Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач уклали кредитний договір № б/н від 19.12.2011 р., за умовами якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач неналежно виконує свої зобов`язання за договором та допустила виникнення заборгованості, яка станом на 30.09.2017 р. становить 106 000 грн. 00 коп., що позивач і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також, відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати по справі. Позивач не направив в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд спарви без участі представника позивача. Відповідач в судовому засіданні не визнала позов, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Крім того, відповідач зазначила, що позивач неправомірно встановив і змінював відсотки, оскільки вона не погоджувала зміну відсоткової ставки, а також, не погоджувала списання банком з її карткового рахунку на заробітну плату боргу, який визначив банк безпідставно. Також, позивач повідомила, що має на утриманні 4 дітей, позивач самостійно утримує з її рахунку половину доходів [PERSON] , та в цілому, позивачем, починаючи з листопада 2018 року стягнуто з неї 32103,57 грн. /14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне і скорочене найменування позивача Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк» на Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк»/. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 19.12.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг У ПриватБанку, відповідно до цієї Анкети-заяви відповідач отримала кредит в розмірі 8500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов Анкети-заяви , відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських-послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний стежити за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. Позивач зазначає, що заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в ПАТ КБ "Приватбанк", які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Пунктом 1.1.3.2.3 Договору для ПАТ КБ "Приватбанк" передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов`язки: - у кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору; - у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.3 Договору). На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.6.1 договору клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів банку» на час порушення зобов`язання та може змінюватись у відповідності до п.1.1.3.2.3 Договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків здійснення платежів по одному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку судовий штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми заборгованості по кредитному лімітуз урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Штраф враховується на окремому рахунку і належить до сплати в першу чергу. Зі змісту позовної заяви та наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач не виконала умови договору щодо своєчасної сплати боргу та погашення нарахованих відсотків за користування кредитом, внаслідок чого станом на 30.09.2017 року за відповідачем рахується прострочена заборгованість в розмірі 106000 грн.00 коп., яка складається з наступного: 8496,02 грн. - заборгованість за кредитом; 97 503,98 грн. - заборгованість по процентам. Заперечуючи позов відповідач зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості, який надано банком, відповідачем було здійснено останні платежі 29.11.2013 року- на суму 1500,00 грн., 02.12.2013 р.- 5000,00 грн., 13.06.2014р. на сумі 30, 00 грн., які було зараховано банком на погашення кредитних зобов`язань. Будь-яких відомостей та розрахунків щодо сплати відповідачем коштів після 13.06.2014 року позивачем не надано, натомість останнім розрахунковим періодом розрахунку заборгованості зазначено 30.09.2017 року, тобто безпосередньо при зверненні позивача до суду з даним позовом. Відповідач звертає увагу, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж за кредит було здійснено 13.06.20114 року. Одночасно, відповідач зазначила, що має на утриманні четверо дітей: сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] наслідки, що виникли при стягненні коштів за кредитним договором, негативно впливають на її майнові інтереси, так як стягнення коштів проводиться з її заробітної плати, а також інших коштів, що належать її дітям та її сім`ї, що порушує її права. Крім того, відповідач зазначила, що не погоджувала розміру і періоду нарахування відсотків, не пам`ятає розмір процентної ставки, яка була визначена під час укладення кредитного договору і не давала згоду на довільне визначення розміру відсотків. Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з наступного. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до правового висновку ВП Верховного Суду від 03.07.2019 року № 342/180/17, ВП ВС вважає, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути договором приєднанням, і до нього не припустимо застосовувати правовідносини ч. 1 ст. 634 ЦК України. Правила надання банківських послуг та тарифи мають мінливий характер, тому визначити яка саме редакція правил та тарифів діяла на момент підписання заяви - є нереальним. В такому випадку вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін якщо вони не підписані і не визнаються позичальником або якщо вони прямо не передбачені в анкеті-заяві позивальника їх не допустимо вважати умовами кредитного договору. Отже, підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами за невиконання кредитного договору оскільки така анкета-заява не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору. У заяві позичальника від 19.12.2011 року процентна ставка не зазначена. Позивачем не доведено розрахунок заборгованості відповідача по процентам за користування кредитом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеній в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14цс14), відповідно до правил користування карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту. Перебіг позовної давності ст. 257 ЦК України щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору». Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 -255 ЦК України. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Позовна давність встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі ( ч. 1 ст. 259 ЦК України). Згідно із ч. 1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Відповідно до п.1.1.7.12 вказаних Умов і правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично лонгується на цей же строк. Матеріали цивільної справи не містять доказів, що мало місце пролонгування кредитної картки та її отримання відповідачем. Відповідно до п.1.1.7.31 вказаних Умов і правил строк позовної давності визначено у 50 років, що є порушенням вимог ст.259 ЦК України, що передбачає необхідність укладення у письмові формі договору про збільшення позовної давності. Крім того, в матеріалах справи відсутні підписані відповідачем Умови і правила або ж заява чи угода (договір) про збільшення строків позовної давності, а тому повинен застосовуватись загальний строк позовної давності 3 роки, який почався 13.06.2014. Відповідні висновки ВСУ присутні в постанові від 04.11.2015 року по справі № 6-1926цс 15 та від 14.12.2016 року по справі № 6-2462цс16. Беручи до уваги, що остання проплата відповідачем боргу за вказаним кредитним договором була здійснена 13.06.2014 року та згідно деталізованого розрахунку операцій по даному кредитному договору, наданого позивачем, - з 30.06.2014 року було проведено списання процентів за прострочений кредит, а отже, у позивача з 01.07.2014 року виникло право на звернення до суду з даними позовними вимогами, а звернувся позивач до суду 12.01.2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Враховуючи вищезазначене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в зв`язку зі спливом строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed