Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство [PERSON] "ПРИВАТБАНК" (далі по тексту [PERSON]) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначав, що 07 вересня 2010 року між [PERSON] та відповідачем укладений договір про надання кредиту в розмірі 5000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з порушенням відповідачем строків сплати за кредитним договором, станом на 31 грудня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 27613грн.12коп., з якої: 3244грн.75коп. заборгованість по кредиту, 19680грн.97коп. - по процентам за користування кредитом, 2896грн.30коп. - за пенею та комісією, а також штрафи 500грн. фіксована частина та 1291грн.10 коп. процентна складова. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути зазначені суми та витрати на сплату судового збору. У судове засідання сторони не з"явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду позову, позивач направленням судового виклику на електронну адресу згідно поданої заявки, відповідач шляхом друку оголошення у газеті "Рідне Прибужжя" №24 від 15 червня 2017 року. Представник позивача, у порядку ст.158 ЦПК України, подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. У письмовій заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, проти розгляду справи заочним порядком не заперечує. [PERSON] про причини неявки не сповістив, заяви про відкладення розгляду справи не надав. Суд, за письмової згоди представника позивача, ухвалив про заочний розгляд справи в порядку глави 8 ЦПК України. Суд, дослідивши докази в матеріалах справи, встановив, що 07 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено кредитний договір, який складається з анкети-заяви разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та [PERSON]. Датою укладання договору є підписання позичальником заяви. На виконання умов договору відповідачу надано кредит в розмірі 5000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 20,40% на рік за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов при порушенні строків будь-яких платежів, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязався сплатити банку штрафи у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Також, відповідно до тарифів, у разі несвоєчасного погашення заборгованості, банк має право нарахувати пеню: 1= базова процентна ставка по договору/30 - нараховується за кожен день прострочки кредита; 2= 1% від заборгованості, але не менше 10грн. в місяць, нараховується 1 раз на місяць, при прострочці по кредиту чи процентам п"ять і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50грн. Із заяви, підписаної відповідачем, вбачається, що він ознайомлений з Умовами надання вказаного кредиту. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми, зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов"язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства - ч.2 ст.551 ЦК України. В силу ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Відповідач умов договору не дотримав. На погашення кредитних коштів оплату проводив частково, останній раз кошти вніс 02 липня 2014 року. Станом на 31 грудня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 27613грн.12коп., з якої: 3244грн.75коп. заборгованість по кредиту, 19680грн.97коп. - по процентам за користування кредитом, 2896грн.30коп. - пені, а також штрафи 500грн. фіксована частина та 1291грн.10 коп. процентна складова. Тому, вимоги позивача про стягнення заборгованості знайшли своє підтвердження по стягненню заборгованості по заборгованість по кредиту, пені, штрафам. В частині визначення розміру процентів по кредитному договору до сплати, суд зазначає, що з вересня 2014 року та з квітня 2015 року позивач в односторонньому порядку без погодження з відповідачем з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства збільшив процентну ставку до 34,80% та 43,20% річних відповідно Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З матеріалів справи вбачається, що 07 вересня 2010 року відповідач, ознайомившись та погодившись з умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, оформив заяву на надання йому кредитної карти «Універсальна» без зазначення суми кредитного ліміту (а.с. 6). Відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 банк має право проводить зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п. 1.1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Відповідно до п.1.1.3.1.9 вказаних Умов банк зобовязаний не частіше одного разу на місяць способом, зазначеним в заяві, надавати держателю виписку про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції по картрахунку (а.с. 14 зв.). Заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг не містить умов про спосіб надання виписки про стан картрахунку (а.с.6). Положення п.1.1.2.3 містить обов"язок позичальника отримувати виписки про стан карткових рахунків і проведених операціях. Періодичність таких дій не обумовлена, а також не зазначено чи містить така виписка дані про збільшення процентної ставки по кредиту. З липня 2014 року відповідач не здійснював операцій по картрахунку, не виконував кредитних зобовязань (а.с.4-5). Таким чином, позивач не надав доказів виконання ним п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг щодо своєчасно сповіщення відповідача у спосіб, передбачений договором, про зміну розміру фіксованої процентної ставки. За таких обставин, суд приходить висновку про те, що процедура підвищення процентної ставки банком була порушена, а тому за період з вересня 2014 року та з квітня 2015 року нарахування процентів повинно проводитися за ставкою 20.20% річних, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік, як то передбачено умовами договору. З розрахунку банку вбачається, що останній платіж позичальник здійснив 02 липня 2014 року. На цю дату заборгованість за тілом кредиту складала 2746грн.48коп., за процентами - 293грн. 59коп. Тому станом на 31 грудня 2016 року сума процентів становитиме 1717грн.87коп. ((2746грн.48коп (тіло кредиту) х 20.40 %)/360 = 01грн. 56коп. процентів за один день; 913 днів (з 02 липня 2014 року по 31 грудня 2016 року) х 01грн.56коп. = 1424грн.28коп. + 293грн.59коп. За таких обставин, суд виходить з того, що дійсний розмір відсотків, які підлягають стягненню з позичальника має визначатися за вищезазначеним розрахунком, загальний розмір стягнення - 9649грн.92коп., з яких 3244грн.75коп. заборгованість по кредиту, 1717грн.87коп. - по процентам за користування кредитом, 2896грн.30коп. - пені, 500грн. фіксована частина штрафу та 1291грн.10 коп. його процентна складова. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1600грн.

Outcome: partial