Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 16.05.2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3 п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою". При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Відповідно до п. 2.1.1.12.9 «Правил користування платіжною карткою» боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в банку вчасності з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Відповідно до п. 1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. На підставі н. 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг» банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. Згідно п. 2.1.1.3.5 «Умов та правил падання банківських послуг» клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2016 року має заборгованість 40706,06 грн., яка складається з наступного: - 7996,53 грн. - заборгованість за кредитом; - 27594,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -2700,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг:-500,00 грн. - штраф (фіксована частина), -1914,57 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», тому просять стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 40706,06 грн. за кредитним договором б/н від 16.05.2013 року та судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що його дружина [PERSON] в травні 2012 року втратила свій паспорт, яким скористалися невідомі особи та отримали кредити на її ім'я в декількох банках. З цього приводу відповідачем було подано до правоохоронних органів заяви про вчинення злочину та відкриті кримінальні провадження. Ніяких договорів з ПАТ КБ «Приватбанк» відповідач не укладала та гроші не отримувала, будь-яких фінансових документів вона не підписувала. Новий паспорт громадянина України взамін втраченого відповідач отримала 04 липня 2013 року. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог, зазначених та доведених ним обставин. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст.. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вирішуючи спір на підставі наявних доказів у справі, судом вбачається, що на підтвердження заявлених вимог позивач надав суду завірену копію кредитної справи, яка складається лише з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна». Натомість, представником відповідача були надані суду витяги з кримінальних проваджень №1201504039000074 від 14.01.2015 року, №12013040390002514 від 31.10.2013 року, №12013040390001485 від 06.06.2013 року, з яких вбачається, що в період з травня 2012 року по 2015 рік невідома особа, скориставшись втраченим паспортом гр..[PERSON], шахрайським шляхом отримувала кредити в різних банківських установах. Також суду було надано копію заяви про видачу паспорта (а.с.47), з якої вбачається, що [PERSON] звернулася до Синельниківського РСТУДМС України в Дніпропетровській області із зазначеною заявою 16.07.2012 року, новий паспорт був їй виданий 04 липня 2013 року. Тобто, на час отримання кредиту в ПАТ КБ «Приватбанк» 16.05.2013 року у відповідача був відсутній паспорт громадянина України. Таким чином, суд вважає неналежними надані позивачем докази - копію паспорту на ім'я [PERSON] серії [NUMBER] від 30 вересня 2002 року, оскільки цей документ було втрачено у 2012 року і на час укладення договору 15.05.2013 року він був недійсним. Отже, при оформленні кредитного договору б/н від 15.05.2013 року працівниками ПАТ КБ « ПриватБанк» не була належним чином перевірена особа, яка отримувала кредитну картку і в подальшому, скориставшись цією кредитною карткою отримала гроші. Відповідно судом не можуть бути прийняті до уваги пояснення представника позивача про те , що відповідачем не заявлялися вимоги про визнання недійсним кредитного договору, на підставі якого були отримані кошти, та не заявлялося клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, оскільки тягар доказування обґрунтованості позовних вимог у даному випадку лежить на позивачеві, який не довів тієї обставини, що саме відповідач [PERSON] особисто підписала договір ( Заяву-анкету про приєднання до умов публічного договору) та отримала кредит у розмірі 8000 гривень. Також не доведено, що саме відповідач скористалася кредитом та допустила заборгованість по виконанню зобов'язань. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Суд вважає доведеним, що відповідачка [PERSON] не підписувала заяву-анкету ( кредитний договір) від 16.05.2013 року з позивачем ПАТ КБ» ПриватБанк», документи позивачу не надавала, кредитну картку не отримувала. Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що саме відповідач [PERSON] підписувала заяву-анкету про приєднання до договору оферти, отримувала кредитну картку для користування кредитною лінією, отримувала гроші за цією кредитною карткою в касі або в банкоматі - суду позивачем не надано. Єдиними документами, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги до відповідача- є копія заяви-анкети та копія паспорта на якій, відсутні написи зроблені власноручно відповідачем « Копія вірна». Тобто копія паспорта і копія ІПН відповідачем , власноруч, в установі банку не посвідчувалася. Що додатково свідчить про те, що особа боржника належним чином в установі банку не перевірялась. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.215 КК України- недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, необхідно зробити висновок про відсутність волевиявлення сторони ( боржника) на укладення правочину - кредитного договору з позивачем. Відповідно до ст..216 ЦК України- недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає недоведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме на те, що кредитний договір б/н від 16.05.2013 року був укладений саме [PERSON] . Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів чи призначення судових експертиз, а тому суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд в порядку ст.. 88 ЦПК України не має підстав для відшкодування позивачу понесених ним та документально підтверджених судових витрат, що є підставою для відмови у задоволенні цієї частини позову.

Outcome: dismissed