Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Представник АТ КБ ПриватБанк звернувся до Дубровицького районного суду з позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості у розмірі 40160,92 грн. за кредитним договором № б/н від 24.06.2011 року. Одночасно позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] (надалі - відповідач) з метою отримання банківських послуг, звернувся до АТ КБ "Приватбанк" (надалі позивач) та підписав заяву №б/н від 24.06.2011 рок, після чого отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, оскільки надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому Договором. Проте, Відповідач у свою чергу не виконав належним чином свої зобов`язання за укладеним договором №б/н від 24.06.2011 року щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків, в результаті чого станом на 05.09.2019 року, утворилась заборгованість в розмірі 40160,92 грн. В судове засідання представник Позивача не з`явився, проте у позовній заяві вказав на можливість розгляду справи без його участі. Від відповідача до початку розгляду справи надійшов відзив на позовну заяву, який було підтримано його представником в судовому засіданні, у якому просить в задоволенні позову відмовити. Поданий відзив обгрунтовує тим, що до вказаної заборгованості він відношення не має, оскільки належну йому картку ПАТ КБ "Приватбанк" у нього викрала його онука [PERSON] , що підтверджується вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 15 травня 2018 року, який набрав законної сили. Після викрадення у нього картки він шість разів звертався до працівників ПАТ КБ "Приватбанк" із проханням заблокувати картку, однак цього зроблено не було. Дозволу на зняття коштів він [PERSON] не надавав і де лежала картка він їй не повідомляв. Представником позивача було подано відповідь на відзив, у якому просив суд задоволити позовні вимоги банку в повному обсязі, оскільки відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та умовами кредитного договору укладеного між позивачем і відповідачем, останній після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний був про це негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором, оскільки до моменту такого повідомлення ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач картки. Проте, відповідач доказів звернення в банк з відповідною заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи, а також будь-яких його звернень про втрату картки не надав, а тому його доводи у відзиві на позовну заяву є необгрунтованими. В даному випадку відповідальність за операції, що проводилися несе тільки клієнт. Дослідивши докази по справі, заслухавши представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідач з метою отримання банківських послуг, звернувся до позивача та підписавши заяву №б/н від 24.06.2011 року, отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Дослідивши розрахунок суми заборгованості, судом встановлено, що станом на 05.09.2019 року за договором № б/н від 24.06.2011 року утворилась заборгованість на загальну суму - 40160,92 грн., яка складається з наступного: 15490,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8512,15 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 13270,15 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1888,62 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.9-13). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг (надалі - Умов), позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов - у разі невиконання зобов`язань за Договором, клієнт на вимогу Банку повинен виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Відповідно до п. 2.1.1.12.10 Умов - банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або в певній банком частки в разі невиконання клієнтом та\\ або довіреною особою клієнта своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що до вказаної заборгованості за кредитним договором №б/н від 24.06.2011 року відношення не має, оскільки його банківську картку АТ КБ "Приватбанк" викрала його онука [PERSON] , у зв`язку з чим він шість разів звертався в банк із проханням заблокувати картку, однак працівниками банку цього зроблено не було. Так, з вироку Дубровицького районного суду Рівненської області від 15 травня 2018 року, який набрав законної сили 15.06.2018 року ( а.с. 58) встановлено, що 11 листопада 2017 року біля 11 години 30 хвилин, [PERSON] , знаходячись в\~квартирі [PERSON] ,\~що в\~ [ADDRESS] з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна,\~з картонної\~коробки біля\~телевізору в\~спальній кімнаті таємно викрала картку/рахунок № [NUMBER] ,\~видану ПАТ\~Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» [PERSON] , після чого попрямувала до приміщення відділення ПАТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», що знаходиться в м. Дубровиця, вул. Макарівська, 7, Дубровицького району, Рівненської області, де з картки/рахунка № [NUMBER] за допомогою банкомату зняла грошові кошти в сумі 4000 гривень, чим завдала [PERSON] майнової шкоди на вище вказану суму. Крім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, 17 листопада 2017 року біля 15 години, [PERSON] , знаходячись в квартирі [PERSON] , що в [ADDRESS] , повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з картонної коробки біля телевізору в спальній кімнаті, таємно викрала картку/рахунок № [NUMBER] , видану ПАТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», [PERSON] , після чого попрямувала до приміщення відділення ПАТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», що знаходиться в м. Дубровиця, вул. Макарівська, 7, Дубровицького району, Рівненської області, де з картки/рахунка № [NUMBER] за допомогою банкомату зняла грошові кошти в сумі 450 гривень, чим завдала [PERSON] майнової шкоди на вище вказану суму. Вказаним вище вироком [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України у вигляді позбавлення волі строком 1 рік і 1 місяць. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку1 рік (а.с.57-58). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами(договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до п.1.14 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Пунктом 12.14 ст.14 вказаного Закону передбачено, що користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу, банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення (п. 14.14 ст. 14 Закону). Пунктом 14.16 ст.14 вказаного Закону встановлено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Відповідно до п.1.1.2.1.12. Витягу з умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, клієнт зобов`язаний вживати заходи щодо запобігання втраті (викраденню) карток, стікера PayPass, ПІНа, SIM-картки мобільного телефону, або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до відділення Банку або за телефоном 3700 (безкоштовно) по Україні, [NUMBER] (для дзвінків з-за кордону). Відповідно до п.1.1.2.1.13.1. Витягу у випадку заперечення власником картки операцій, здійснених з використанням карток, стікеру PayPass або інформації, нанесеної на картці, власник карти зобов`язаний протягом тридцяти днів з моменту утримання грошових коштів з рахунка звернутися в Банк і заявити про операції, що оскаржуються, і про причини заперечення, подати письмову заяву (у разі якщо вирішення питання передбачає таку необхідність). Відповідно до п.1.1.2.1.14 Витягу у випадку, якщо держателю картки відомі факти про незаконне використання картки, держатель картки зобо`язаний у триденний термін після усної заяви про втрату картки, стікера PayPass, ПІНа, надати в банк докладний виклад обставин втрати картки, стікера PayPass, і/або ПІНа і відомі факти про їх незаконне використання. Відповідно до п.1.1.2.1.15 Витягу клієнт зобов`язаний письмово доручати Банку поставити картки до СТОП-листа платіжної системи. Відповідно до п.1.1.2.1.21 Витягу клієнт зобов`язаний негайно повідомити Банк шляхом дзвінка до Колл-центру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту, про втрату/викрадення картки, стікера PayPass, SIM-картки мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками (а також за рахунками 3-х осіб). Відповідно до п.1.1.5.13 Витягу клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки / рахунку / на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг Відповідно до п.1.1.5.14 Витягу клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах Банку через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації. Таким чином, вимогами закону та умовами договору передбачено, що власник платіжної картки зобов`язаний зберігати платіжну картку та інформацію, яка дає змогу нею користуватися (у тому числі пін-код), контролювати рух коштів за своїм картрахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися власником картки в порядку, який погоджений сторонами у договорі. Проте,\~матеріали справи\~не містять\~належних та\~допустимих доказів\~звернення відповідача\~в банківську\~установу у\~порядку,\~який був\~погоджений між\~банківською установою\~та відповідачем,\~а тому в силу зазначених вище вимог закону та умов договору він, як власник картки за усі операції з карткою відповідальність ніс сам. При цьому, саме по собі, звернення відповідача в банківську установу, де йому показали інформацію про зняття коштів з його рахунку, як про це зазначено у вироку суду від 15 травня 2018 року не є належним повідомленням банківської установи про факт викрадення його картки. Крім того, відповідно до пунктів 7, 8, 9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення до цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15. Вироком суду було встановлено два епізоди зняття коштів з банківської картки відповідача, а саме 11 листопада 2017 року в сумі 4000,00 грн. та 17 листопада 2017 року в сумі 450,00 грн. При цьому з пояснень відповідача у даному вироку вбачається, що він отримував СМС-повідомлення про зняття коштів з його картки, що вказує на те, що відповідач вже після першого факту був поінформований про несанціоноване зняття коштів з його рахунку, проте в банк звернувся лише після другого епізоду зняття коштів. Крім того, викрадення картки відповідача відбувались з картонної коробки, яка знаходилась біля телевізора у одній із кімнат в квартирі, після чого за допомогою банкомата знімались кошти, що свідчать про те, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, на підставі якої можна ініціювати платіжні операції. За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, відповідач не позбавлений можливості звернутися до винної особи з вимогами про відшкодування завданої йому шкоди. Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відтак, оскільки саме між Банком та відповідачем існують договірні зобов`язання, які є дійсними, а договір не розірвано, тому ці зобов`язання підлягають до виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст.611, ч.1 ст.612 ЦК України. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв`язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов`язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15. За таких обставин, правові підстави до стягнення штрафу, - 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1888,62 грн. штраф (процентна складова), відсутні, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Оскільки за змістом вказаної норми закону, пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог статтей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Предметом кредитного договору є грошові кошти в національній або іноземній валюті. Відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень статті 214 Цивільного процесуального кодексу України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1806,74 грн. (розмір заявлених вимог - 40160,92 грн., розмір вимог, що підлягають задоволенню - 37772,30 грн., розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом - 1921,00 грн. (1921,00 грн х 37772,30 грн. : 40160,92 грн. = 1806,74 грн). Отже, з відповідача на користь позивача, мають бути стягнуті судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 1806,74 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved