Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

07 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів (а.с. 3-4). В судове засідання позивач [PERSON] не з*явився, просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення рішення у заочному порядку, про що суду надав відповідну заяву (а.с. 48). Відповідача [PERSON] було належним чином в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи (а.с. 45-46). Однак відповідач в судове засідання не прибула, про наявність поважних для цього причин суд не повідомила, заперечень проти вимог позивача не висунула. Третя особа, уповноважений представник Органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, [PERSON] в судове засідання не з*явився, просить справу розглянути без його участі, не заперечує проти задоволення позову, про що суду надав відповідну заяву (а.с. 49-50). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як передбачено ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В судовому засіданні встановлено, що діти: [PERSON] та [PERSON] народилися 31 жовтня 2013 року в м. Єнакієве Донецької області, що підтверджеється свідоством про народження серії [NUMBER], та свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданими 14 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Єнакієвського міського управління юстиції у Донецькій області, де в графі "батько" записаний [PERSON], а в графі "мати" - [PERSON] (а.с.6, 7). Батьки неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу у встановленому законом порядку, тобто перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2012 року. В зв"язку із початком проведення бойових дій з вересня 2014 року позивач разом з дітьми та відповідачем - [PERSON] переїхали з м. Єнакієве Донецької області до м. Лиман Донецької області, де проживали всі разом за адресою: [ADDRESS] Позивач [PERSON] разом з дітьми став на облік до Управління праці та соціального захисту населення як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується довідками від 17 лютого 2017 року № 31021 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданими на ім"я [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 8, 8-а, 9). Відповідачка [PERSON] на облік до Управління праці та соціального захисту населення як внутрішньо переміщена особа не стала та через деякий час виїхала в невідомому напрямку. Відповідно до довідки про склад сім"ї, виданої 28 серпня 2017 року виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області та акту, завіреного 28 серпня 2017 року головою мікрорайону «Северный» - [PERSON], позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], та до складу його сім"ї входять неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні позивача (а.с. 10, 12). Згідно довідок ДНЗ № 6 Лиманської міської ради від 29 серпня 2017 року № 57 та № 58, а також згідно характеристики, наданої ДНЗ № 6 Лиманської міської ради Донецької області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відвідували дошкільний заклад з 25 березня 2016 року по 31 березня 2017 року (а.с. 13,14). За час відвідування дітьми дошкільного закладу [PERSON] приділяв достатньо уваги їх вихованню, регулярно відвідував батьківські збори, цікавився успіхами дітей, хвилювався за їхнє здоров"я. Діти до дошкільного закладу приходили охайними. Мати дітей - [PERSON], жодного разу у дошкільному закладі не з"явилася. (а.с. 37). Неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], спостерігаються в Лиманському ЦПМСД ім. Лядукіна з 2014 року, на диспансерному обліку не перебувають (а.с. 11). Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991року № 789-ХІІв усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В судовому засіданні встановлено, що останні три роки [PERSON] дітей не відвідує, не спілкується з ними, їхнім життям та здоров'ям не цікавиться, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Відповідно до ст. 164 СК Українимати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007року визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю, батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини знайшло повне відображення в поведінці відповідача, яка тривалий час не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток сина. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, які покладені на неї Конституцією України та сімейним законодавством, бо має змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачу будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку № 18 від 28 вересня 2017 року виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області "Про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]", виконавчий комітет (орган опіки і піклування Лиманської міської ради Донецької області) вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], так як вона повністю відсторонилася від виховання та матеріального забезпечення дітей (а.с.36). Суду надані достатні докази, що відповідач [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, внаслідок чого, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити правам та законним інтересам дітей. Розглядаючи позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання дітей, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Однак відповідач, будучи працездатною, жодної матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає довгий час. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність чи відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини. При цьому, відповідно до ч.2 ст. 182 та ч. 5 ст. 183 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та на двох дітей має складати одну третину заробітку (доходу) платника аліментів, але не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому суд дійшов висновку про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання її неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 року для дитини віком до 6 років з 1 травня 2017 року складає 1426,00 гривень. Отже, позовні вимоги і в цій частині обгрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, в порядку ст.ст.3,4 ЗУ "Про судовий збір" від 08.07.2011 року з відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір у сумі 640,00 гривень, а також на підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за 1 місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved