Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] мотивує тим, що 01.12.2015 року вона позичила відповідачу [PERSON] 600,00 доларів США, що станом на 06.06.2016 року становить за курсом НБУ (за 1 долар США - 25,002072 грн.) 15001,24 (п"ятнадцять тисяч одна грн. 24 коп.) грн., строком до 01.06.2016 року. На підтвердження укладеного договору позики та отримання коштів відповідач [PERSON] надав їй розписку.У встановлений договором строк відповідач не виконав взяті на себе зобов"язання . Під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов"язання. Намагання зустрітися з відповідачем виявилися марними. Враховуючи вищенаведене, вважає, що розписка підписана відповідачем (позичальником), є документом, що стверджує про вчинення правочину (договору позики), як того вимагають вимоги чинного законодавства між позивачем та відповідачем та підтверджують обставини, на які вона посилається . Просить суд позов задоволити та стягнути з відповідача в її користь борг за договором позики від 01.12.2015 року в розмірі 15001,24 грн. (п"ятнадцять тисяч одна грн. 24 коп) та сплачений при подачі до суду судовий збір. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала повністю, надала суду аналогічні пояснення як і в матеріалах даної позовної заяви. Просила суд позов задоволити в повному об"ємі.Щодо винесення заочного рішення по справі не заперечила. Відповідач в жодне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. На підставі ч. 2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У відповідності до вимог ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідачів, повідомлених належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення по справі . Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення позивача, та дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог. Із оглянутого оригіналу розписки від 01.12.2015 року , вбачається що позичальник - відповідач по справі [PERSON]. - позичив в позикодавця - позивача по справі [PERSON] , 600 доларів США в присутності свідка [PERSON] та зобов'язався повернути кошти до 01.06.2016року однією сумою або по 100 доларів США щомісячно , а саме до вищевказаного терміну. З позовної заяви вбачається, що відповідач не виконав умови договору повністю, та не повернув кошти позивачу в розмірі 600 доларів США . Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст.99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому основний закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст.192 ЦК Ураїни , іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак, обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України №15-93 від 19.02.1993 року «Про систему валютого регулювання і валютного контролю». Відповідно до ст.533 ч.1,2 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку , встановленому законом. Як вбачається із витягу НБУ офційний курс гривні щодо іноземних валют станом 06.06.2016 року становив за 1 долар США - 25,002072 грн., тобто 600 доларів США становить - 15001,24 (п"ятнадцять тисяч одна грн. 24 коп.). Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір , які сплачено позиівачем при подачі позову до суду. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved