Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулось Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 28.07.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. Виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, який відповідно до п. 1.1.1.44 договору - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Пунктами 1.1.1.67., 1.1.5.1., 1.1.5.2. договору передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, банк використав своє право щодо зміни умов договору, а саме: 1) впроваджені зміни відсоткової ставки із 01.09.2014 р. до розміру 34,8% річних, із 01.04.2015 р. до розміру 43,2% річних. Зміна розміру відсотків повністю узгоджується із діючим законодавством оскільки при такій зміні розмір існуючих зобов`язань не збільшується оскільки підвищена відсоткова ставка застосовується лише до тих майбутніх операцій по використанню кредитного ліміту, що здійснені після зміни розміру відсоткової ставки, що передбачено п. 2.1.1.2.10., а саме - за користування кредитом (за виключенням пільгового періоду) клієнт сплачує банку фіксовану процентну ставку від суми трат, здійснених за рахунок кредиту. 2) із 01.09.2015 впроваджені зміни умов та правил надання банківських послуг, в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п.2.1.1.3.1. клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту. 3) із 01.04.2019 р. впроваджені зміни умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: - 86,4% - для картки "Універсальна"; - 84,0% - для картки "Універсальна голд". АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме згідно до п. 2.1.1.3.1. погашення кредиту та процентів здійснюється наступними шляхами: -договірним списанням - клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором, 1 числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта за цим договором (здійснювати договірне списання); - внесенням клієнтом коштів у готівковій або безготівковій формі в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту. Таким чином, у разі відсутності коштів на рахунках, відповідач здійснює погашення кредиту та процентів внесенням грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Згідно до п. 1.1.1.60. договору мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань відповідача, які щомісяця повинен сплачувати відповідач протягом терміну дії карти. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості клієнта. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. Прострочене тіло кредиту - це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використані кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашене частково не у повному обсязі. Прострочені відсотки - це нараховані відсотки за користування кредитним лімітом, які на конкретну дату мали бути погашені відповідачем, але не погашені, або погашені частково не у повному обсязі. Якщо на дату нарахування процентів клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів. Згідно п. 2.1.1.2.9 договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до числа місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредиту, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату здійснення трат за рахунок кредиту. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.2.11. договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.3.5. договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500.00 грн. (в еквіваленті 500.00 грн. за кредитними картками відкритим у валюті 1130) + 5% від суми позову. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесення коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 21.01.2020 року має заборгованість - 28094,82 грі з яких: 19088,65 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 19088,65 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2347,15 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 4844,98 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). 1314.04 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до п. 1.1.6.1. договору, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Які на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, в автоматично лонгується на той же строк. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтерес АТ КБ "Приватбанк". Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ 'Приватбанк" заборгованість у розмірі 28094,82 грн. за кредитним договором № б/н від 28.07.2010 року, судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 05.03.2020 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження та призначено судове засідання з повідомлення 9викликом) сторін. Відповідачка 24 березня 2020 року на електрону адресу суду направила заяву про розгляд справи без її участі. У зверненні також зазначила, що є інвалідом 3-ї групи, має сина, який є інвалідом дитинства. Кредит у банку брала щоб купити дитині слухові апарати. Сплачувала кредит коли була можливість, на даний час за браком коштів кредит не сплачує. 14 квітня 2020 року відповідачка надіслала заяву про застосування строків позовної давності та відмову у позові. Представник позивача, яким підписано позовну заяву, у позові у прохальній частині вказано, що в разі неявки в судове засідання відповідача АТ КБ «Приватбанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Ухвалою суду від 15.04.2020 року відкладено розгляд цивільної справи на 27 травня 2020 року, про що повідомлені сторони. У зв`язку з подачею відповідачкою заяви про застосування строків позовної давності, виникла необхідність надання позивачем до суду детального розрахунку заборгованості із зазначенням дати, місця та розміру внесених відповідачкою платежів за кредитом, тому рекомендовано представнику позивача надати до суду: - детальний розрахунок заборгованості [PERSON] за заявою б/н від 28.07.2010 року, за якою вона отримала кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, із зазначенням в такому розрахунку даних про дату, місце та розміру внесених відповідачкою платежів за кредитом. - відомості про термін дії платіжних карток, відкритих на ім`я [PERSON] та нею отриманих. 28 квітня 2020 року на виконання ухвали суду від 15 квітня 2020 року від позивача надійшло повідомлення про неможливість надати суду більш детальний розрахунок заборгованості з технічних причин. З метою встановлення судом обставин нарахування та погашення складових заборгованості направили на адресу суду виписку по кредитному рахунку клієнта та довідку на підтвердження отримання клієнтом кредитних карток з певним терміном дії. Ухвалою суду від 27 травня 2020 року визнано явку представника позивача - Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» обов`язковою для надання особистих пояснень по справі. Відкладено судове засідання на 13 годину 30 хвилин 29 липня 2020 року. 29 липня 2020 року представник позивача до судового засідання не з`явився, будь-яких заяв, клопотань або пояснень до суду не направляв. У зв`язку з неявкою представника позивача, тобто не виконання представником позивача вимог ухвали суду від 27.05.2020 року, судове засідання відкладено на 1 вересня 2020 року, про що повідомлено позивача шляхом направлення копії ухвали та судової повістки на електрону адресу та на поштову адресу. 1 вересня 2020 року представник позивача до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. 28.07.2010 року [PERSON] підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, виявила бажання оформити на своє ім`я карту «Універсальну», бажаний кредитний ліміт - 1000 гривень (а.с.12). Яка саме карта «Універсальна», з яким пільговим періодом, з яким кредитним лімітом, який розмір відсотків, строк дії карти (строк дії договору) суду не надано доказів, представник позивача не виконав вимоги ухвали суду про обов`язкову участь в судовому засіданні, тому у суду відсутня була можливість встановити ці дані шляхом отримання відповідей від представника позивача в судовому засіданні. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, саме так передбачено у статті 81 ЦПК України, проте позивач (уповноважений представник позивача) вказану вимогу закону проігнорував. Факт використання відповідачем кредитних кошти підтверджується анкетою-заявою позичальника, розрахунком банку, випискою по рахунку відповідача та не заперечується самим відповідачем. Відповідно до довідки банку (а.с.74) за укладеним між сторонами кредитним договором б/н було надано такі кредитні картки: [NUMBER] - дата відкриття 24.04.2014 - термін дії 04/17; [NUMBER] - дата відкриття 06.05.2017 - термін дії 07/20. Яка карта була видана [PERSON] 28.07.2010 року, з яким номером та терміном дії, відомостей суду не надано. Згідно виписці за кредитним договором вбачається, що відповідачка користувалась наданими банком грошовими коштами за допомогою кредитних карток. Останнє зняття готівки з карти № [NUMBER] у банкоматі в сумі 100 гривень відбулося 23.05.2016р., а останнє поповнення готівкою у терміналі самообслуговування в сумі 170 гривень відбулося 06.06.2016 року. Останнє поповнення готівкою картки № [NUMBER] в терміналі самообслуговування 11.01.2019 року на суму 600 гривень (а.с. 70-73). Також з даної виписки вбачається, що 28.07.2010 було встановлено кредитний ліміт в сумі 1000 грн; 28.07.2010 кредитний ліміт - 0,00 07.12.2010 кредитний ліміт збільшено до 1000,00 грн; 15.02.2011 кредитний ліміт збільшено до 1400,00 грн; 09.04.2011 кредитний ліміт збільшено до 1600,00 грн; 15.02.2011 кредитний ліміт збільшено до 2000,00 грн; 25.07.2013 кредитний ліміт збільшено до 4000,00 грн; 01.08.2013 кредитний ліміт збільшено до 7200,00 грн; 10.12.2013 кредитний ліміт знижено до 0,00 грн. На підтвердження заборгованості позивача за кредитним договором б/н від 28.07.2010 позивачем до позову надано розрахунок, який складається з трьох частин. Згідно з першою частиною розрахунку заборгованість за вказаним договором за станом на 07.11.2015 відсутня (а.с.5-6). Згідно з другою частиною розрахунку кредитна заборгованість позивача за період з 01.06.2015 по 30.09.2019 склала: за тілом кредиту 19088,65 гривень, у тому числі за поточним тілом кредиту - 14484,94 гривень та за простроченим тілом кредиту - 4603,71 гривень; за нарахованими відсотками - 0,00 грн, за пенею за прострочене зобов`язання - 4494,98 гривень, за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 350 грн, загальна заборгованість за наданим кредитом 23933,63 гривень (а.с.7-10). Крім того у цій частині розрахунку позивачем вказано: погашено заборгованості за тілом кредиту - 1357,11 гривень, погашено заборгованості за простроченим тілом кредита - 18764,74 гривень, погашено заборгованості по нарахованим відсоткам - 0,00, погашено заборгованості про простроченим відсоткам - 0,00, погашено заборгованості по пені - 1700,00 гривень. Згідно з третьою частиною розрахунку кредитна заборгованість позивача за період з 01.12.2019 по 21.01.2020 склала: за тілом кредиту 19088,65 гривень, у тому числі за простроченим тілом кредиту - 19088,65 гривень, за нарахованими відсотками - 0,00 грн, за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України, - 2347,15 гривень, за пенею - 4844,98 гривень, за судовими штрафами - 1814,04 гривень, всього 28094,82 гривень (а.с.11). Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Предметом позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» є виникла за станом на 21.01.2020 заборгованість: за тілом кредиту 19088,65 гривень, у тому числі за простроченим тілом кредиту - 19088,65 гривень, за нарахованими відсотками - 0,00 грн, за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України, - 2347,15 гривень, за пенею - 4844,98 гривень, за судовими штрафами - 1814,04 гривень, всього 28094,82 гривень. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Згідно за ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За положеннями ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їхнього відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Матеріали справи не містять підтверджень, зміст яких саме Тарифів і Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач, що саме з ними вона ознайомилася і погодилася, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. У зв`язку з тим, що розміщені на офіційному сайті позивача Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим банком з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, підтвердження про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг не надані, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 і має бути застосована і у цій справі, виходячи з тотожності правовідносин сторін. Беручи до уваги основні засади цивільного законодавства та необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вищенаведеному рішенні зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Відтак, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк, зокрема, щодо впровадження підвищення процентної ставки за користування кредитом з 01.09.2014 до 34,80% річних, та з 01.04.2015 до 43,20% річних; впровадження з 01.09.2015 змін в частині нарахування відсотків, згідно з якими клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту (п.2.1.1.3.1. Умов та правил); впровадження з 01.04.2019 змін до Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, відповідно до яких у разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнт зобов`язується сплатити на користь банку проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які згідно з ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% для картки «Універсальна голд» (п.2.1.1.3.12. Умов та правил). Таким чином, з огляду на встановлені обставини, приведені правові нормі та правові висновки, позицію позивача, який довів наявність будь-якої домовленості з банком щодо вищевказаних умов кредитування, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками, нарахованими з 01.12.2019 за прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України у розмірі 86,4% в сумі 2347,15 гривень, немає, а тому позовні вимоги в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, стаття 1056-1 ЦК України визначає, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку; умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 489/9289/14-ц, в разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такий висновок наведений також у постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17. Позивачем не заявлені вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, так в розрахунку заборгованості вказано, що заборгованість за нарахованим та простроченими відсотками становить 0,00 гривень. Але, як видно з цього ж розрахунку, банком в односторонньому порядку збільшувався розмір відсотків. Відповідачка поповнюючи кредитну картку, про це не була повідомлена, що потягло за собою зарахування коштів не на погашення тіла кредиту, а на погашення збільшених відсотків. Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд виходить з наступного. В укладеному кредитному договорі від 28.07.2010 у вигляді анкети - заяви сторони обумовили у письмовому вигляді розмір кредитного ліміту - 1000 гривень. Розмір відсотків у анкеті-заявці не вказаний. Розмір кредиту обумовлено кредитним лімітом у 1000 гривень, який у наступному змінювався як у бік зменшення, так і у бік збільшення. Максимальний кредитний ліміт, який був наданий банком відповідачці 01.08.2013р. та становив 7200 грнивень. Відповідач не заперечувала, що вона користувалася цією позикою. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем. Між тим, банк вимагає повернути значно більшу суму, ніж відповідач позичила, а саме позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту становлять - 19088,65 гривень. Обґрунтовуючи таку суму заборгованості, банк послався на п.2.1.1.3.1. Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого погашення кредиту та процентів здійснюється договірним списанням, тобто, коли клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором. Цей пункт, як вбачається зі змісту, було впроваджено до Умов і правил з 01.09.2015. З розрахунку Банку, його другої частини, (а.с.7-10 ) вбачається, що тіло кредиту штучно збільшено за рахунок нарахованих відсотків на заборгованість за кредитом за збільшеною ставкою 43,20% річних. Тобто, тіло кредиту щомісячно збільшувалося на суму цих відсотків та з цієї збільшеної сумі у наступному місяці знову нараховувалися відсотки. В результаті за період з 01.04.2016 по 30.09.2019 загальна сума тільки «Відсотків погашених за рахунок кредиту» (графа 4 розрахунку) склала 25413,44 гривень. Отже, фактично у нарахованій заборгованості за тілом кредиту приховані відсотки за користування наданою позикою. Оскільки судом встановлено, що домовленості між відповідачем та банком щодо вищевказаних умов кредитування не було, нарахування за такою схемою заборгованості за тілом кредиту в сумі 19088,65. є необґрунтованим, неприйнятним та таким, що порушує права відповідача як споживача у кредитних правовідносинах. Сплачена відповідачем у погашення заборгованості за кредитом сума за період з 01.06.2016 по 30.11.2019 у розмірі 21819,86 гривень цілком покриває максимальну суму отриманого нею кредиту, що дає суду підстави для висновку про те, що у стягненні заборгованості за тілом кредиту в сумі 19088,65 слід відмовити. Відповідно до розрахунку позивача нараховано відповідачу пеню за прострочення зобов`язання в сумі 4844,98 гривень та штрафи за невиконання останнім зобов`язань за кредитним договором: 500 грн - фіксована частина штрафу та 1314,04 гривень. - процентна складова штрафу. Законом України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» накладений мораторій на виконання договірних зобов`язань та на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобов`язаннями. Так, статтею 2 зазначеного Закону передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань, зокрема за договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 -УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053». Місцем проживання позивачки на весь період виникнення правовідносин з відповідачем є м. Покровськ (колишній Красноармійськ) Донецької області. Місто Покровськ (колишній Красноармійськ) Донецької області відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між набранням чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України». Відповідно до ч.2 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Проте, Указ про завершення проведення антитерористичної операції Президентом України не видавався, а тому і Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на теперішній час є чинним. В Указі Президента України від 30 квітня 2018 року №116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях» не йдеться мова про завершення проведення антитерористичної операції. А рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях є засекреченим. Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення пені та штрафів також не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскільки суд дійшов висновку про те, що позов в цілому не підлягає задоволенню, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача і не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed