Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач звернувся 10.06.2014 року до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір №11358947000 від 11.06.2008 року, згідно якого банк надав йому кредит в сумі 26000,00 доларів США, при цьому відповідач зобов'язався повернути ці грошові кошти у строк до 11.06.2018 року, здійснюючи погашення заборгованості та сплачуючи проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту по процентній ставці 14,5 % річних згідно встановлених договором умов та розміру. В результаті невиконання умов кредитного договору, згідно наданих позивачем розрахунків, станом на 26.05.2014 року заборгованість становить 264173 (двісті шістдесят чотири тисячі сто сімдесят три) гривні 08 копійок, з яких: сума заборгованості за кредитом - 203720,36 грн., сума заборгованості по процентам - 50928,89 грн., сума пені за прострочення сплати відсотків - 4311,41 грн., та пеня за прострочення сплати кредиту - 5212,42 грн., які позивач вимагає стягнути з відповідачів у солідарному порядку, оскільки [PERSON] є поручителем за даним кредитним договором. Також позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на однокімнатну квартиру [ADDRESS], посилаючись на те, що між банком та [PERSON] (майновий поручитель) і [PERSON] був укладений іпотечний договір від 11.06.2008 року, встановивши спосіб реалізації вказаного нерухомого майна, що їм належить на праві власності, - у межах процедури виконавчого справдження, стягнувши з відповідачів понесені судові витрати. Позовна заява містить заяву представника позивача за довіреністю про розгляд справи за відсутності позивача та наполяганні на задоволенні позову у повному обсязі, проти розгляду справи у заочному порядку представник позивача не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним.Представником відповідачів [PERSON] було подане клопотання про перенесення розгляду справи, у зв'язку з можливістю укладення мирової угоди між сторонами по справі, проте жодних підтверджень викладених у клопотанні обставин не надано. Ухвалою суду, в порядку ст.281 ЦПК України, прийнято рішення щодо розгляду даної цивільної справи у заочному порядку. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав: Так, у судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір №11358947000 від 11.06.2008 року, згідно якого банк надав йому кредит в сумі 26000,00 доларів США, при цьому відповідач зобов'язався повернути ці грошові кошти у строк до 11.06.2018 року, здійснюючи погашення заборгованості та сплачуючи проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту по процентній ставці 14,5 % річних згідно встановлених договором умов та розміру. Положеннями зазначеного кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за даним договором банк має право визнати термін дострокового повернення кредиту таким, що настав. У результаті невиконання умов кредитного договору, згідно наданих позивачем розрахунків, станом на 26.05.2014 року заборгованість за вказаним кредитним договором становить 2254,71 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.05.2014 року становить 264173 (двісті шістдесят чотири тисячі сто сімдесят три) гривні 08 копійок, з яких: сума заборгованості за кредитом - 203720,36 грн. (17389,49 доларів США), сума заборгованості по процентам - 50928,89 грн. (4347,27 доларів США), сума пені за прострочення сплати відсотків - 4311,41 грн. (368,02 доларів США), та пеня за прострочення сплати кредиту - 5212,42 грн. (444,93 доларів США). Наданий розрахунок заборгованості відповідачами не оспорювався. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності зі ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно Договору поруки №210652 від 11.06.2008 року по кредитному договору №11358947000 від 11.06.2008 року, [PERSON] виступила поручителем, при цьому умови договору поруки передбачають солідарну відповідальність поручителя і боржника перед кредитором. Згідно зі ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна або кілька осіб. Згідно вимог ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. При цьому поручителі, виходячи із зазначених норм закону, несуть солідарну відповідальність з боржником кожен за своїм договором поруки. Згідно ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Курс НБУ при здійсненні розрахунків, наданий позивачем, був нижчий від курсу НБУ на момент розгляду справи, тому вимоги підлягають задоволенню повністю виходячи з передбаченого ч.1 ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення суми боргу з отримувача кредиту та поручителя законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та встановлення способу реалізації майна, суд виходить з наступного. 11.06.2008 року між позивачем та відповідачами [PERSON] (майновий поручитель) і [PERSON] (іпотекодавці) був укладений договір іпотеки, посвідчений Ситніковою Ю.Д., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, для задоволення грошових вимог позивача за кредитним договором №11358947000 від 11.06.2008 року. Предметом іпотеки є однокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 34,7 кв.м., що належить [PERSON] і [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.01.1998 року УЖКГ виконкому Одеської міської ради. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У відповідності до п.42 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року, резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Разом з тим, у відповідності до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року №1304-VII, що набрав чинності 07.06.2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З урахуванням отримання кредиту в іноземній валюті, реєстрації і проживання майнового поручителя у вказаній квартирі, загальна площа якої становить 34,7 кв.м., та відсутності доказів наявності іншого нерухомого житлового майна у позичальника або майнового поручителя, дія мораторію поширюється до встановлених правовідносин. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 32 786,08 грн.

Outcome: partial