Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці, про визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний із виробництвом та зобов'язання взяти його на облік, просить суд: визнати нещасний випадок, що стався 18.03.2010 року із ним під час виконання службового доручення на станції Одеса-Мала», нещасним випадком на виробництві; зобов`язати службу будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці взяти на облік нещасний випадок, що стався 18.03.2010 року із ним під час виконання службового доручення на станції Одеса-Мала». Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.05.2018 року, залучено до участі у справі за позовною заявою [PERSON] до служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці про визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний із виробництвом та зобов'язання взяти його на облік в якості співвідповідачів Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» та Державну службу з питань праці. Так, позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.03.2010 року він, працюючи підсобним працівником будівельно-монтажного потягу 686 станції «Одеса-Мала» та виконуючи службове доручення, отримав в результаті побиття машиністом електропоїзда станції «Одеса-Головна» [PERSON] обширну політравму, зокрема компресійний перелом хребта, що потягло за собою неможливість пересуватися самостійно. Через отриману травму він не міг пересуватись у подальшому та 15.11.2011 року його було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за інвалідністю . У період з 2010 року відповідними підрозділами «Укрзалізниці» проводились неодноразові розслідування вказаної події, але спираючись на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями [PERSON] та отриманими позивачем травмами та не пов'язаності скоєного з виконанням трудових обов'язків, даний нещасний випадок не було визнано виробничим та не було взято на облік. Проте, як вбачається з вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2011 року по справі № 1-662/11, [PERSON], визнаючи себе винним у завданні [PERSON] тілесних ушкоджень, пояснив, що причиною цього було те, що він перебував у стані алкогольного сп'яніння, а отже його дії не відносять до таких, що вчинені з особистих мотивів. Аналогічного висновку щодо необхідності кваліфікації даної події як нещасного випадку на виробництві, дійшов член комісії з розслідування [PERSON], що викладено в особистій думці, яка долучена до акту розслідування. Незважаючи на очевидність отримання ним травми у процесі трудової діяльності, та того, що даний випадок є таким, що пов'язаний з виробництвом, відповідач протягом всього часу ухиляється від визнання даного факту. 03.02.2016 року він звернувся з метою врегулювання даного питання до Головного управління держпраці в Одеській області, та листом від 15.02.2016 року йому було роз'яснено неможливість вирішення даного спору інакше, як в судовому порядку, що і стало причиною звернення до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові . Представник відповідача ПАТ «Укрзалізниця» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, надавши письмовий відзив про вказане, за яким вказав, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки останнє розслідування нещасного випадку за фактом події, що мала місце 18.03.2010 року відбулось 11.05.2011 року, та позивачу було добре відомо про висновки комісії з моменту закінчення розслідування. Представник відповідача Держпраці в судове засідання не з'явився, надавши до суду клопотання про закриття провадження в частині вимог до нього, оскільки вважає, що державна служба з питань праці не є суб'єктом спірних правовідносин, у них відсутні спірні матеріальні правовідносини з позивачем. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного . Судом встановлено, що дійсно 18.03.2010 року приблизно о 17-00 годині, [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на платформі станції «Одеса-Мала» Одеської з.д., безпідставно, з хуліганських міркувань, грубо порушуючи громадський порядок, явно виявляючи зневагу до громадськості, висловлюючись нецензурною лайкою, з великою зухвалістю став наносити громадянам, в т.ч. [PERSON] удари руками та знайденою ним у платформі лопатою в сторону тіл останніх. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 349 від 15.11.2010 року, [PERSON], внаслідок нанесених йому ударів [PERSON] отримав наступні тілесні ушкодження: синці та садна на пальцях правої кисті, забій грудної клітини. Вказані пошкодження спричинені дією тупого предмету, якими могла бути рука, стисла в кулак, і лопата, та могли виявитись у результаті ударів даними предметами, можливо 18.03.2010 року. Синці та садна мають незначні, скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів, та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Також зазначено, що у зв'язку з тим, що рентгенограми та комп'ютерні томограми грудної клітини не надані, встановити характер пошкодження хребта (в тому числі наявності компресійного перелому 11-го грудного хребця), та відповідно характер і ступінь тяжкості усіх тілесних пошкоджень не надалось можливим. Вказане підтверджується вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2011 року, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України, у відповідності до якої призначено йому покарання у вигляді обмеження свободи строком на один рік. Відповідно до ст.75,76 звільнено [PERSON] від відбуття покарання з іспитовим строком на один рік. /л.с.80-82/. У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи вбачається, що 18.03.2010 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з БМП-686 та працював підсобним працівником будівельно-монтажного потягу станції «Одеса-Мала» № 686. За фактом виявлення даного злочину було складено акт № 1 від 12.07.2010 року про нещасний випадок невиробничого характеру, за яким складено висновок про хуліганські дії іншої особи, побиття працівника № 686 [PERSON] сторонньою особою з особистих мотивів, що призвело до тимчасової непрацездатності. /л.с.6-8/ У відповідності до листа з Головного управління Держпраці в Одеській області повідомлено, що перше розслідування цього випадку проведено комісією БМП -686 у березні-квітні 2010 року, повторне у зв'язку із скаргою [PERSON], комісією БМП-686 в липні 2010 року. При розгляді матеріалів повторного розслідування, територіальним управлінням Держгірпромнагляду в Одеській області у вересні 2010 року, через недбале оформлення матеріалів притягнуто до дисциплінарної відповідальності працівників БМП-686, які приймали участь у розслідуванні та було видано розпорядження провести третє розслідування. /л.с.21/ У відповідності до акту розслідування нещасного випадку, що стався 18.03.2010 року близько 17 години у будівельно-монтажному потягу - 686 Одеської залізниці, Укрзалізниця, Міністерство транспорту та зв'язку України від 11.05.2011 року, [PERSON] підсобний робітник працював по професії підсобний робітник 1 рік 11місяців 17 днів. В БМП-686 встановлена 40 годинна робоча неділя, з п'ятьма робочими днями та двома вихідними. Розпорядок робочого дня: з 08-00 години до 17-00 години. Нещасний випадок стався в районі залізничного зупиночного пункту Одеса-Мала на пасажирські платформі. Платформа розміщена вздовж 1 та 19 колій. Робочим проектом передбачено капітальний ремонт існуючої платформи, що передбачає збільшення її загальної довжини до 219,8 м. Приблизно на відстані 5 м. від крайньої голівки рельсу знаходився вагончик, в якому зберігалися інструменти та одяг для перевдягання робітників. Справа від входу в вагончик знаходяться гаражі, дахи яких розміщені на рівні платформи. Місцем отримання травми від сторонньої особи являється територія, що прилягає до вагончика. Згідно пояснення [PERSON], він підійшов до вагончика близько 16-30 години, щоб взяти лопату. Біля вагончика нікого не було. З його слів, він не помітив коли до нього ззаду підійшов невідомий і почав його бити лопатою. Після чого [PERSON] впав біля дверей вагончика і втратив свідомість. Прийшов до тями, коли приїхав наряд міліції. В відділенні було встановлено особистість невідомого, ним виявився громадянин [PERSON] Згідно пояснень [PERSON], близько 16-45 години він, чекаючи товариша в районі вагончика, вступив у суперечку з [PERSON] Побачивши [PERSON], що нахилився біля дверей вагончика, [PERSON] вдарив його лопатою. Після чого [PERSON] впав, а [PERSON] пішов в сторону магазину. Наряд міліції забрав його в районі Червоного Хреста. Згідно висновку комісії, розглянувши матеріали нещасного висновку, комісія, виходячи з мотивувальної частини вироку суду від 15.02.2011 року по справі № 1-662/11, який набув законної сили, не встановила причинно-наслідкового зв'язку травми, отриманої [PERSON] 18.03.2010 року з діагнозом в листу непрацездатності від 19.03.2011 року - компресійний перелом Тh-11, а отже підстав для складання акту Н-1 (НПВ) та взяття на облік даного нещасного випадку немає. /л.с.11-17/. Проте, член комісії по проведенню повторного розслідування нещасного випадку /головний технічний інспектор праці Ради профспілки залізо дорожників та транспортних будівельників України на Одеській залізниці/ - В.Є. Бочкарев висловив свою окрему думку з приводу висновку комісії, викладеного в акті розслідування нещасного випадку від 11.05.2011 року, за яким вважає, що комісією не взято до уваги п.16 «Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», у якому зазначено, що нещасний випадок, зв'язаний з нанесенням робітнику тілесних пошкоджень сторонньою особою під час виконання робіт чи дій в інтересах підприємства, що не мав особистих мотивів повинні бути кваліфіковані, як нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом та на нього необхідно скласти акт форми Н-1. /л.с.18/ Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 4151 з ДЗ «Дорожня лікарня «Одеська залізниця», [PERSON] перебував в стаціонарі з 01.07.2013 року по 28.08.2013 року з діагнозом гострий тромбофлебіт глибоких вен лівої нижньої кінцівки. Супутні: консолідований перелом лівого гомілковостопного суглобу, забій лівої стопи, дефартроз правого плечового суглобу, поширений остеохондроз хребта з переважним ураженням шийного відділу. /л.с.19-20/ Згідно виписки з історії хвороби № 4519 невролога ДП «Одеська залізниця», [PERSON] перебував на лікуванні з 20.07.2011 року до 02.08.2011 року з діагнозом: вертеброгенна люмбалгія вираженим болевим та м'язові-тонічний синдром зі статодинамічним порушенням на п/к відділі; застарілий компресійний перелом./л.с.9-10/ Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач надав і інші /більш раніше/ виписки з історії його хвороби та медичні довідки. /л.с.104,108-110/. Так, згідно консультативного висновку від 22.06.2010 року з травматологічного центру Одеського державного медичного університету та клініки травматології, ортопедії 11-ї міської клінічної лікарні м. Одеси вбачається, що [PERSON] був встановлений діагноз внаслідок закритої травми грудного відділу хребта тримісячної давності - компресійний перелом літ Тh-11 та Тh-12 з переважною деформацією Тh-11, між хребтова грижа хребтово-рухового сегменту, кіфотична деформація на рівні сігментов тощо. /л.с.103/. Окрім того, матеріали справи містять медичні довідки з ренгеновідділення від 10.06.2010 року, згідно яких вбачається, що [PERSON] вставлено діагноз: травматична деформація грудних хребців; компресійний перелом Тh хребта. /л.чс.101-102/. Більш того, позивач приєднав до матеріалів справи пенсійне посвідчення № [NUMBER], з якого вбачається, що [PERSON] отримав пенсійне посвідчення 03.11.2010 року по інвалідності 2 групи загального захворювання опорно-рухового апарату. /л.с.5/. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 268 ЦК України встановлено вимоги, на які позовна давність не поширюється, однією з яких є вимога, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Цивільне право регулює особисті немайнові права фізичної особи, що поділяються на два види: 1) особисті немайнові права, що забезпечують природне існування фізичної особи, якими фізична особа володіє довічно 2) особисті немайнові права, що забезпечують соціальне буття фізичної особи. Так, до першої категорії відносяться: - невід'ємне право на життя; - право на усунення небезпеки, яка загрожує життю та здоров'ю; - право на охорону здоров'я; - право на свободу та особисту недоторканість; - тощо. За таких обставин, враховуючи, що нещасний випадок, що мав місце 18.03.2010 року випливає із порушення особистих немайнових прав, то застосування до даних правовідносин позовної давності не передбачено. Також, представником «Української залізниці» у його відзиві йдеться про те, що нормами чинного законодавства встановлений чіткий порядок оскарження потерпілим або його уповноваженою особою висновків про обставини і причини настання нещасного випадку, згідно якого обов'язковою умовою є, по-перше, заходи досудового врегулювання спору, а саме звернення з приводу проблемного питання до територіальних органів Держпраці у порядку передбаченому чинним законодавством, по-друге, оскарження у суді саме рішення посадової особи органу Держпраці, прийняте за результатами вищевказаного звернення. Проте, матеріали справи містять заяву [PERSON] до Головного управління Держпраці в Одеській області у якій зазначені порушення проведення розслідування нещасного випадку, та лист № 15Л-103/03-13-959 від 15.02.2016 року Головного управління Держпраці в Одеській області, яким [PERSON] запропоновано для вирішення вказаного питання звернутися до суду. /л.с.78,79/ Більш того, слід зазначити, що позивач не оскаржує дії чи рішення посадової особи органу Держпраці, що мало б розглядатись в іншому судовому процесі, за правилами іншого судочинства, а саме просить визнати нещасний випадок, що стався з [PERSON] 18.03.2010 року під час виконання службового доручення на станції «Одеса-Мала», нещасним випадком на виробництві, тому правильно заявлені його вимоги. Також, заперечуючи проти задоволення позовних вимог Головне управління держпраці в Одеській області надало до матеріалів справи відзив від 26.06.2018 року, за яким посилався на вирок Малиновського районного суду від 15.02.2011 року по справі № 1-662/11, а також на акти, складені в результаті розслідування нещасного випадку, стверджуючи, що гр. [PERSON] 18.03.2010 року отримав тілесні ушкодження шляхом побиття його сторонньою особою з особистих мотивів, а тому позовні вимоги гр. [PERSON] не можуть підлягати задоволенню. /74-76/. Проте, з вказаним твердженнями суд погодитись не може, з наступних підстав. Так, дійсно у відповідності до п. 16 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» /що було чинним на момент виникнення спірних правовідносин/, нещасні випадки, пов'язані із завданням тілесних ушкоджень іншою особою, або вбивство працівника під час виконання чи у зв'язку з виконанням ним трудових (посадових) обов'язків чи дій в інтересах підприємства незалежно від порушення кримінальної справи розслідуються відповідно до цього Порядку. Такі випадки визнаються пов'язаними з виробництвом (крім випадків, що сталися з особистих мотивів). За загальною термінологією, особисті мотиви - персональні мотиви людини, якими вона керується з метою отримання вигоди, задоволення бажань особисто для себе, для свого одноосібного задоволення (насолоди, одержання благ). Жодним доказом, наявним в матеріалах справ не підтверджено наявність у [PERSON] при вчиненні злочину особистих мотивів, більш того у його поясненнях сам правопорушник вказує, що він близько 16-45 години, чекаючи товариша в районі вагончика, вступив у суперечку з [PERSON] Побачивши [PERSON], що нахилився біля дверей вагончика, вдарив його лопатою. Після чого [PERSON] впав, а [PERSON] пішов в сторону магазину. У вироку Малиновського районного суду від 15.02.2011 року, зазначено, що з пояснень [PERSON] - його хуліганські дії до потерпілого обумовлені тим, що останній зробив йому зауваження з приводу скоєних дій, у зв'язку з перебуванням [PERSON] у стані алкогольного сп'яніння. Таким чином, не можна говорити про те, що [PERSON] вдарив [PERSON] з особистих мотивів, оскільки потерпілий не був знайомим з нападником, більш того нападник не переслідував жодних вигідних мотивів щодо нього. Статтями 13, 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" визначено поняття страхового випадку та нещасного випадку. Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, в наслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. Пунктом 14 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року №1112, встановлені обставини, визнаються пов'язаними з виробництвом нещасні випадки, що сталися з працівниками під час виконання трудових обов'язків, у тому числі у відряджені, а також тi, що сталися у період: перебування на робочому мiсцi, на території підприємства або в іншому мiсцi, пов'язаному з виконанням роботи, починаючи з моменту прибуття працівника на підприємство до його відбуття, який повинен фіксуватися відповідно до вимог правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або виконання завдань роботодавця в неробочий час, під час відпустки, у вихiднi, святкові та неробочі дні; підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь виробництва, засобів захисту, захисту, а також виконання заходів особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення. Відповідно до п. 18 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві не визнаються пов'язаними з виробництвом нещасні випадки, що сталися з працівниками у разі підтвердженого відповідним медичним висновком алкогольного сп'яніння, не зумовленого виробничим процесом, яке стало основною причиною нещасного випадку за відсутності технічних та організаційних причин настання. Проте, з матеріалів справи вбачається, що потерпілий не перебував у стані алкогольного сп'яніння, завдання шкоди його здоров'ю відбулось саме в робочий час, робочим інвентарем сторонньою особою, яка діяла не з особистих мотивів. Причинно-наслідковий зв'язок не був встановлений в актах розслідування, оскільки комісія виходила з мотивувальної частини вироку суду, у якому дослівно: «у зв'язку з тим, що рентгенограми та комп'ютерні томограми грудної клітини не надані, встановити характер пошкодження хребта (в тому числі наявності компресійного перелому 11-го грудного хребця), та відповідно характер і ступінь тяжкості усіх тілесних пошкоджень не надалось можливим» Проте, в ході розгляду справи, суду були надані усі необхідні медичні довідки, а також рентгенограми грудної клітини, з яким встановлено [PERSON] діагноз: травматична деформація грудних хребців; компресійний перелом Тh хребта. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, на основі повно та всебічно з'ясованих матеріалів справи, та дослідження їх доказами, наданими сторонами по справі, суд дійшов висновку, що нещасний випадок, що стався з [PERSON] 18.03.2010 року був скоєний [PERSON] без наявності особистих мотивів, що потягло ушкодження здоров'я позивача, а тому в судовому засіданні підтверджено наявність причинно-наслідкового зв'язку вини [PERSON] з нанесенням [PERSON] компресійного перелому Тh хребта, а отже позовні вимоги [PERSON] в частині вимог про визнання нещасного випадку, що стався 18.03.2010 року із [PERSON] під час виконання службового доручення на станції Одеса-Мала», нещасним випадком на виробництві, є обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню. Вимоги щодо зобов`язання Службу будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці взяти на облік нещасний випадок, що стався 18.03.2010 року із [PERSON] під час виконання службового доручення на станції Одеса-Мала» є похідними вимогами, що мають бути задоволені у разі задоволення основної частини позову. Проте, як вбачається з матеріалів справи перелік підприємств, установ, правонаступником яких є ПАТ "Укрзалізниця", наведено у додатку 1 Постанови КМУ №200 від 25.06.2014 року, до якого увійшло і Державне підприємство "Одеська залізниця", яке реорганізоване у регіональну філію "Одеська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", яка є відокремленим підрозділом ПАТ "Укрзалізниця" без статусу юридичної особи, до складу якої до 01.07.2017 року входив структурний підрозділ апарату управління служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця". Згідно з п. п. 26.4 протоколу засідання правління ПАТ "Укрзалізниця" від 01.03.2017 року № Ц-57/16 з 01.07.2017 року структурний підрозділ Служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця ліквідовано, що також підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.03.2018 року. Таким чином, взяти на облік нещасний випадок, що стався 18.03.2010 року із [PERSON] під час виконання службового доручення на станції Одеса-Мала» має діючий Виробничий підрозділ "Одеське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" ПАТ "Українська залізниця".

Outcome: approved