Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], про визнання недійсним укладеного сторонами договору страхування у вигляді полісу обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9100029, від 8.02.2014 року так як 26.06.2014 року сталася дорожньо-транспортна подія за участю відповідача, який керував застрахованим автомобілем "Шевроле Авео", д.н.з. [NUMBER], та автомобіля "Део Ланос", д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON], але на момент даної події [PERSON], не сплатив страховий платіж, тобто після страхового випадку, в зв"язку з чим договір страхування не набув на той час чинності і він підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 988 ч. 1 п. 1 ЦК України. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши до суду письмову заяву про слухання справи у його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Згідно п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Страховий ризик згідно ст. 8 Закону України "Про страхування" - це певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання; страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Ст. 16 Закону України "Про страхування" визначає, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається відповідно до правил страхування і повинен містити зазначені у вказаній статті обв"язкові реквізити, в т.ч. містити строк дії договору. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 18 Закону України "Про страхування" факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування і такий договір набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Отже, згідно з вимогами законодавства укладання договору страхування має передувати настанню обумовленому договором страхування страховому випадку, тобто однією з обов'язкових умов укладання договору страхування є наявність на час його укладання страхового ризику. Законодавець у ст. 18 Закону України "Про страхування" розмежовує поняття "укладення" договору і "набрання ним чинності". Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності, а у випадку, що розглядається, моментом укладення договору є момент набрання ним чинності, а тому юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся. Як встановлено в судовому засіданні, 26.06.2014 року сталася дорожньо-транспортна подія за участю відповідача, який керував застрахованим автомобілем "Шевроле Авео", д.н.з. [NUMBER], та автомобіля "Део Ланос", д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] Відповідно до Постанови Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/18540/14-п від 29.07.2014р., винним у вищевказаному ДТП визнаний [PERSON]. [PERSON] надав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс) № АС/9100029 ПАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» на транспортний засіб марки CHEVROLET AVEO, д.н.з. [NUMBER]. Згідно інформації, наявної у ПАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» та МТСБУ, страховий платіж за вищевказаний поліс ПАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» не надходив, звіт про оформлення Полісу страховим агентом ПАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» не надано. За таких підстав, суд приходить до висновку про необхідність визнання укладеного між товариством та [PERSON], від 18.02.2014 року договору страхування у вигляді полісу обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9100029 недійсним. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. З огляду на задоволення позову, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved