач був ознайомлений з наказом, отримав трудову книжку, однак на день звернення до суду з заявою - 01.04.2019 борг по заробітній платі підприємство не виплатило. Розмір середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні з роботи водія автотранспортного цеху ПрАТ «Пласт» складає 74 576,19 грн. за період затримки з 01.01.2017 по 01.04.2019, у зв`язку з чим звертається до суду з даним позовом. 01 квітня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі №№554/2817/19, 2/554/1517/2019 за позовом [PERSON] до ПрАТ «Пласт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати належних при звільненні сум, та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 09:00 год. на 24 квітня 2019 року(а.с.18) В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надавши суду клопотання. В якому прохав про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує, прохає проводити судове засідання без здійснення повної відео та аудіо технічної фіксації судового процесу (а.с.30). Відповідач ПрАТ «Пласт» до суду 24.04.2019 та 30.05.2019, свого представника не направили будучи повідомлені в порядку встановленим ЦПК України (а.с.22-23, 28-29). Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснюється секретарем судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судом встановлено, що в період з 04.01.2012 по 30.12.2016 позивач працював у ПрАТ «Пласт» на посаді водія автотранспортних засобів автотранспортного цеху на умовах строкового трудового договору, з якої звільнений у зв`язку з закінченням терміну строкового трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.10-11). Відповідно до ч. 1ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В день звільнення з позивачем не було проведено розрахунок, існує заборгованість у розмірі 5 850 гривень 85 копійки, що підтверджується довідкою ПрАТ «Пласт» №356 від 27 вересня 2017 року (а.с.12). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 5 850 грн. 85 коп. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"роз`яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Середня заробітна плата[PERSON] за останні два місяці листопад-грудень 2016 року складає 2 401,36 гривень, кількість робочих (відпрацьованих) днів за останні два місяці складає 36 днів, середньоденна заробітна плата за останні 2 місяці складає 133 гривні 41 коп., що слідує із довідки ПрАТ «Пласт» №356 від 27 вересня 2017 року (а.с.12). Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2017 по 01.04.2019, а датою звільнення є 30 грудня 2016 року,що слідує із копії трудової книжки (а.с.10-11). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.01.2017 по 01.04.2019 у сумі 74 576,19 гривень (559 робочих днів х 133,41 гривень середньоденної заробітної плати). Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В даній цивільній справі правовідносини між позивачем та відповідачем розглядаються в площині працівник роботодавець, які стосуються гарантій на оплату праці працівника. При цьому, роботодавець не може в межах цих правовідносин обмежувати право працівника на отримання заробітної плати через наявність невиконаних зобов`язань роботодавця перед третіми особами та у зв`язку з цим доводити відсутність підстав для застосування положень ч. 1 ст.117 КЗпП України. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.01.2014 у справі № 6-144цс13, від 22 січня 2014 p. у справі № 6-159цс13. Вiдсутнiсть фiнансово-господарської дiяльностi або коштiв у роботодавця не виключає його вини в невиплатi належних звiльненому працiвниковi коштiв та не звiльняє роботодавця вiд вiдповiдальностi, передбаченої ст. 117 КЗпП України (правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 липня 2013 року № 6-64цс13). Відповідач як юридична особа і господарюючий суб`єкт повинен таким чином організовувати виробництво, щоб бути спроможним виплатити зарплату своїм працівникам, щонайменше тим, що звільнилися з роботи. Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, «що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N1». Відповідно до вищезазначених норм матеріального права позивач мав правові підстави сподіватися на отримання заробітної плати за час своєї роботи на момент звільнення. Відповідач неправомірно не розрахувався з позивачем при звільненні, тому суд повинен захистити порушенні права позивача. На підставі наведеного, суд приходить до висновку стягнути з ПрАТ «Пласт», на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 5 850 гривень 85 копійок, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 74 576 гривень 19 копійок, всього 80 427 грн. 04 коп. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Також стягнути з ПрАТ «Пласт» на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., від сплати якого звільнений при подачі позову позивач.

Outcome: approved