Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області та [PERSON] про визнання права власності на самочинне будівництво, посилаючись на те, що вони згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 336111 від 06.05.2005 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Тарутинської селищної ради № 389 від 28.04.2005 року та зареєстрованого Тарутинським РБТІ 11.05.2005 року за № 10681776 в рівних частках, які складають по 1/2 кожному є власниками двокімнатної квартири загальною площею 48.1 кв.м., житловою площею 29.2 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS]. У 2010 році, маючи на меті поліпшення житлових умов вони на підставі рішення виконкому Тарутинської селищної ради Одеської області №566 від 31.03.2010 року " Про надання дозволу на проектування кам"яного сараю на місці дерев"яного сараю, веранди замість існуючої дерев"яної веранди по всій довжині квартири [ADDRESS]" та виготовленого, але не затвердженого проекту, самовільно дободували до зазаначеної квартири нові приміщення, а саме: коридор, площею 8.9. кв.м., житлову кімнату, площею 11.4 кв.м., тамбур, площею 2.3. кв.м., комору, площею 6.7 кв.м., кухню, площею 9.2 кв.м., навіс, ганок, сарай, не порушуючи при цьому чинних будівельних норм, та правил. 03 липня 2013 року ними був виготовлений технічний паспорт на квартиру [ADDRESS]. При зверненні з заявою до виконкому Тарутинської селищної ради щодо оформлення права власності на самостійно добудовані приміщення їм було відмовлено, на підставі рішення виконкому Тарутинської селищної ради №231 від 06.08.2013 року. У зв"язку з цим позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом та просили позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов та пояснив суду, що він та його син [PERSON] є власниками в рівних частках квартири [ADDRESS]. У 2010 році він отримав дозвіл згідно рішення виконкому на проектування кам"яного сараю на місці дерев"яного сараю, веранди замість існуючої дерев"яної веранди по всій довжині квартири [ADDRESS]. Після цього вони дободували вищезазаначені будівлі. На теперішній час Тарутинська селищна рада відмовила в визнанні за ними права власності на ці будівлі., тому просить задовольнити позов в повному обсязі. Позивач [PERSON] дав аналогічні пояснення та просив позов задовольнити. Представник відповідача Тарутинської селищної ради Одеської області та відповідачка [PERSON] позов визнали та вважали за можливим визнати право власності на самочинне будівництво за позивачами. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд, не зважаючи на те, що відповідачі визнали позов, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачі є власниками двокімнатної квартири, розташованої [ADDRESS]. На підставі рішення виконавчого комітету Тарутинської селищної ради №566 від 31.03.2010 року " Про надання дозволу на проектування та будівництво, переобладнання житла та господарських споруд" позивачу було надано згоду на проектування кам"яного сараю на місці власного дерев"яного сараю, веранди замість існуючої дерев"яної веранди по всій довжині квартири [ADDRESS] на землях комунальної власності селищної ради та забов"язано надати проектну документацію на затвердження. У 2010 року позивачі, для поліпшення своїх житлових умов, не маючи при цьому відповідного на те дозволу, добудували до зазаначеної квартири нові приміщення, а саме коридор, площею 8.9. кв.м., житлову кімнату, площею 11.4 кв.м., тамбур, площею 2.3. кв.м., комору, площею 6.7 кв.м., кухню, площею 9.2 кв.м., навіс, ганок, сарай. Також в судовому засіданні встановлено, що позивачі не мають права власності на земельну ділянку, на якій розташована їх квартира. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивачі не зверталися до зазанчених законом органів, до компетенції яких належить вирішення питань про дозвіл проведення будівництва (реконструкції) та прийняття новоствореного об"єкта до експлуатаці. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника ( користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. За загальними правилами особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим власник земельної ділянки у відповідності до ч.2 ст.375 ЦК України набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди, інше нерухоме майно, тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може у відповідності до ч.5 ст.376 ЦК України визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про основи містобудування" будівництво об"єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад. Закінчені будівництвом об"єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України. Статтею 29 Закону України " Про планування і збудову територій" визначено, що дозвіл на виконання будівельних робіт надаєтьсся інспекціями державного архітектурно- будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів на підставі проектної документації, погодженої та затвердженої в порядку, визначеному законодавством. Здійснення будівельних робіт на об"єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здіснення не визначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством. Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, а якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстраці, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм та правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно до Постанови №6 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України ( про правовий режим самочинного будівництва), відповідно до ст.376 ЦК України не може бути застосовано правила ст.376 УК України при вирішені справ за позовами: - про визнання права власності на самочинно переобладені квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема ст. 383 ЦК України та відповідними нормами Житлового кодексу України щодо власників квартир; - про визнання права власності на самочинно збудовані тимчасові споруди; - про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). Приймаючи до увади вищезазаначене, суд приходить до висновку щодо відмови у позові. На підставі викладенного, ст. ст. 375-376, 331 ЦК України, п.7 Постанови Пленому Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правоий режим самочинного будівництва) ,

Outcome: dismissed