Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 28.05.2008 року уклали кредитний договір № 230017-CRED. Згідно договору ПАТ «ПриватБанк» зобов'язався надати [PERSON] кредит в розмірі 15000 грн. на термін до 27.05.2009 p., а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості відповідач зобов»язується здійснювати щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору, у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Рішенням Новоукраїнського районного суду від 22.06.2012 року з відповідача на користь позивача стягнено заборгованість по даному кредитному договору в розмірі 24475 грн. 76 коп. Однак, відповідач зобов'язання за вказаним договором продовжує належним чином не виконувати, та станом на 08.10.2015 року має заборгованість із врахованою стягненою різницею в згальному розмірі 10067,53 грн., а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Одночасно зазначив, що згідно укладеного кредитного договору, який відповідач особисто підписала, строк позовної давності складає 5 років, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду в межах строку позовної давності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив суд відмовити в задоволенні позову, застосувавши норми ст.ст. 256, 257, 258, 264 ЦК України, оскільки позивачем пропущено встановлений загальний трирічний строк позовної давності. Одночасно, просив суд взяти до уваги правові висновки ВСУ та ВССУ з цього питання. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 28.05.2008 року уклали кредитний договір № 230017-CRED, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати [PERSON] кредит в розмірі 15000,00 грн. на термін до 27.05.2009 p., а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с.6-8). Відповідно до договору погашення заборгованості відповідач зобов»язується здійснювати щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит в розмірі 15000,00 грн. В порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Рішенням Новоукраїнського районного суду від 22.06.2012 року, з відповідача на користь позивача стягнено заборгованість по даному кредитному договору в розмірі 24475 грн. 76 коп. Згідно зі ст.ст. 526, 530 Цивільного Кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений строк його виконання. Згідно із ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно пункту 12 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", наявність судового рішення про задоволення позовних вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов"язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов"язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором продовжує не виконувати належним чином та згідно розрахунку суми заборгованості станом на 08.10.2015 року має заборгованість в розмірі 33825,79 грн., яка складається з наступного: 6120,66 грн. - заборгованість за кредитом, 27705,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума в розмірі 24475,76 грн., яка була задоволена за рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22.06.2012 року (а.с.4), різниця становить 9350,03 грн. Крім того, стягненню підлягають штрафи, відповідно до п. 5.5, 5.6 кредитного договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 467,50 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи викладене, судом встановлено, що сума заборгованості відповідача станом на 08.10.2015 року відповідно до розрахунка становить 10067,53 грн. (а.с.5). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов»язання і заборгованість за договором не погашає. На час розгляду справи в суді відповідач борг не сплатив. Підстав для звільнення відповідача від виконання зобов'язань за договором судом не встановлено. Твердження представника відповідача про необхідність відмови в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем трирічного строку позовної давності з посиланням на правові висновки касаційної інстанції щодо застосування трирічного строку позовної давності в кредитних правовідносинах, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до п. 5.7 кредитного договору № 230017-CRED від 28.05.2008 року, який було особисто підписано відповідачем, сторонами погоджено та встановлено п"ятирічний строк позовної давності (а.с. 8), а судові рішення вищих інстанцій, надані представником відповідача, стосуються інших умов та підстав для застосування загального строку позовної давності, встанвленого законом. З урахуванням встановлених обставин справи і відповідних їм правовідносин, суд вважає, що відповідачем було допущено порушення умов кредитного договору № 230017-CRED від 28.05.2008 року, а також вимог ст. 526 ЦК України. За наведених підстав, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, в зв"язку з чим, позов є законним і обгрунтованим, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відшкодування документально підтверджених (а.с. 1) судових витрат понесених позивачем у сумі 1218,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved