Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що являється власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований відповідач, який не є членом її сім"ї, в квартирі не проживає з листопада 2014 року, особистих речей в квартирі відповідача не має. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає, що створює для неї незручності в оформленні державної субсидії та реалізації інших прав власника, в тому числі щодо відчуження даної квартири. Просить рішенням суду визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням та зобов"язати виконавчий комітет Коростенської міської ради зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою:[ADDRESS]. Позивач письмово повідомила про розгляд справи у її відсутності, в наданій суду заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових викликів за місцем реєстрації та шляхом дачі оголошення в газеті "Житомирщина" від 14.03.2017 року, тому, відповідно до ст.74 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом [PERSON] 25.10.2016 року позивач є власником квартири [ADDRESS]. Дана квартира є двохкімнатною, загальною площею 44, 8 кв.м., житлова площа 27, 0 кв.м. Право власності позивача на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З довідки КВЖРЕП №4 від 2.11.2016 року слідує, що в належній позивачу на праві власності квартирі зареєстрований з 25.05.2012 року відповідач. З матеріалів справи слідує, що після набуття права власності на житлове приміщення вона не надає згоди відповідачу на проживання в належній їй квартирі та між ними відсутня будь- яка домовленість щодо користування житлом. З акту, засвідченого начальником КВЖРЕП №4 слідує, що відповідач ніякої участі в утриманні спірного житлового приміщення не приймає, комунальні послуги не сплачує, особистих речей не зберігає, постійно проживає за іншою адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч.1 ст.391 ЦК України. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності. Підстави втрати права користування житлом визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до зазначеної норми закону, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. З огляду на встановлені обставини, а саме законні підстави набуття позивачем права власності на квартиру, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги власника майна та визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] При цьому вимога про зняття відповідача з реєстрації за вищевказаною адресою задоволенню не підлягає, оскільки за змістом ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", якою передбачено вичерпний перелік підстав зняття особи з реєстрації за місцем проживання, зняття з реєстрації здійснюється органом реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляв, тому

Outcome: partial