Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

У поданій в лютому 2020 року позовній заяві представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 12401 грн. 95 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 30 березня 2012 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Отримавши кредит, відповідач належним чином взяті по договору зобов`язання не виконувала, порядку погашення кредиту не дотримувалася, що призвело до утворення заборгованості. [INFO] [PERSON] померла, а тому її спадкоємець [PERSON] зобов`язаний задоволити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відзив на позов відповідач не подавав. Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Згідно поданого представником позивача клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без його участі. При таких умовах суд вважає за можливе винести заочне рішення по справі на підставі наявних доказів, при цьому позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що 30 березня 2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" (яке 21 травня 2018 року змінило назву на АТ КБ "ПриватБанк") та [PERSON] на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку укладено договір б/н, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно Тарифів банку на суму залишку заборгованості строком на 12 місяців, який автоматично лонгується на той же термін, якщо жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору (п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг). Банк виконав свої зобов`язання, відкривши [PERSON] рахунок та надавши кредитні кошти в межах обумовлених сум. У відповідності до п.2.1.1.5.5 погоджених сторонами Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). [PERSON] передбачені кредитним договором обов`язкові платежі по поверненню суми кредиту та відсотків за його користування у встановлені строки не сплачувала, чим порушила умови договору. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 22 листопада 2017 року, що знаходиться у відкритій за претензією кредитора спадковій справі №182, [PERSON] [INFO] померла. З представленого позивачем розрахунку вбачається, що станом на день смерті [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 30 березня 2012 року становить 12401,95 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту та відсотків. Відповідно до ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За повідомленням Управління ДМС України в Рівненській області від 16 березня 2020 року на час смерті [PERSON] за місцем проживання останньої був зареєстрований [PERSON] , який змінив прізвище на « [PERSON] » та який у розумінні ст.ст.1261, 1268, 1269 ЦК України може бути її спадкоємцем за законом першої черги. Частиною 1 ст.1231 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди (яка в даному випадку для банку виникла внаслідок неповернення відповідачем боргу за кредитним договором) згідно зі ст.1219 ЦК України не є таким, що нерозривно пов`язаний з особою спадкодавця, а тому відповідно до вимог чинного ЦК України з його смертю цей обов`язок не припинився і спадкується його спадкоємцями, тобто є таким, що входить до складу спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. За повідомленням Здолбунівської районної державної нотаріальної контори від 11 серпня 2020 року спадкова справа на майно [PERSON] заведена за претензіями кредиторів, заяви спадкоємців про прийняття спадщини відсутні. Звертаючись із позовними вимогами до [PERSON] , як до спадкоємця [PERSON] , позивач мав довести, що спадкоємцем всього отриманого у спадщину майна є саме відповідач. Вказане відповідає висновку Верховного Суду, що висловлений у постанові від 28 листопада 2018 року в цивільній справі № 332/2936/16-ц. Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно, яке могло бути успадковане, за рахунок, чи у межах вартості якого, можуть бути задоволені вимоги кредитора. Окрім того, реєстрація відповідача за однією адресою із спадкодавцем, не підтверджує факт їх постійного спільного проживання на момент смерті останнього, що згідно ч.3 ст.1268 ЦК України є підставою для прийняття спадщини. А згідно положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом З огляду на викладене позовні вимоги є недоведеними, а тому у задоволені позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed