Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

09.10.2015 року позивач звернувся з позовом до Природного заповідника "Єланецький степ"(далі по тексту-Природний заповідник) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. У своєму позові посилається на те, що згідно наказу № 19-К/О/п від 1 серпня 2005 року він працював на посаді інспектора з охорони природно-заповідного фонду ІІ категорії в Природному заповіднику. Наказом №7 - (О) від 10 вересня 2015 року його було звільнено з вказаної посади у звязку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя ( за п.2 ст.40 КЗпП України). Звільнення вважає незаконним та таким, що грубо порушує вимоги законодавства України, оскільки, для цього не було законних підстав. Так, згідно наказу про звільнення, причиною його звільнення є те, що він не може виконувати свою роботу у звязку зі станом здоров'я. постільки на підставі довідки МСЕК від 17.07.2013 року № 533967 він визнаний інвалідом третьої групи. Дана обставина не відповідає дійсності з тієї причини, що довідка надавалася адміністрації заповідника в той день, коли він її отримав, тобто, ще 17.07.2013 року, протягом двох років, з моменту встановлення інвалідності, він належним чином виконував свої посадові обовязки, а з призначенням нового директора виявилось, що він не виконує свою роботу в повному обсязі. Вважає, що дійсною причиною звільнення було те, що коли у березні 2015 року на засіданні профспілкового комітету він висловив своє невдоволення незадовільними умовами праці, в.о. директору природного заповідника це не сподобалося і вона повідомила йому, що працювати на даній посаді він більше не буде. В зв'язку з цим просив суд скасувати наказ №7 (О) від 10.09.2015 року в.о. директора Природного заповідника про звільнення його з посади інспектора з охорони природно-заповідного фонду ІІ категорії, як такий, що винесений всупереч закону, поновити його на посаді інспектора з охорони природно-заповідного фонду ІІ категорії Природного заповідника, стягнути з Природного заповідника на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.09.2015 року в сумі 1578 грн. 18 коп. і здійснити доплату, зробивши перерахунок заборгованості по заробітній платі до дня поновлення на роботі. Підтримуючи в судовому засіданні свої позовні вимоги, суду пояснив, що згідно наказу №19-К/О/п від 01.08.2005 року він був прийнятий на посаду інспектора з охорони природно-заповідного фонду ІІ категорії в Природному заповіднику. Наказом №7-(О) від 10.09.2015 року його було звільнено із займаної посади у звязку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним, постільки для цього не було законних підстав. Саме звільнення було проведено з грубим порушенням законодавства. Так, згідно довідки МСЕК № 533967 від 17.07.2013 року, йому встановлена третя група інвалідності. Одразу ж після отримання цієї довідки, у липні 2013 року, він надав її адміністрації Природного заповідника. Після надання довідки він продовжував працювати на посаді інспектора ІІ-ї категорії до вересня 2015 року. Ще в березні 2015 року, під час зібрання трудового колективу Природного заповідника з приводу покращення умов праці, він доповів, що безпека праці у природному заповіднику відсутня взагалі, чим викликав невдоволення в.о. начальника Природного заповідника [PERSON] Згодом, на його адресу почали надходити скарги щодо неналежного виконання ним обов'язків, він пояснював, що не може за станом здоров'я виконувати частину роботи, наприклад, носити воду для бізонів в необхідній для цього кількості. У липні 2015 року, на вимогу адміністрації заповідника, він повторно надав довідку МСЕК щодо його інвалідності. Після цього, в.о. начальника природного заповідника запропонувала йому переведення на роботу з легшими умовами праці, зокрема, на посаду сторожа адміністративного будинку, але з оплатою 0.5 ставки. Він з вказаною пропозицією спочатку погодився, бо й дійсно, за станом здоров'я йому було тяжко виконувати обов'язки інспектора ІІ-ї категорії, які передбачали тяжку фізичну працю, зокрема, здійснення пішого обходу території дільниці та щоденної випойки водою бізонів. Стан його здоров'я не дозволяв йому цього робити в повній мірі, йому досить часто необхідно було відпочивати, через погіршення стану здоров'я він інколи покидав робоче місце. Проте, через деякий час він проконсультувався з інспекцією праці, де йому повідомили, що переведення на легшу роботу можливе із збереженням середнього заробітку, а за умовами його переведення, йому мали виплачувати півставки посадового окладу сторожа, що становила 609 грн. Заяву про добровільне переведення він забрав, після чого адміністрація природного заповідника надала йому попередження про те, що за станом здоров'я він не може виконувати роботу інспектора ІІ-ї категорії та пропонує йому переведення на посаду сторожа адмінбудинку. Він відмовився від даного переведення, про що було складено акт. Таке переведення йому пропонувалося і на засіданні профсоюзної організації. В подальшому, на засіданні профспілкової організації, де розглядалося подання в.о. директора Природного заповідника про надання згоди на його звільнення, профспілкова організація дала згоду на його звільнення, що, як він вважає, є грубим порушенням діючого законодавства, постільки, звільнення інваліда за ініціативою адміністрації без його згоди, з мотивів інвалідності, не допускається. А тому, просив суд скасувати наказ №7 (О) від 10.09.2015 року в.о. директора Природного заповідника про звільнення його з посади інспектора з охорони природно-заповідного фонду ІІ категорії, як такий, що винесений всупереч закону, поновити його на посаді інспектора з охорони природно-заповідного фонду ІІ категорії Природного заповідника , стягнути з Природного заповідника на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.09.2015 року в сумі 1578 грн. 18 коп. і здійснити доплату,зробивши перерахунок заборгованості по заробітній платі до дня поновлення на роботі. Представник позивача в судовому засіданні вимоги свого довірителя підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача Природного заповідника - в.о. директора Природного заповідника [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що звільнення [PERSON] із займаної посади інспектора ІІ-ї категорії вважає законним. Дійсно, 01.07.2015 року [PERSON] надав на вимогу адміністрації заповідника довідку МСЕК № 533967 від 17.07.2013 року, в якій було зазначено про встановлення йому третьої групи інвалідності, також в довідці було вказано про протипоказання праці середньої тяжкості та рекомендовано посаду «вахтера у приміщенні». Про те, що вказана довідка надавалася адміністрації заповідника у 2013 році їй не було відомо, в особовій справі позивача вона також була відсутня. Посада, на якій працював [PERSON] передбачає ряд обовязків, які за станом здоровя йому протипоказані. Так, Посадова інструкція інспектора з охорони ПЗФ ІІ-ї категорії передбачає: обхід території дільниці №1 площею 321 га кожної зміни, забезпечення охорони та догляду за тваринами заповідника, що передбачає наповнення поїлок для бізонів водою, контроль за використанням кормів та інше. Під час проведення зборів колективу Природного заповідника у березні 2015 року, [PERSON] висловив невдоволення умовами праці у заповіднику. В цей період від інспекторів, які працювали разом з позивачем, надходили скарги на його роботу, повідомляли, що позивач під час свого чергування не здійснював обхід території, не поїв бізонів. Із змісту звітів та пояснень, які на вимогу адміністрації надавав позивач слідувало, що він за станом здоров'я не може виконувати дану роботу, постільки він є інвалідом третьої групи. Саме тоді вона запропонувала позивачу надати на підтвердження цього необхідні документи, постільки в особовій справі позивача вони були відсутні. Під час проведення в липні 2015 року з працівниками заповіднику профспілкових зборів за участю голови районної профспілки працівників АПК, на яких обговорювалося питання охорони праці, було піднято питання щодо належних умов праці [PERSON] Їй, як керівнику було вказано на те, що саме вона несе відповідальність щодо забезпечення безпеки працюючих та було вказано на необхідність переведення позивача на посаду, що відповідає стану його здоров'я. Після того, як були встановлені ще й факти, коли він самовільно покидав робоче місце під час чергування в зв'язку з погіршенням стану його здоров'я, адміністрація винайшла можливість переведення [PERSON] на посаду, виконання якої відповідало б стану його здоров'я. На той час в заповіднику була лише одна вакансія - посада сторожа адмінбудинку, яка відповідала стану здоров'я [PERSON] Працювати позвач повинен був протягом чотирьох годин на добу. Згідно штатного розпису було передбачено 0.5 одиниць цієї посади з виплатою заробітної плати в сумі 609 грн. щомісяця. Спочатку позивач погодився на переведення, але потім відмовився, мотивуючи свою відмову тим, що адміністрація повинна виплачувати йому його середньомісячний заробіток, незалежно від того, яким він є на новій посаді. Розуміючи, що продовження виконання [PERSON]А обов'язків інспектора ІІ-ї категорії, яких він за станом здоров'я виконувати не може, може призвести до непередбачуваних наслідків, адміністрація Природного заповідника направила голові профспілкового комітету заповідника подання № 179 від 31.08.2015 року про надання попередньої згоди на звільнення позивача за п.2 ст.40 КзППУ. На засіданні профспілкового комітету подання було задоволено. Профспілковий комітет заповідника надав згоду на його звільнення, в зв'язку з чим 10.09.2015 року було видано наказ №7-(О) про звільнення [PERSON] на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON], який працює начальником служби охорони Природного заповідника, а також є головою Профспілкової організації Природного заповідника пояснив, що протягом останніх двох років [PERSON] виконував свої посадові обовязки неналежним чином, спостерігалось постійне погіршення його здоровя, на що він неодноразово скаржився. Про дані обставини він інформував керівництво, ще й з тієї причини, що почали надходити скарги від охоронців заповідника про те, що [PERSON] не поїть бізонів, не здійснює обхід території, також були зафіксовані випадки, коли позивач покидав зміну та йшов додому, нікого про це не повідомивши та залишивши територію заповідника без охорони. В заповіднику знали, що у позивача є група інвалідності, але необхідних документів про це адміністрація не мала. На вимогу в.о. директора заповідника позивач надав копію довідки МСЕК від 17.07.2013 року №533967, згідно якої йому встановлено третю групу інвалідності, протипоказана праця середньої тяжкості та рекомендована посада вахтера у приміщенні. До вересня 2015 року він працював інспектором з охорони природно-заповідного фонду ІІ-ї категорії на дільниці №1, площею більше 300 га, де чергування ведеться цілодобово згідно графіка чергування. В його обовязки входили обхід дільниці, догляд за тваринами вольєру, контроль, запобігання та виявлення порушень. Постільки, з обов'язками інспектора позивач не справлявся через стан свого здоров'я, адміністрація намагалася запропонувати йому роботу з легшими умовами праці, в зв'язку з чим йому була запропонована посада сторожа адмінбудівлі, яка на той час була єдино вакантною. Позивач від переведення відмовився, а тому адміністрація направила до профсоюзної організації подання щодо надання згоди на звільнення [PERSON] за п.2 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] на засіданні був присутнім. Профспілкова організація надала згоду на звільнення позивача. Вважає, що порушень законодавства при звільненні не було допущено, адміністрація дотрималася всіх вимог трудового законодавства та приймаючи таке рішення, в першу чергу піклувалася за життя позивача. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON], яка працює головним бухгалтером у Природному заповіднику, суду пояснила , що [PERSON] за станом свого здоровя останні два роки неналежним чином виконував свої посадові обовязки. Знаючи про те, що [PERSON] є інвалідом третьої групи і невиконання своїх обов'язків позивач пов'язував саме з цим, адміністрація природного заповідника запропоновала йому переведення на легшу роботу- на посаду сторожа адміністративної будівлі. Ця посада передбачає 0,5 посадової ставки, чотири робочі години на добу в нічний час, починаючи з 22 години вечора. Іншої повакантної посади в заповіднику не було, утворити нове робоче місце адміністрація не мала права, постільки штатний розпис Природного заповідника на 2015 рік було затверджено Міністром екології та природних ресурсів України. Від запропонованої посади він відмовився, постільки його не влаштовував розмір заробітної плати на новій посаді, але платити повну ставку не мали права, створити нове робоче місце теж не мали права, а тому було прийнято рішення про його звільнення. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON], яка є головою профспілкового комітету працівників АПК Єланецького району, суду пояснила, що у липні 2015 року вона була присутня на зборах трудового колективу Природного заповідника. На зборах розглядалися питання, пов'язані із охороною праці. На зборах заслухали особу, відповідальну за охорону праці, який доповів про стан охорони праці в заповіднику, розглядались питання протипожежної охорони. По закінченню зборів вона запитала голову профспілки Природного заповідника [PERSON], чи немає в нього невирішених питань по охороні праці. Останній пояснив, що у Природному заповіднику на посаді інспектора ІІ категорії працює інвалід третьої групи [PERSON], який має відповідну довідку МСЕК. Також він пояснив, що до адміністрації природного заповідника надходили від [PERSON] пояснення зі скаргами на стан здоровя та на важкі умови праці. Після цього вона звернулась до в.о. директора природного заповідника [PERSON] і попередила про те, що адміністрація природного заповідника повинна запропонувати [PERSON] переведення на посаду з легшими умовами праці, оскільки посада, яку він займає, не відповідає його стану здоровя як інваліда третьої групи. Їй повідомили про наявність вакантної посади сторожа адмінбудівлі. Згодом вона запитала [PERSON] про те, чи згоден він перейти на посаду сторожа адмінбудівлі. [PERSON] з вказаною пропозицією погодився. Вона також повідомила [PERSON], що на його звернення профспілкова організація може надати матеріальну допомогу. У 2014 році йому така допомога надавалася. Також вона зазначила, що кошти можуть виплачуватися як одноразово, так і можуть носити постійний характер, все буде залежати віж наявності профсоюзних коштів. Вже пізніше вона дізналася, що [PERSON]А відмовився від запропонованої посади. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Спір судом вирішується на підставі КЗпП України, Законом України "Про засади соціального захисту інвалідів в Україні", Постановою Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів". Як встановлено судом і вбачається із матеріалів справи [PERSON] на підставі наказу директора Природного заповідника від 01.08.2015 року №19-К(О) займав посаду інспектора з охорони ПЗФ ІІ-ї категорії. Наказом № 7- (О) від 10 вересня 2015 року [PERSON] був звільнений з посади інспектора з охорони природно-заповідного фонду ІІ категорії у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя ( відповідно до п.2 ст. 40 КЗпПУ). Підставою для прийняття такого рішення стала довідка МСЕК від 17.07.2013 року № 533967 (вх. №94 від 01.07.2015 року); відмова [PERSON]від переведення на іншу роботу (акт від 31.08.2015 року); згода профспілкового комітету від 10.09.2015 року. Відповідно до п. 2\~ст. 40 КЗпП\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. З роз'яснень, викладених в п. 21\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~вбачається, що при розгляді справ про звільнення за п. 2\~ст. 40 КЗпП\~суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з ч. 1\~ст. 170 КЗпП\~працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. З викладеного вбачається, що надати працівнику легшу роботу є обов'язком роботодавця. Факт відсутності такої роботи чи інші обставини неможливості переведення працівника, не можуть братися до уваги, оскільки за змістом ч. 1\~ст. 170 КЗпП\~роботодавець завжди має можливість використовувати працю осіб, які потребують за станом здоров'я переведення на іншу, легшу, роботу і не пов'язує обов'язок роботодавця з його можливостями щодо переведення працівника на таку роботу.Таким чином, у разі виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню цієї роботи, звільнити його можна лише якщо він відмовляється від переведення на іншу, легшу роботу, оскільки в такому разі з'являються підстави для звільнення такого працівника за п. 2\~ст. 40 КЗпП України. Відповідно до довідки до акту огляду Вознесенською м/р МСЕК, [PERSON] визнаний інвалідом третьої групи з 17.07.2013 року загального захворювання, безстроково. [PERSON] відповідно до висновку про умови та характер праці рекомендовано роботу вахтера в приміщені. Згідно з Індивідуальною програмою реабілітації інваліда №1365 від 17.07.2013 року Вознесенською м/р МСЕК [PERSON] рекомендовано роботу вахтера в приміщенні. Із досліджених в судовому засіданні документів слідує, що 18.07.2013 року, [PERSON], який на той час займав посаду директора Природного заповідника звернувся до начальника відділу служби державної охорони та державного кадастру природно-заповідного фонду Департаменту заповідної справи з клопотанням щодо надання допомоги в вирішенні питання про можливість в подальшому [PERSON], який отримав третю групу інвалідності, продовжувати займати посаду, яка за станом здоров'я йому протипоказана, вказавши про відсутність вакансій, на які за станом здоров'я можливо було б перевести останнього. За вих. №1667-01-18 від 02.07.2013 року на адресу Природного заповідника надійшло роз'яснення норм діючого законодавства, в якому вказувалося про зобов'язання роботодавця звернутися до МСЕК про надання висновку про відповідність чи не відповідність фактичних умов праці інваліда його стану здоров'я. Також роз'яснено про те, що роботодавець повинен запропонувати цьому працівнику інші посади, які за умовами відповідатимуть отриманому висновку. В листі було зазначено можливість звільнення працівника за п.2 ст. 40 КЗпП України у разі відмови працівника-інваліда від пропонованого переведення. Судом встановлено, що до липня 2015 року адміністрацією Природного заповідника питання про переведення позивача на іншу роботу не вирішувалося. В судовому засіданні встановлено, що до 2015 року будь-яких заяв від позивача щодо неможливості виконувати функціональні обов'язки за станом здоров'я та про переведення його на роботу, яку б він міг виконувати за станом здоров'я, не надходило. Згідно наданої до суду Посадової інструкції інспектора з охорони ПЗФ-ІІ категорії [PERSON] слідує, що за ним закріплена територія дільниці №1, площею більше 300 га, де чергування ведеться цілодобово згідно графіка чергування. В його обовязки входили обхід дільниці, догляд за тваринами вольєру, що включало в себе випойку водою бізонів, контроль, запобігання та виявлення порушень. Із дослідженого в судовому засіданні акту від 24.07.2015 року слідує, що в.о. директора та науковий співробітник Природного заповідника під час перевірки, проведеної 24.07.2015 року встановили відсутність на чергуванні [PERSON] Із змісту пояснення, яке було надано останнім слідувало, що за станом здоров'я він не зміг чергувати, а тому змушений був покинути дільницю та поїхати додому. Досліджені в судовому засіданні інші, надані представником відповідача докази, а саме: звіт [PERSON] від 23.07.2015 року, в якому останній вказує на неможливість виконання ним покладених обов'язків за станом здоров'я, доповідні записки щодо неналежного виконання позивачем своїх функціональних обов'язків протягом 2015 року, суд вважає доказами того, що за станом здоров'я [PERSON] виконувати обов'язки інспектора ІІ-категорії не міг і що саме це змусило відповідача, як роботодавця, вирішити питання переведення [PERSON] на іншу, більш легку роботу, яку за станом здоров'я він міг виконувати. В судовому засіданні встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що адміністрацією Природного заповідника було запропоновано [PERSON] посаду сторожа адмінбудинку з виплатою заробітної плати в розмірі 0.5 посадового окладу, згідно штатного розпису, як посаду, яка була вакантною на той момент і яка відповідала стану здоров'я позивача. На підтвердження цього, адміністрація Природного заповідника 31.08.2015 року вручила [PERSON] попередження. Погодившись, спочатку, на таке переведення, в послідуючому, позивач відмовився від нього, і, свою відмову пояснив невдоволенням розміром заробітної плати на новій посаді. Факт відмови позивача від переведення на посаду сторожа адмінбудинку був засвідчений актом від 31.08.2015 року, з яким [PERSON] був ознайомлений. В ході судового засідання встановлено і це підтверджено матеріалами справи, а саме: довідкою Природного заповідника, що єдиною вакантною посадою в організації на той час була посада сторожа адмінбудинку. В ході розгляду даної справи судом , на адресу Вознесенської м/р МСЕК направлено клопотання про надання висновку щодо відповідності чи невідповідності фактичних умов праці інспектора ІІ-ї категорії Природного заповідника та сторожа адміністративної будівлі стану здоров'я [PERSON]. Із змісту відповіді від 25.11.2015 року за вих. №337, яка надійшла на адресу суду слідує, що фактичні умови праці інспектора І та ІІ-ї категорії Природного заповідника не відповідають стану здоров'я [PERSON], йому доступна праця сторожа адмінбудівлі. Судом встановлено, що після відмови позивача від переведення на посаду сторожа, яка за станом здоров'я йому доступна, 31.08.2015 року в.о. директора Природного заповідника [PERSON] направила до профспілкової організації Природного заповідника подання з метою отримання попередньої згоди на звільнення [PERSON] за п.2 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, зазначених в ч.1 ст. 40 цього кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. За змістом ч.6 ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" рішення профспілки про надання згоди на розірвання трудового договору має бути обгрунтованим. Із матеріалів справи вбачається, що подання в.о. директора Природного заповідника було розглянуто на засіданні зборів первинної профспілкової організації 10.09.2015 року, де було прийнято рішення про надання згоди на звільнення [PERSON] за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Згідно наказу в.о. директора Природного заповідника №7-(О) від 10.09.2015 року. [PERSON] звільнено з посади інспектора з охорони ПЗФ ІІ-ї категорії в зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я(п.2 ст.40 КЗпП України). Верховний Суд України в справі №6-40цс 15 від 01.04.2015 року про поновлення на роботі висловив правову позицію щодо поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування шкоди, в якій вказав на те, що відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою, на іншу роботу. Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст.40 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо. Таким чином, проаналізувавши вище викладене, суд вважає, що адміністрацією Природного заповідника, приймаючи рішення про звільнення [PERSON] за п.2 ст.40 КЗпП України було дотримано вимоги діючого законодавства, зокрема й Закону України "Про основи соціальної захищенності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року №825-ХІІ, в зв'язку з чим підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Outcome: dismissed