Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

01 вересня 2021 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому [PERSON] , [PERSON] просять визнати за ними право власності по 1/4 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , як за колишніми членами колгоспного двору, і за [PERSON] - на 1/4 частку вказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] та на 1/4 частку зазначеного будинку в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] . Позов аргументують тим, що вказаний житловий будинок мав статус колгоспного двору і станом на 15 квітня 1991 року в будинку проживали: [PERSON] - голова колгоспного двору (померла [INFO] ) та члени колгоспного двору: [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] , [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , пiсля смерті якої відкрилася спадщина на 1/4 частку спадкового будинку, яку прийняла її дочка [PERSON] , подавши заяву про прийняття спадщини, на підставі якої державним нотаріусом Ніжинської державної нотаріальної контори відкрито спадкову справу № 450/2002 та видано свідоцтво про право на спадщину за законом вiд 10 грудня 2002 року на земельну частку (пай), яка належала померлій [PERSON] на підставі сертифiката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0334545. [INFO] помер [PERSON] , пiсля смерті якого відкрилася спадщина на 1/4 частку житлового будинку [ADDRESS] , яку прийняла дружина [PERSON] , про що Другою Чернігівською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 54/2021 i видано свідоцтво про право на спадщину за законом вiд 02 квітня 2021 року на земельну ділянку, яка належала померлому [PERSON] на підставі державного акта на право власності на землю серії ЯМ №574194. Постановою Другої чернігівської державної нотаріальної контори від 01.06.2021 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, оскільки не надано правстановлюючого документу на нього, а подано лише довідку комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації», згідно із якою спірний житловий будинок має статус колгоспного двору і зареєстрований вцілому за його головою - [PERSON] , при цьому станом на 15.04.1991 в будинку проживали і інші члени колгоспного двору, але у документах зазначено лише голову колгоспного двору, а інформація про інших членів двору відсутня. За інформацію Носівської міської ради № 19-11/2096 вiд 17.08.2021 зареєструвати за [PERSON] та за [PERSON] право власностi по 1/4 частці у домоволодінні [ADDRESS] не можливо, так як державний реєстратор Носівської міської ради не наділений правом визначення часток у праві власностi на нерухоме майно колгоспного двору. Таким чином, [PERSON] має право на 3/4 (1/4+1/4+1/4) частки в вищевказаному домоволодiннi, з яких на 1/4 частку - в порядку спадкування за законом пiсля померлої [INFO] матері [PERSON] , на 1/4 частку - в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] та на 1/4 частку - як за членом колишнього колгоспного двору. [PERSON] має право на 1/4 частку у зазначеному домоволодiннi, як член колтшнього колгоспного двору. Ухвалою від 03 вересня 2021 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом на 21.10.2021. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, їх представник - адвокат Коршок О.Г. подала до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримку позову. Представник відповідача - Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Як вбачається з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] він та наявні за вказною адресою господарські будівлі і споруди збудовані у період з 1965 по 1990 роки (а.с. 26). Вiдповідно до довідки № 00843 від 01.04.2021 комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради житловий будинок [ADDRESS] станом на 31.12.2012 зареєстрований на праві особистої власності за колгоспним двором, голова якого [PERSON] в цілому згідно свідоцтва про право власностi на житловий будинок, виданого виконкомом Ніжинської районної Ради народних депутатгв 23.08.1989 на підставі рішення за № 4 в 26.01.1989, зареєстровано в Ніжинському міжміському бюро технічної інвентаризації 23.08.1989 (а.с.11). Згідно довідки, виданої Лосинівською селищною радою Ніжинського району Чернігівської області №28 від 15.02.2021, станом на 15.04.1991 у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , проживали: [PERSON] - голова колгоспного двору (померла [INFO] ) та члени колгоспного двору: [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] , [PERSON] (а.с.12). Створення і діяльність колгоспного двору врегульовувалось положеннями статтей 120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Закон Української РСР "Про власність", який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття "колгоспний двір" і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Так, відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 6 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, ще регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Оскільки голова та член двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, адже мешкали в домоволодінні станом на вказану дату, розмір їх часток визначається виходячи з рівності їх часток на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по 1/4 частці кожна. [INFO] [PERSON] померла, про що виконкомом Данинської сільської ради Ніжинського району зроблено відповідний актовий запис за № 11, підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 13). [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] , що підтверджуєтться свідоцтвами про народження та про шлюб (а.с. 15, 16). Відповідно до довідки, виданої Данинським старостинським округом Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області №6-114 від 23.02.2021, на день смерті [PERSON] постійно була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . Разом з нею на день смерті за вищевказаною адресою проживала та була зареєстрована дочка - [PERSON] , зять [PERSON] та внук [PERSON] (а.с.14). У копіях матеріалів спадкової справи №450/2002 до майна померлої [INFO] [PERSON] , надісланої на запит суду державним нотаріальним архівом Чернігівської області, міститься заява [PERSON] про прийняття спадщини та копія свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай). Таким чином, спадщину за законом на 1/4 частку спадкового будинку після смерті [PERSON] , як спадкоємець за законом на підставі ст.ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР прийняла її дочка - [PERSON] [PERSON] [INFO] помер, про що Данинською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області зроблено відповідний актовий запис за № 12, підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.18). Згідно до довідки, виданої Данинським старостинським округом Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області №6-113 від 23.02.2021, на день смерті [PERSON] постійно був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті за вищевказаною адресою проживала та була зареєстрована його дружина - [PERSON] (а.с.19). Відповідно до копії спадкової справи №54/2021, яка надійшла від Другої чернігівської державної нотаріальної контори на запит суду, після померлого [INFO] [PERSON] заяву про прийняття спадщини подала [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Відомостей про проживання із [PERSON] на час його смерті інших осіб, окрім дружини [PERSON] , чи подання іншими особами заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після його смерті, матеріали справи не містять. Отже, спадщину за законом на 1/4 частку спадкового будинку після смерті [PERSON] , як спадкоємець за законом на підставі ст.ст. 1261, 1268, 1269 ЦК України прийняла його дружина - [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори від 01.06.2021 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки в наданих нотаріусу документах вказано, що житловий будинок належить колгоспному двору, при цьому, зазначено лише голову колгоспного двору, а інформація про інших членів двору відсутня, за даними довідки органу місцевого самоврядування вбачається, що в житловому будинку проживали і інші особи, які також мають право на частку в майні колгоспного двору, тому оформити спадщину на підставі правовстановлюючого документу не вбачається за можливе (а.с.21). Державним реєстратором Носівської міської ради Вовкогон Н.С. та [PERSON] відмовлено у проведенні реєстрації права власностi по 1/4 частки у домоволодінні [ADDRESS] , так як державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власностi на нерухоме майно колгоспного двору (а.с. 22). Таким чином, попри наявність у позивачів часток у праві власності на домоволодіння, такі права за наданими документами державним реєстратором та нотаріусом не визнаються, і вони позбавлені можливості провести його державну реєстрацію. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, що має місце по відношенню до спадщини, яка відкриласі після смерті [INFO] [PERSON] , застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини(ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Щодо спадщини, яка відкрилася після смерті [INFO] [PERSON] , застосовуються положення ЦК України, відповідного до ст. 1216, 1217 якого спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивачі позбавлені можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому їх права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ними права власності. Суд доходить висновку про наявність підстав для визнання за позивачами права власності по 1/4 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , як за колишніми членами колгоспного двору, і за [PERSON] - на 1/4 частку вказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] та на 1/4 частку зазначеного будинку в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] .

Outcome: approved