Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя та визнання права власності. Свої позовні вимоги позивач мотивує наступним. Між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований 03 жовтня 1992 року Пришибською селищною радою Михайлівського району Запорізької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 19. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначає, що спільне життя із відповідачем не склалося, у зв'язку із чим між ними погіршились стосунки та фактично припинились шлюбні відносини. Через різні погляди на спільне життя у подружжя почали виникати постійні сварки та непорозуміння, виявились зовсім різні погляди на життя в цілому. 7 років тому відповідач покинув спільне місце мешкання в [INFO] та переїхав на постійне місце проживання до [INFO], де і мешкає до теперішнього часу. Сторони не проживають разом, шлюбні відносини не підтримують. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе. Крім того, позивачем зазначено, що під час шлюбу з відповідачем в 1997 році був збудований будинок № 30 по вул. Космічній в смт. Пришиб, Михайлівського району, Запорізької області, який 13 січня 2009 року був оформлений на відповідача [PERSON], так як земельна ділянка під будинком була виділена саме йому для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. В 2007 році сторонами був придбаний новий автомобіль CHEVROLET LACETTI NF19B 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який також був зареєстрований на відповідача. Під час спільного життя було придбано інше рухоме майно. Після фактичного розірвання шлюбних відносин навесні 2011 року відповідач переїхав до м. Кам'янка Дніпровська Запорізької області, а позивач залишилась мешкати в спільному будинку №. 30 по вул. Космічній в смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області разом з дітьми. Сторонами було прийнято рішення про поділ майна в добровільному порядку наступним чином: у власності позивача залишився весь будинок № 30 по вул. Космічній в смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області, оскільки діти залишились мешкати разом з нею, а в обмін на його 1/2 частину цього ж будинку у власність відповідача перейшла 1/2 частина позивача у автомобілі CHEVROLET LACETTI NF19B 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], та більша частина рухомого майна (телевізори «SAMSUNG», холодильники «АТЛАНТ» та «INDESIT», пральна машина «BOSH», пилосос, кондиціонер «МIDЕА», 2-спальне ліжко з дубу, меблева кухня, диван та 2 крісла, швидкісний велосипед, 4 свині вагою по 120 кг кожна, різні електроінструменти та обладнання по господарству). Відповідачу було передане все рухоме майно, яке він вважав співмірним із вартістю його 1/2 частини будинку, на підставі чого в 2015 році [PERSON] знявся з реєстрації за місцем мешкання у вказаному будинку. Також, 23 квітня 2018 року відповідач отримав від позивача грошові кошти за земельну ділянку площею 0,12га, на якій розташований будинок № 30 по вул. Космічній в смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області, в розмірі 65344,00 гривень. Позивач вважає, що спільне майно з відповідачем підлягає поділу згідно домовленості, досягнутої у 2011 році, оскільки фактично майно було розподілено та кожна із сторін користується та розпоряджається ним на свій розсуд. Зокрема, в будинку № 30 по вул. Космічній в смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області позивач у 2016 році зробила повний ремонт, а відповідач 18 серпня 2011 року самостійно розпорядився автомобілем CHEVROLET LACETTI NF19B 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], іншим рухомим майном. На підставі викладеного просила шлюб з відповідачем розірвати, в порядку поділу спільного майна подружжя припинити право власності [PERSON] на ? частину спільного будинку та право власності на земельну ділянку площею 0,12га, визнавши за позивачем право власності на вказане майно. В судове засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог та просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи у його відсутність. В судове засідання третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомлено. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ЖС № 002826, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Михайлівського районного управління юстиції у Запорізькій області 07 червня 2005 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03.10.1992 року (а.с. 11). Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей, 1993 та [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 12-13). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.01.2009 року, [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.01.2009 року, за [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт Пришиб, вул. Космічна, буд. 30 (а.с.14, 15). Зазначену житловий будинок згідно технічного паспорту має таку технічну характеристику: загальна площа 133,5 кв.м, в тому числі житлова 51,6 кв.м (а.с.16-18). Інвентаризаційна вартість станом на 19.04.2018 року складає 356 352 грн, що підтверджується довідкою КП «Михайлівське районне архітектурно планувальне та техінвентаризаційне бюро» (а.с. 20). Згідно відомостей домової книги за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт Пришиб, вул. Космічна, буд. 30, [PERSON] знято з реєстрації за вказаною адресою 03.09.2015 року (а.с.21-23). Згідно державного акту на право приватної власності на землю Серії ЗП 000011 № 2628 від 11.04.2001 року, [PERSON] рішенням виконавчого комітету Пришибської селищної ради від 19.08.1996 року № 68 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,12га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (а.с.24). Згідно витягу з технічної документації від 23.04.2018 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки, 1200 м2, розташованої на території Пришибської селищної ради за адресою: Запорізька область, Михайлівський район. смт. Пришиб, вул. Космічна, 30, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) складає 65340 грн (а.с. 25). Розпискою від 23.04.2018 року підтверджено отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів в суму 65340,00 грн. в рахунок компенсації вартості зазначеної земельної ділянки за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Пришиб, вул. Космічна, буд. 30, на якій розташований житловий будинок (а.с.26). Згідно відповіді Територіального сервісного центру 2346 Регіонального сервісного центру МВС у Запорізькій області від 05.05.2018 року, транспортний засіб CHEVROLET LACETTI NF19B 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] зареєстрований за [PERSON], 18.08.2011 року ТСЦ 2346 транспортний засіб було знято з обліку для реєстрації, кредит погашено. Згідно заочного рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 24.01.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 28 9417, 32 грн. в рахунок погашення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної [PERSON] внаслідок дорожньо - транспортної пригоди (а.с. 36-43). Постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.03.2018 року, Камянсько- Дніпровським районним ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було відкрито провадження по виконавчому листу № 316/1052/17 від 21.02.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 28 9417, 32 грн (а.с. 45-46). Постановою Камянсько - Дніпровського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 06.04.2018 року, було накладено арешт на все майно боржника [PERSON] в межах суми боргу (а.с. 47) та здійснено опис та арешт майна боржника щодо всього майна, право власності на яке за ним зареєстроване, в тому числі житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Михайлівський район. смт. Пришиб, вул. Космічна, буд. 30 (а.с. 61-63). Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.04.2018 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Михайлівський район. смт. Пришиб, вул. Космічна, буд. 30 згідно свідоцтва про право власності САВ 930087 від 13.01. 2009 року, виданого Пришибською селищною радою Михайлівського району, Запорізької області, на який постановою Камянсько - Дніпровського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 06.04.2018 року за виконавчим провадженням на користь [PERSON] накладено арешт (а.с. 109). Крім того, згідно відомостей про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за виконавчим провадженням внесено запис про арешт рухомого майна, зареєстрованого за [PERSON], а саме: вантажного автомобіля КАМАЗ 5410, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 110). Постановою Камянсько\~-\~Дніпровського районного\~ВДВС Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Запорізькій області\~від 06.06.2018\~року зазначене\~виконавче провадження\~зупинене (а.с.\~81). Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.1\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.1; п.2 ч.2 ст. 16 ЦК: України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, визначає\~СК України Згідно частин 3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить: дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороби, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4\~ст. 65 СК). Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно до ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, - сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сімї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Так, у відповідності до Постанови ВСУ України від 18 травня 2016 року у справі 6-3037 цс 15, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 72 СК України та статтею 372 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (частина четверта статті 65 СК України). Відповідно до частин другої, четвертої, пятої статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення частин четвертої, пятої статті 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Крім того, вирішуючи вказаний спір, суд виходить з того, що за загальним правилом відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Якщо ж майно придбане частково за рахунок отриманого подружжям кредиту, частково - за спільні кошти подружжя, а частково - за рахунок грошових коштів, належних одному з подружжя, то спільною сумісною власністю буде лише та частка майна, що придбана за рахунок кредиту, отриманого подружжям, та за спільні кошти подружжя. Інша ж частка майна, придбана за рахунок грошових коштів, що належали одному з подружжя, буде особистою приватною власністю того з подружжя, за чиї особисті кошти вона придбана. На підтвердження цього положеннями ч. 7 ст. 57 СКУ визначає: якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.10.1992 року. Спільне життя сторін не склалося, у зв'язку із чим між ними погіршились стосунки та фактично припинились шлюбні відносини. Через різні погляди на спільне життя у подружжя почали виникати постійні сварки та непорозуміння, виявились зовсім різні погляди на життя в цілому. Відповідач покинув спільне місце мешкання в [INFO] та переїхав на постійне місце проживання до [INFO], де мешкає і до теперішнього часу. Суд, дослідивши надані докази та вважає, що сімя [PERSON] розпалася повністю, сторони шлюбні відносини не підтримують з 2011 року і підтримувати не збираються, їх спільне життя суперечить інтересам позивача, а збереження сімї є неможливим, тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Також, на підставі наданих та досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що за час шлюбу сторонами в 1997 році був збудований будинок № 30 по вул. Космічній в смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області, який 13 січня 2009 року був оформлений на відповідача [PERSON], так як земельна ділянка під будинком була виділена саме йому для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. В 2007 році сторонами був придбаний новий автомобіль CHEVROLET LACETTI NF19B 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який також був зареєстрований на відповідача. Під час спільного життя було придбано інше рухоме майно. Зазначене майно, яке є обєктом спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу між сторонами згідно домовленості, досягнутої між ними у 2011 році, оскільки фактично кожна із сторін користується та розпоряджається ним на свій розсуд. Так, після фактичного розірвання шлюбних відносин, навесні 2011 року, відповідач переїхав до м. Кам'янка Дніпровська Запорізької області, а позивач залишилась мешкати в спільному будинку №. 30 по вул. Космічній в смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області разом з дітьми. Сторонами було прийнято рішення про поділ майна в добровільному порядку наступним чином: у власності позивача залишився весь будинок № 30 по вул. Космічній в смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області, оскільки діти залишились мешкати разом з нею, а в обмін на його 1/2 частину у спільному сумісному майні у власність відповідача перейшов автомобіль CHEVROLET LACETTI NF19B 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], та більша частина рухомого майна (телевізори «SAMSUNG», холодильники «АТЛАНТ» та «INDESIT», пральна машина «BOSH», пилосос, кондиціонер «МIDЕА», 2-спальне ліжко з дубу, меблева кухня, диван та 2 крісла, швидкісний велосипед, 4 свині вагою по 120 кг кожна, різні електроінструменти та обладнання по господарству). Відповідачу було передане все рухоме майно, яке він вважав співмірним із вартістю його 1/2 частини будинку, на підставі чого в 2015 році [PERSON] знявся з реєстрації за місцем мешкання у вказаному будинку. Також, 23 квітня 2018 року відповідач отримав від позивача грошові кошти за земельну ділянку площею 0,12га, на якій розташований будинок № 30 по вул. Космічній в смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області, в розмірі 65340,00 гривень. Наявність майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, його вартість, порядок та спосіб поділу підтверджується в судовому засіданні наданими доказами та визнана сторонами. Відповідно до ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. При відшкодуванні шкоди, завданої кримінальним правопорушенням одного з подружжя, стягнення може бути накладено на майно, набуте за час шлюбу, якщо рішенням суду встановлено, що це майно було придбане на кошти, здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Аналіз зазначеної норми закону дає підстав вважати, що накладання стягнення на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя при відшкодуванні шкоди, заподіяної злочином одного з подружжя, можливо, якщо буде встановлено, що це майно було набуте за кошти, які набуті злочинним шляхом, наприклад, за вкрадені гроші був набутий автомобіль, садиба, які зареєстровані на дружину крадія, це повинно бути встановлено вироком суду за кримінальною справою за звинуваченням чоловіка, визнаного винним в скоєнні злочину. Звернення судових рішень до виконання вироку проводиться за правилами статті 368 ЦПК України, установленими для накладання стягнення на майно боржника. Тобто, при надходженні до державного виконавця виконавчого листа він накладає стягнення на вищеназвані автомобіль, садибу, хоча вони і зареєстровані на ім'я дружини. Відповідно до статті 73 СК вони не можуть бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, той з подружжя, хто заподіяв шкоду майну або особі іншого громадянина, державі, сам несе відповідальність перед ними, якщо це не витікає з кримінальної справи. Тому за вимогою потерпілого стягнення може бути накладено лише на майно дружини чи чоловіка, заподіювача шкоди. Якщо вироком суду був задоволений цивільний позов потерпілого в частині відшкодування шкоди або застосована конфіскація майна засудженого, на виконання Цієї частини вироку було описано майно засудженого, на яке претендує як на частку в спільнім майні подружжя, то цей із подружжя має право на виключення цього майна 3 акта опису шляхом подання позову до суду. Таке право має той з подружжя, який не засуджений. Якщо подружжя володіє на праві сумісної спільної власності неподільною річчю, наприклад, трактором, автомобілем, мотоциклом, тобто джерелом підвищеної небезпеки (стаття 1187 СК), то його конкретним володільцем є той з подружжя, на кого він зареєстрований або хто ним керував під час ДТП і причинив шкоду майну, здоров'ю іншому громадянину. Другий співвласник у цей час не може бути володільцем джерела підвищеної небезпеки, оскільки не здійснював діяльність з його керування, у зв'язку з чим не може нести і відповідальність за шкоду, яку завдав його співвласник при ДТП. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні , тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved