Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

24 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування військово - цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області в якому просить, уточнивши письмово свої позовні вимоги 26.02.2018року(а.с.103-105) встановити його участь у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], а саме: два рази на місяць, з 14 години першої та третьої п'ятниці до 18 годин першої та третьої неділі місяця за місцем реєстрації батька за адресою: [ADDRESS], або за місцем його тимчасового проживання, як внутрішньо переміщеної особи, за адресою: [ADDRESS] з можливістю відвідування родичів, проведення культурної програми, як у Донецьку, так і по території всієї України; під час шкільних канікул, першої їх частини, відповідно до розкладу занять, відповідач [PERSON], або треті особи, у яких перебуває дитина, повинні передати дитину батькові для оздоровлення, спільного відпочинку, проведення культурної програми і відвідування родичів, як за місцем реєстрації батька за адресою: [ADDRESS], так і за місцем його тимчасового проживання, як внутрішньо переміщеної особи, за адресою: [ADDRESS]; надати право на тимчасове вивезення дитини [PERSON], [INFO], з м. Донецька на територію України і повернення назад в м.Донецьк за місцем проживання дитини, без супроводу, і нотаріально завіреної заяви матері, на період участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначеного судом, для оздоровлення, спільного відпочинку, проведення культурної програми і відвідування родичів; не перешкоджати спілкуванню його з дочкою за допомогою засобів зв"язку; у разі зміни планів матір"ю дитини час спілкування батька переходить на наступну п"ятницю календарного тижня, або додається до частини шкільних канікул, на вибір. Позов обґрунтовано тим, що позивач з відповідачем [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, в якому народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Після розлучення та на даний час дитина проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. З вересня 2016 року позивачу з боку відповідача влаштовуються перешкоди у спілкуванні з дитиною. Відповідач зі своєю сім'єю створює необґрунтовану, конфліктну ситуацію використовуючи дитину як засіб маніпуляції, проявляючи неповагу до закону та прав дитини. Згоди щодо участі батька у вихованні дитини сторони у добровільному порядку не дійшли. 27 грудня 2016 року позивач звернувся в адміністрацію Калінінського району м. Донецька із заявою про встановлення порядку його участі у вихованні доньки, доклавши всі необхідні документи. 25 січня 2017 року комісія, при адміністрації Калінінського району м.Донецька так званої "ДНР" розглянувши зібрані матеріали видала своє розпорядження з визначенням участі позивача у вихованні доньки наступним чином: один раз на місяць - у п'ятницю з 16:00 до суботи 17:00 на території батька; в канікулярні дні, також один раз у місяць - у п'ятницю з 16:00 до суботи 17:00, також на території батька. Однак ситуація ускладнилася, прохання про додаткове спілкування з дочкою поза рекомендованого графіка ігнорувалися відповідачем та її теперішнім чоловіком. Відтепер позивач не може забирати дитину після школи, гуляти і відводити за місцем проживання відповідача, не може провести свою дитину в поліклініку та секції для занять спортом, повноцінного проведення культурної програми. Права вільного спілкування по телефону з дочкою його також було позбавлено. Рекомендації в розпорядженні комісії місцевої соціальної служби були усвідомлені відповідачем, як повне позбавлення батька батьківських прав поза призначеного часу. Реагуючи на систематичні скарги дочки на грубе і жорстке ставлення до неї матері з новим чоловіком, позивач звернувся із заявою в поліцію. У лютому 2017 року після проведеної перевірки, з виходом на місце навчання дитини, відділом у справах неповнолітніх Калінінського району м.Донецька, факт грубого поводження з дочкою позивача підтвердився, у зв'язку із чим сім'я була поставлена на облік по жорстокому поводженню з дитиною. Відповідач зі своїм чоловіком вже близько року формує у дитини негативне ставлення до окремо проживаючого батька в обмін на безконфліктне існування поруч з собою і членами її сім'ї. Позивач знаходився поруч зі своєю дочкою з самого її дитинства, щодня гуляв з нею, забирав з дошкільного закладу, забирав на вихідні до себе додому, відпочивав влітку в селі та на морі. З вересня 2016 року відповідач постійно ухиляється у видачі нотаріально завіреної заяви позивачу на вивезення дитини на територію України з міста Донецька і назад. На підставі викладеного, позивач змушений звернутись до суду для захисту своїх батьківських прав та прав його неповнолітньої дочки. Ухвалою суду від 15.02.2018 до участі у справі в якості третьої особи замість зазначеного в позовній заяві Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області залучений Орган опіки та піклування військово - цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області, В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав суду усні пояснення, які відповідають змісту позовних вимог, суду пояснив, що за місцем реєстраціїне непідконтрольній території у м. Донецьку в своїй квартирі він проживає приблизно п"ять днів на місяць, увесь інший час проживає на території міста Торецька Донецької області, на території Олександропільської сільської ради Ясинуватського району Донецької області с. Пантелеймонівка, вул Степова, 19, він має земельну ділянку, яку обробляє, де неодноразово у літній період була дитина [PERSON]( а.с.150). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, посилаючись на доводи, викладені у відзиві відповідача на уточнену позовні вимоги від 22.03.2018 року. Згідно відзиву, відповідач просила позовні вимоги задовольнити частково, встановивши участь позивача у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною, донькою [PERSON], [INFO], визначивши такий порядок участі батька у вихованні доньки: два рази на місяць з 14-00 години та третьої п'ятниці до 19-00 години цього дня - на житловій площі батька за адресою [ADDRESS], або в іншому звичному для дитини місці; в канікулярний період, у першій або другій половині шкільних канікул за домовленістю з матір'ю, щоденно з 08-00 год. до 20-00 год. - на житловій площі батька за адресою [ADDRESS], або іншому звичному для дитини місці. В іншій частині позовних вимог відповідач просила відмовити та судові витрати розподілити між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що Орган опіки та піклування не вивчав умов його життя позивача, ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. До своєї позовної заяви позивач не додав висновку цієї Служби, яка б на підставі зазначених обставин визначила способи його участі у вихованні дитини і спілкуванні з донькою. Оскільки умови життя батька не вивчені, відповідач не може погодитись з вимогами стосовно перебування у нього дитини з 14 години першої та третьої п'ятниці до 18 годин першої та третьої неділі місяця за місцем проживання батька та у першій половині шкільних канікул на території батька як в [ADDRESS], так і за місцем реєстрації в [ADDRESS], оскільки немає підтверджень того, що для дитини на даний час за її віком створені всі належні для побуту умови. З доданих до позову документів не вбачається, на якій правовій підставі позивач користується квартирою [ADDRESS]. Згідно довідки про доходи позивача, його матеріальний стан на даний час не дозволяє забезпечувати належні умови для перебування дитини у нього тривалий період часу. Відповідач не визнає вимогу стосовно надання позивачу права на тимчасове вивезення дочки з м. Донецьк на територію України і повернення назад в м.Донецьк з місцем проживання дитини без супроводу матері та її згоди, оскільки в такому випадку порушуються і права дитини, і відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подави заяву про розгляд справи за їх відсутності, при вирішенні справи просив винести рішення , яке б забезпечило право дитини на спілкування з батьком( а.с.123). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, докази на електронних носіях(відеозаписи), суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], 28 березня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 09 квітня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м.Донецьку (а.с.7). Рішенням Калінінського районного суду міста Донецька від 26 квітня 2010 року шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 13.09.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м. Донецьку Донецької області, запис акту № 542 від 13.09.2008 року розірвано (а.с.8). Як вбачається з довідки Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 17.10.2017 № 14.15-18557 на виконанні перебуває виконавчий лист № 256/9268/13-ц від 03.03.2014, виданий Калініським районним судом м.Донецька, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], із заробітку відповідача у розмірі 1/4, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. За період з 01.04.2017 по 30.09.2017 було стягнуто аліменти на користь стягувача у розмірі: у квітні 2017 року в сумі 673,50 грн., у травні 2017 року -706,00 грн., у червні 2017 року - 706,00 грн., у липні 2017 року - 706,00 грн., у серпні 2017 року - 706,00 грн., у вересні 2017 року - 706,00 грн. (а.с.71). Тобто, позивач, який окремо проживає від своєї малолітньої дочки [PERSON] в місті Торецьку Донецької області, щомісячно сплачує кошти на її утримання. Згідно із довідкою № 310 від 22.95.20917 на території Олександропільської сільської ради Ясинуватського району Донецької області позивач має на праві власності земельну ділянку( а.с.150). Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Суд не приймає до уваги надану позивачем копію розпорядження адміністрації Калінінського району м.Донецька про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні дочки від 25.01.2017 року (а.с.10), оскільки відповідно до ч.ч.2,3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає спосіб участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Орган опіки та піклування військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області повідомив, що зв'язку з тим, що малолітня [PERSON], [INFO], разом зі своєю матір'ю, [PERSON], мешкають на території тимчасово непідконтрольній Україні (в м.Донецьку), немає можливості, згідно діючого законодавства України, скласти висновок у справі про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення позивачу порядку участі у вихованні дитини (а.с.122-123). Однак Службою у справах дітей військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області проведено обстеження умов проживання позивача за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту від 26.02.2018 року квартира тепла, світла, у кімнатах прибрано, достатньо спальних місць, є постільна білизна, гігієнічні засоби, продукти харчування, місце для виконання домашніх завдань у разі необхідності. Зазначене житло позивач винаймає, проживає один. За результатами перевірки встановлено, що за вказаною адресою проживання [PERSON] створено належні умови проживання для дитини, із бесіди встановлено, що батько бажає приймати участь у вихованні своєї доньки (а.с.121). Декларацією прав дитини (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року), яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2, 8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Частинами 1, 2 ст. 159 СК України передбачено, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. У частинах 1, 2 ст. 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На підставі вищевикладеного, враховуючи інтереси дитини, вік та психологічний стан дитини, суд вважає за можливе визначити спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини шляхом встановлення такого порядку спілкування батька з дитиною: - два рази на місяць з 14-00 години першої та третьої п'ятниці до 16-00 години першої та третьої неділі за місцями проживання батька за адресою: [ADDRESS], або [ADDRESS] або в іншому звичному для дитини місці, з можливістю відвідування родичів, проведення культурної програми; - у канікулярний період у першій половині шкільних канікул відповідно до розкладу занять, за місцями проживання батька за адресою: [ADDRESS], або [ADDRESS], а також для оздоровлення, спільного відпочинку на території України. Суд вважає, що зазначений порядок спілкування батька з дочкою не буде порушувати режиму розвиваючих занять та відпочинку дитини, сталий уклад життя сторін, є доцільним, відповідає інтересам дитини та не суперечить законним інтересам позивача і відповідача. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оскільки суд передбачає порядок спілкування з дитиною батька, як на тимчасово окупованій території України( м. Донецьк), так і на підконтрольній території, позовні вимоги в частині надання позивачу дозволу на тимчасове вивезення дитини з м. Донецька на територію України і повернення назад в м.Донецьк за місцем проживання дитини, без супроводу, і нотаріально завіреної заяви матері, також підлягають задоволенню. З оглядом на те, що суд не може вирішувати питання щодо прав та обов"язків осіб, які не брали участь у справі, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо обов"язку третіх осіб, у яких може знаходиться дитина, передати дитину батькові для спілкування, оскільки позивач не вказав цих осіб, до участі у справі вони не залучались. На підставі ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір.

Outcome: partial