Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

10.01.2018 року до суду надійшов направлений по пошті 29.12.2017 року представником позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Савіхіною А.М. позов, згідно якого просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 11402,19 грн. та судові витрати по справі, посилаючись на те, що між ПРИВАТБАНКом і відповідачкою 19.01.2011 року був укладений договір б/н, по якому вона отримала кредит в сумі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, зі сплатою відсотків за користування кредитом та інших платежів. У порушення умов договору та закону відповідачка свої зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 15.11.2017 року має заборгованість у вказаному вище розмірі, яку у добровільному порядку не погашає. Відомостей про звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду з аналогічним позовом немає. 11.01.2018 року суддею направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача. Отримавши відповідь 29.01.2018 року, ухвалою судді від 30.01.2018 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання на 26.02.2018 року. Судові засідання неодноразово відкладалися, у зв'язку з подачею відповідачкою відзиву проти позову та його направлення до відома позивачу, а також за заявами відповідачки і її представника - адвоката [PERSON] Представник позивача до суду надавала клопотання про розгляд справи без участі представника банку, позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила задовольнити враховуючи обставини, викладені у відповіді на відзив ( а.с. 3,31,62-87,94-109). 13.09.2018 року представник відповідачки - адвокат [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відповідачки. Позов вони не визнають та просять у його задоволенні відмовити, зменшити розмір процентів, застосувати строк позовної давності до штрафних санкцій. Як вбачається з тексту відзиву проти позову, [PERSON] не згодна з вимогами банку, які вказують на прострочку нею платежів, внаслідок чого були нараховані комісії і пеня з 15.05.2015 року. У даній справі строк на звернення до суду з позовом про стягнення штрафу, пені у позивача пройшов, так як право на подання позовну виникло 15.05.2015 року, а позов пред'явлено у листопаді 2017 року, тобто зазначений строк закінчився 15.05.2016 року, та заявлені суми комісії, пені і штрафів не можуть бути стягнуті. Крім того, відповідач вказує, що не підписувала договір. Умови кредитування їй не надавалися, і вона їх не підписувала. Також у матеріалах справи відсутні відомості про погашення відповідачем боргову ( а.с. 44-45). Згідно тексту відповіді Банку на відзив проти позову ( а.с. 62-87,94-109) відповідно до укладеного договору № б/н від 19.01.2011 року [PERSON] (далі - Відповідач) отримала кредит у розмірі 11000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банком булли надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов'язань: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; виписка по рахунку; фото Клієнта з карткою. Також слід зазначити, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 19.01.2011 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе, заповнена особисто. Також з копії анкети - заяви вбачається, що Відповідач висловив згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що " Я згодна з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...". Також до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" яка власноруч підписана відповідачем з якої чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Отже даний правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі на підставі ч.1 ст. 207 ЦК України. Відповідачка підписанням Анкети-заяви позичальника приєдналася до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Також, суду надана виписка з карткового рахунку, яка простовує твердження відповідачки про недоведеність користування грошима, оскільки з в ній чітко прослідковується, що встановлено кредитний ліміт і відповідачка користувалася грошима, отримувалла кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором ( погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Щодо змінення розміру неустойки, то відповідачка належним чином не виконала зобов'язання за кредитним договором, здійснювала повернення частин суми кредиту з порушенням термінів і термінів повернення, підтверджується розрахунком заборгованості за Договором і станом на 15.11.2017 року її борг складає 11402,19 грн. При укладанні Договору сторони досягли згоди щодо його умов відповідно до ст. 638 ЦК України. Таким чином, розумною вважається сума неустойки (штрафу та пені), яку сторони визначили та погодили при укладенні Договору. Щодо строків позовної давності. Відповідачці було видано кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до останього дня 11.2014 року, у зв'язку зі спливом строку дії карти, [PERSON] звернулася до Банку для перевипуску картки, у зв'язку з цим їй було видано кредитну картку № [NUMBER] строком дії до останього дня 06.2018 року. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 06.2018 року. (довідка про видачу кредитних карт додається). Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 29.12.2017 року - до спливу строку позовної давності. У зв'язку з цим, обставини, на які Відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду. Зважаючи на неявку у судове засідання сторін та подані ними заяви і клопотання, фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З'ясувавши позиції сторін та перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних обставин. Судом були встановлені такі обставини справи і відповідно до них правовідносини. Згідно листа Голови Правління АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за вихідним № Е.65.0.0.0/3-365676 від 07.07.2018 року, який надійшов до суду 18.07.2018 року, відбулись зміни у назві позивача з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на АК КБ «ПРИВАТБАНК», які відображені у статуті банку. Встановлено, що згідно копії договору про надання банківських послуг б/н від 19.01.2011 року, який укладено між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачкою [PERSON], що складається з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКу, пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів банку, кредитор-позивач видав відповідачу кредитну банківську платіжну картку «Універсальна» з відновлювальною кредитною лінією у національній валюті України - гривні, зі сплатою процентної ставки за кредитним лімітом збільшеним до 11000 грн., на залишок заборгованості, а також зі сплатою комісій за зняття готівки і безготівкові розрахунки, пені та штрафів за порушення умов погашення та строком дії кредитної картки спочатку з пільговим періодом 30 ( до 01.01.2013 року), а потім 55 днів по кожній транзакції. Як вбачається з тексту Витягу з Тарифів обслуговування кредитним карт «Універсальна» та Умов і правил надання банківських послуг, Банк надав клієнту відповідно до укладеного договору грошові кошти на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності і повернення; кредитний ліміт у свою чергу клієнт зобов'язався погашати заборгованість сплачуючи до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим щомісячні платежі, а також по кредиту, процентам за його використання…, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; у випадку невиконання зобов'язань по Договору, за вимогою Банку клієнт зобов'язаний повернути кредит (у тому числі прострочений кредит), виплатити винагороду Банку; при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним Договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язався сплатити Банку штраф, розмір якого встановлений тарифами договору, тобто 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій / п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс :Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с.8-30). З тексту зазначеної вище анкети-заяви вбачається, що відповідачка [PERSON] висловила свою згоду на те, що дана анкета-заява разом з Пам'яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і банком Договір про надання банківських послуг. Також в анкеті-заяві зазначено, що відповідачка ознайомилася та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, відповідачкою було зазначено, що вона зобов'язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті АТ КБ «Приватбанк» ( а.с. 8 зі зворотного боку). Також позивачем було надано фото, на якому видно, що відповідачка тримає карту банку-відповідача ( а.с. 82). Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, було укладено в письмовій формі кредитний договір. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кредитним лімітом 11000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у погодженому сторонами розмірі. Проте відповідачка покладені на неї зобов'язання належним чином не виконувала, зважаючи на що у неї виникла заборгованість, яка згідно доводів банку та наданого останнім розрахунку складає 11402,19 грн. Щодо строку позовної давності, то слід зазначити наступне. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі № 6-14 цс 14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, сторонами в якій були ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальник. Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з п. 2.1.1.2.12 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки,а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно вимог п. 2.1.1.2.12, 2.1.1.13 Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті позивача, які були додані банком до позовної заяви, картка діє до останнього місяця терміну дії карки. По закінченню строку дії кредитної картки Банком випускається нова картка на новий термін, яку позичальник повинен отримати. У відповіді на відзив позивач вказав, що строк дій перевипущеної кредитної картки - до останнього дня 06.2018 року, про що також надав відповідну довідку ( а.с.83). За таких обставин, враховуючи наведене вище правові позиції та висновки Верховного Суду України, Верховного Суду, початок перебігу трирічного строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався 30 червня 2018 року, а щодо періодичних платежів - з моменту несплати чергового платежу, зокрема щодо погашення процентів та сплати пені. Останній платіж по кредиту згідно розрахунку відбувся 03.11.2016 року . До суду з даним позовом позивач звернувся 29.12.2017 року, тобто в межах загального строку позовної давності, який дорівнює три роки. З наведених вище підстав суд відхиляє аргументи відповідачки і її представника щодо пропуску позивачем позовної давності. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 549 ЦК України передбачено обов'язок боржника сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) в разі порушення ним зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку щодо доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3199,02 грн. Також суд приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог банку про стягнення заборгованості за процентами в сумі 2135,83 грн., в межах строку позовної давності щодо вказаних місячних платежів, а саме за період з 30.12.2014 року по 15.11.2017 року, тобто за три роки, що передували зверненню банку до суду з даним позовом та, враховуючи їх періодичне позичання відповідачкою, підстав для зменшення цієї суми суд не вбачає. Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифами обслуговування кредитних карт, передбачено сплату пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі, що дорівнює сумі базової процентної ставки за день та 1 % від заборгованості. Отже, вимоги банку про стягнення неустойки підлягають задоволенню, з урахуванням строку позовної давності, за період з 30.12.2016 року по 15.11.2017 року. Враховуючи наведене вище, викладені у відзиві відповідачкою аргументи та заяву її представника про зменшення неустойки, а також завдання цивільного судочинства, яке згідно ст. 2 ЦПК України полягає в тому числі в справедливому вирішенні справ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача пеню в загальному розмірі 500,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення штрафу (фіксованої частини в розмірі 500,00 грн і процентної складової в розмірі 519,15 грн), то суд відмовляє у вказаних вимогах з наступних підстав. Як вбачається з правових позицій, викладених в постановах Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи, що судом частково задоволено позовні вимоги в частині стягнення пені, відсутні підстави для стягнення нарахованих банком штрафів за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання. За таких обставин, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в розмірі 3199,02 грн, заборгованості за процентами в розмірі 2135,83 грн, заборгованості за пенею в розмірі 500,00 грн., всього заборгованості в розмірі 5834,85 грн. Оцінюючи інші доводи та аргументи відповідачки, викладені у відзиві, а також враховуючи заяву представника відповідачки, суд керується наступним. У відзиві відповідачка посилалася в тому числі на те, що між сторонами не укладено в належній формі кредитний договір, оскільки вона договір не підписувала, вона не знала умов кредитування, а також матеріали справи не містять відомостей про погашення нею боргу. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що у заяві-анкеті зазначено, що позичальник ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які були надані їй в письмовій формі і підтвердила своїм підписом про надання їй повної інформації щодо умов кредитування у АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У частинах першій-третій статті 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 1067 ЦК України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. У матеріалах справи є копія анкети-заяви відповідачки від 19.01.2011 року, в якій вона погодилася з тим, що підписана заява-анкета, разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складають між сторонами Договір про надання банківських послуг. Свій підпис відповідачка нічим не спростувала. Також у зазначеній заяві-анкеті [PERSON] підтвердила, що банк ознайомив її з вказаними умовами та надав їх у письмовому вигляді, вона зобов'язалася виконувати умови цього договору і регулярно ознайомлюватися зі змінами Умов на сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Пунктом 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Також згідно п. 2.1.1.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Крім того, з наданого суду розрахунку заборгованості та виписки вбачається, що відповідачка частково виконувала умови договору (частина перша статті 61 ЦПК України 2004 року), оскільки останній платіж по кредиту відбувся 03.11.2016 року в сумі 3190,00грн, який також перервав строки позовної давності, а згідно зі статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, укладення кредитного договору між сторонами відбулось згідно чинного законодавства України. Збільшення кредитного ліміту банком проводилось відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, з якими відповідачка була ознайомлена, що підтверджується її особистим підписом в анкеті-заяві. Також судом враховує, що в разі незгоди відповідачки із збільшенням розміру кредитного ліміту чи іншими умовами Договору, вона мала можливість не використовувати кредитний ліміт в більшому розмірі чи розірвати Договір, проте цим право не скористалася, тим самим фактично висловивши свою згоду на умови позивача. Також, всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України, відповідачкою не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів введення її в оману при отриманні кредитних послуг та ненадання їй банком в повному обсязі відомостей, необхідних для укладення кредитного договору. Вказані аргументи відповідачка спростовуються фактом підписання нею анкети-заяви та змістом вказаного документу, згідно якого відповідачка ознайомилася та погоджується з Умовами і Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене вище, суд вважає позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» таким, що підлягає частковому задоволенню, а саме, з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.01.2011 року, яка складається з наступного: 3199,02 грн - заборгованість за кредитом; 2135,83 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 500 грн - заборгованість за пенею, а всього у розмірі 5834,85 грн. Згідно ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У даному випадку, суд частково задовольнив позовні вимоги банку в сумі 5834,85 грн, яка складає 51% від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 816 грн судового збору ( 1600грн х 51%).

Outcome: partial