Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області звернулось в суд із позовом про стягнення з [PERSON] 10 291 грн. 19 коп. виплаченої вихідної допомоги, мотивуючи тим, що відповідач перебував у трудових відносинах з Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, у березні 2018 року наказом Управління №57-ос був звільнений з посади начальника відділу профілактики виробничого травматизму та страхових виплат Городоцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області в зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників - п.1 ст. 40 КЗпП України. На виконання вимог ст. 44 КЗпП України та умов колективного договору, [PERSON] було нараховано та виплачено 10 291 грн. 19 коп. вихідної допомоги при звільненні. 31.08.2018р. рішенням Городоцького районного суду Львівської області, наказ №57 - ос від 01.03.2018р. про звільнення [PERSON] визнано незаконним та скасовано, [PERSON] поновлено на посаді начальника відділу профілактики виробничого травматизму та страхових виплат Городоцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, а також стягнуто на його користь 61 033 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки відповідач, отримавши одноразову грошову допомогу при звільненні 01.03.2018р., був поновлений на роботі згідно з рішенням суду від 31.08.2018р., останній втратив правові підстави для набуття виплаченої йому одноразової грошової допомоги у розмірі 10 291 грн. 19 коп., а відтак згідно ст. 1212 ЦК України та умов колективного договору виплачена йому вихідна допомога підлягає поверненню, як особі, яка була поновлена на роботі. Представник позивача [PERSON] . в суді просить позов задовольнити з мотивів викладених у заяві, стягнути з відповідача 10 291 грн. 19 коп. виплаченої при звільненні вихідної допомоги. Відповідач [PERSON] в суді позов заперечив, пояснив, що 01.03.2018р. його незаконно звільнили із займаної посади, що при звільненні йому в т.ч. нарахована та виплачена вихідна допомога в розмірі 10 291 грн. 19 коп., яку він отримав не одразу, що рішенням суду від 31.08.2018р. його поновлено на посаді з якої незаконно звільнили, однак він пропрацювавши декілька днів, сам написав заяву на звільнення з 11.09.2018р., при цьому йому також позивачем нарахована вихідна допомога. Вважає, що вихідну допомогу при звільненні 01.03.2018р. одержав правомірно на законних підставах, тому така поверненню не підлягає. Просить у позові відмовити. Представник [PERSON] в суді висловилась на підтримку позиції свого довірителя, окрім цього зазначила про неправильний розрахунок нарахованої вихідної допомоги при звільненні [PERSON] 11.09.2018р., який є значно нижчим від того розміру який нарахований та виплачений при звільненні 01.03.2018р., а також з огляду на положення ст. 1215 ЦК України, просить у позові відмовити. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. ст. 4, 13, 81 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із пояснень сторін в суді, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області і зокрема з 01 серпня 2017 року був призначений начальником відділу профілактики виробничого травматизму та страхових виплат Городоцького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області в порядку переведення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Городоцькому районі Львівської області, згідно наказу №5-ос від 31.07.2017р. Наказом № 57-ос від 01.03.2018р. [PERSON] звільнено із займаної посади у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України та виплачено в т. ч. одноразову грошову допомогу в розмірі 10 291 грн. 19 коп., як вихідну допомогу при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку на підставі ст. 44 КЗпП України (а.с. 8-9). Розмір нарахованої позивачем та отриманої вихідної допомоги в сумі 10 291 грн. 19 коп. при звільненні, відповідач [PERSON] не оспорює. Про виплату [PERSON] при звільненні 01.03.2018р. вихідної допомоги в розмірі 10 291 грн. 19 коп., убачається також із змісту рішення Городоцького районного суду Львівської області від 31.08.2018р. про поновлення відповідача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 31.08.2018р., що набрало законної сили, наказ №57 - ос від 01.03.2018р. про звільнення відповідача, визнано незаконним та скасовано, [PERSON] поновлено на посаді начальника відділу профілактики виробничого травматизму та страхових виплат Городоцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, а також стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2018р. по 31.08.2018р. в розмірі 61 033 грн. з утриманням з цієї суми податків і інших обов`язкових платежів. Рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць звернуто до негайного виконання (а.с. 10-11). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішень Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. та від 28.10.1999р. у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" та у справі "Брумареску проти Румунії", відповідно, існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. На виконання рішення суду від 31.08.2018р., Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, 31.08.2018р. видано наказ №262-ос, згідно з яким [PERSON] поновлено на роботі, виплачено середню заробітну плату за один місяць та запропоновано відповідачу повернути до бухгалтерії виплачену йому згідно з наказом №57-ос від 01.03.2018р. - вихідну допомогу у зв`язку із скасуванням наказу №57-ос від 01.03.2018р. (а.с. 61). Позивач у заяві, а представник [PERSON] в суді просить на підставі ст. 1212 ЦК України та у зв`язку із скасуванням наказу № 57-ос від 01.03.2018р., стягнути з [PERSON] 10 291 грн. 10 коп. виплаченої йому при звільненні вихідної допомоги, яку останній добровільно повертати відмовився. Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту цієї норми матеріального права вбачається, що зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають лише за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав. Так, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Ураховуючи, що наказ про звільнення [PERSON] скасовано як незаконний, трудові відносини з останнім було продовжено, а отже відпали підстави для виплати йому одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до положень ст. 44 КЗпП України та умов колективного договору виплата зазначених грошових коштів передбачена лише у разі звільнення працівника у зв`язку зі скороченням штату, а відтак відповідно до ст. 1212 ЦК України, отримана відповідачем вихідна допомога у розмірі 10 291 грн. 19 коп. підлягає поверненню роботодавцю - Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01 лютого 2017 року при розгляді справи № 6-2711цс16. Покликання представника відповідача в суді про те, що на підставі ст. 1215 ЦК України отримана відповідачем грошова допомога не підлягає поверненню, суд оцінює як необґрунтовані, з огляду на те, що на час виплати означеної допомоги, така [PERSON] була отримана на законних підставах, які в подальшому за ініціативою останнього було визнано незаконними, тобто підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала, що виключає застосування до вказаних правовідносин норми статті 1215 ЦК України. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про підставність заявлених вимог та задоволення позову, відповідно. Покликання відповідача та його представника в суді про неправильний розрахунок нарахованої вихідної допомоги при звільненні [PERSON] 11.09.2018р., який є значно нижчим від того розміру який нарахований та виплачений при звільненні 01.03.2018р., судом до уваги братись не можуть, оскільки не є предметом спору у цьому провадженні. З огляду на вимоги ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору. На підставі вищевикладеного, ст. 1212 ЦК України,

Outcome: approved