Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Житлово-будівельний кооператив "Ювілейний-4" про визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що спірна квартира була надана відповідачу, як члену кооперативу ЖБК "Ювілейний-4" під час перебування їх у шлюбі, а тому відповідно до ст. 146 ЖК України, п. 43 Примірного статуту ЖБК, Сімейного кодексу України вона є спільним майном подружжя і її зокрема, тоді як згідно свідоцтва про право власності на квартиру її одноособовим власником є відповідач. Лише після розірвання з відповідачем шлюбу їй стало відомо про оформлення [PERSON] на своє ім"я права власності на вказану квартиру, у зв"язку з чим вимушена звернутись до суду з вимогою про визнання за собою права власності на ? частину цієї квартири. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, вказав, що позивачка має право на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS], оскільки квартира була придбана ними в шлюбі, за їх спільні кошти, проте оформлена на його ім"я, оскільки він являвся членом кооперативу "Ювілейний-4". Представник третьої особи ЖБК «Ювілейний-4» у судовому засіданні пояснила, що статутом ЖБК «Ювілейний-4» передбачено, що лише члену кооперативу видається свідоцтво про право власності на відповідне житло, що і мало місце в даному випадку. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача, представника третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.07.1977 року між сторонами було зареєстровано шлюб Ленінградським відділом РАГСу м. Києва, за актовим записом 489, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу [NUMBER], яке міститься у матеріалах справи. 26.12.2006 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія [NUMBER]. Згідно рішення № 1043 від 05.07.1982 року Виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів м. Київ «Про вирішення окремих житлових питань по ЖБК «Ювілейний-4» за поданням відділу по керівництву організацією і діяльністю ЖБК про надання квартир членам ЖБК «Ювілейний-4», відповідно до вимог Типового статуту житлово-будівельного кооперативу, [PERSON] ([PERSON] - відповідно до Свідоцтва про зміну прізвища, імені, по-батькові Серія [NUMBER] від 29.03.1984 року) [PERSON] з родиною три особи (він, дружина, син) було надано вказану квартиру [NUMBER] площею 42,07 кв.м. 26.02.2003 року Головним Управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на ім"я [PERSON] видане свідоцтво про право власності на вказану картиру, що підтверджується відповідним свідоцтвом Серія [NUMBER]. Із Довідки Ф3 № 2150 від 21.02.2014 року, виданої Комунальним підприємством «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] з 14.10.1982 року. Отже, у судовому засіданні встановлено та жодною із сторін не заперечується, що квартира [ADDRESS] надана відповідачу та його родині ЖБК «Ювілейний-4» під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, які в свою чергу вносили пай із спільних коштів подружжя, тоді як право приватної власності на неї оформлено лише на [PERSON] Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 146 ЖК України поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди за рішенням суду. Відповідно до п. 6 розяснень Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід враховувати пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Після завершення сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні. Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім"ї, є їх спільною сумісною власністтю, якщо інше не встановлене письмовою угодою (ст. 17 Закону України "Про власність"). Відповідно до ст. 22 Кодексу України про шлюб та сім"ю, який діяв в момент виникнення вказаних правовідносин між сторонами, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністтю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку, що визначено і Сімейним кодексом України, який діє з 01.01.2004 року. Оскільки квартира [ADDRESS] була надана ЖБК сторонам, як подружжю у період їх сумісного проживання, придбана ними за рахунок спільних коштів, тому вона є їх спільним майном, у зв"язку з чим позов [PERSON] про визнання права власності на ? частину даної квартири підлягає задоволенню, що також визнається відповідачем по справі, чому суд надає відповідну оцінку. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В п. 11 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" визначено, що за змістом частини четвертої статті174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Отже, з огляду на вище викладене, позовні вимоги позивачки визнані відповідачем та є обґрунтованими, оскільки відповідають нормам закону, які регулюють вказані правовідносини та підтверджуються наданим доказами, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved