Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця», третя особа: виконуючий обов`язки начальника філії «Українська залізнична швидкісна компанія» Січкар Анатолій Володимирович, в якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору (контракту) №254/ос від 12.07.2016, поновити на роботі на посаді, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду. Свої вимоги позивач мотивував тим, що його звільнення відбулось незаконно, з порушенням вимог чинного законодавства України у зв`язку з чим він підлягає поновленню на роботі на раніше займаній посаді та середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягають стягненню на його користь. Ухвалою судді від 05.10.2016 у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 07.02.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним вимог. Крім того, зазначив, що звільнення позивача без надання погодження профспілкового органу, відбулося у зв`язку із ненаданням такого рішення «Незалежної профспілки працівників «Українська залізнична швидкісна компанія» у термін передбачений законодавством. Також вважає, що позивачем було пропущено місячний строк для подання позову. На підставі норми п. 9 ч. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року №1618-IV у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу від 15 грудня 2017 року, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою від 07.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача подав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволені позовної заяви з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29.05.2013 [PERSON] був прийнятий до Державного підприємства «Українська залізнична швидкісна компанія» на посаду стюарда управління обслуговування пасажирів в поїздах. 01.12.2015 державне підприємство «Українська залізнична швидкісна компанія» було реорганізовано шляхом злиття у публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» та утворено філію «Українська залізнична швидкісна компанія». Наказом відповідача № 254/ОС від 12.07.2016 про припинення трудового договору контракту, позивач був звільнений за п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин. Підставами до застосування такого виду дисциплінарного стягнення, стали: Наказ відповідача № 7 від 11.01.2016 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та протокольне рішення оперативної наради при заступнику начальника філії з експлуатації від 23.06.2016. Як вбачається з Протоколу оперативної наради при заступнику начальника філії з експлуатації від 23.06.2016, нарадою було здійснено розбір матеріалів камер відеоспостереження за рейс у добу 07.05.2016 поїзда №734 сполученням Київ - Красноармійськ, в складі поїзної бригади старшого стюарда [PERSON] , стюардів [PERSON] та [PERSON] , що відображені в рапорті інженера другої категорії [PERSON] та інженера [PERSON] та встановлено порушення в роботі стюарда [PERSON] , а саме: у вагоні №5 під час перевірки проїзних документів у пасажирів місця № 6, 24 та №48 не було перевірено наявність документів, що посвідчують особу; під час здійснення обходів по підзвітним вагонам ховав нагрудний знак бейдж під жилетом, а також не звіряв візуально населеність вагону №5 з МТКД вагону №5 (обхід вагону № 5 о 19 год. 36 хв. здійснював без МТКД); під час перевірки проїзних документів у пасажирів вагону №5 місця №6, 8 та №24 не перевірено наявність документів, що посвідчують особу; обслуговування кейтеринговою та клінінгової компаніями пасажирів у підзвітних вагонах №4-6 з порушеннями, а саме: офіціанти не використовували одноразові рукавички під час обслуговування пасажирів та знаходились без наявності бейджів; у прибиральника клінінгової компанії відсутній бедж; у пасажирів вагону №5 з місця №24, який здійснив посадку по ст. ім. Т. Шевченко та з місць № 9, 10, що здійснили посадку по ст. Знам`янка не перевірив проїзних документів. Також частково перевіряв проїзні документи та документи, що посвідчують особу у решти пасажирів; пасажира вагона №5, місця №5 та №10 не попередив щодо прибуття до станції призначення Знам`янка. Також не попереджено пасажирів щодо прибуття до станції Олександрія;порушення комплектності фірмового одягу, а саме одягнений у жилетку. Таким чином, нарадою було вирішено начальнику сектору юридично-правового управління Савці В.В.: підготувати лист-подання на Первинну профспілкову організацію «Незалежна профспілка працівників Українська залізнична швидкісна компанія» про звільнення стюарда [PERSON] за систематичне порушення посадових обов`язків, а саме: робочої інструкції стюарда денних швидкісних поїздів Інтерсіті та Інтерсіті+ пункт 6.1.1 - перевезення безквиткових пасажирів, пункт 6.1.12 - невиконання чи неналежне виконання своїх посадових обов`язків, в тому числі виявлені в процесі перегляду матеріалів камер відеоспостереження, пункт 2.5.8 - порушення комплектності фірмового одягу при посадці, пункт 2.6.2 - незвірка населеності поїзда за допомогою МТКД та не перевірка проїзних документів у пасажирів, пункт 2.6.20 - не контролював рівень якості обслуговування пасажирів працівниками кейтерингової та клінінгової компаній, пункт 2.6.23 - не попередження пасажирів про висадку по станції призначення, пункт 6.1.8 - порушення комплектності встановленого фірмового одягу, відсутність бейджа встановленого зразка. Пункт 3.4 Порядку обходу швидкісних поїздів Інтерсіті та Інтерсіті+ поїзною бригадою стюардів. Корпоративних стандартів обслуговування пасажирів в поїздах денних швидкісних поїздів Інтерсіті+ в частині вимог ДО зовнішнього вигляду працівників, задіяних в обслуговуванні, абзац 2, абзац 7. За результатами оперативної наради та враховуючи те, що наказом № 7 від 11.01.2016 [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, прийнято рішення про звільнення стюарда [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до пункту 2.5.8 Розділу «Завдання та обов`язки» робочої інструкції стюарда денних швидкісних поїздів Інтерсіті+ та Інтерсіті затвердженої виконуючим обов`язки начальника філії «Українська залізнична швидкісна компанія» (далі Інструкція) під час посадки пасажирів стюарду заборонено порушувати комплектність фірмового одягу. Відповідно до пункту 2.6.2 Робочої Інструкції за допомогою МТКД візуально звірити населеність кожного підзвітного вагона, здійснити перевірку наявності в пасажирів проїзних документів, її відповідність даті відправлення поїзда, номеру поїзда, вагона і місця проїзду, а також документів, що посвідчують особу. Відповідно до пункту 2.6.8 Робочої Інструкції вразі нездійснення контролю електронного проїзного документа «ЕПД» засобами МТКД з тих чи інших причин доповісти про зазначене старшому стюарду, у разі нездійснення поїздки пасажиром з ЕПД доповісти старшому стюарду для подальшого складання Акту невиконання контролю ЕПД. У разі присутності в поїзді пасажира чи пасажирів з обмеженим можливостями доповісти про це старшому стюарду. Відповідно до пункту 2.6.20 Робочої Інструкції під час здійснення обходу підзвітних вагонів контролювати рівень якості обслуговування пасажирів працівниками кейтерингової та клінінгової компаній, вивчати думку пасажирін щодо комфортності поїздки та рівня роботи обслуговуючого персоналу, а також враховувати побажання пасажирів протягом рейсу. Відповідно до пункту 2.6.23 Інструкції за 20 хвилин до прибуття на проміжну станцію за допомогою МТКД з`ясувати наявність у закріплених вагонах пасажирів, які виходять, кожного з яких особисто попередити про прибуття на станцію призначення, роз`яснити порядок висадки, проконтролювати готовність пасажира до виходу. Згідно п. 4.29 Розділу 4 «Повинен знати» Корпоративні стандарти обслуговування пасажирів швидкісних поїздів та Інтерсіті+. Відповідно до пп. 6.1.1, 6.1.12 розділу 6 «Відповідальність» стюард несе дисциплінарну (адміністративну) відповідальність за порушення трудової дисципліни та положень цієї інструкції у порядку, передбаченому чинним законодавством України, зокрема за перевезення безквиткових пасажирів та неоформленої надлишкової ручної поклажі, невиконання чи неналежне виконання своїх посадових обов`язків, що передбачені цією посадовою інструкцією, в тому числі виявлені в процесі перегляду матеріалів камер відеоспостереження поїздів Інтерсіті та Інтерсіті+. Згідно п. 3.4 «Порядку обходу швидкісних поїздів Інтерсіті та Інтерсіті+ поїзною бригадою стюардів» затвердженого наказом № 051 від 23.02.2015 за допомогою мобільного терміналу контролю документів (далі - МТКД) візуально звірити населеність кожного підзвітного вагона, здійснити перевірку відповідності зайнятих місць пасажирами відповідно до місць, зазначених у проїзних документах. У разі невідповідності зайнятих місць тактовно з`ясувати наявність проїзних документів у пасажирів, їх відповідність номеру вагона і місця проїзду та вжити всіх необхідних заходів для усунення непорозумінь згідно з вимогами Правил перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та поти залізничним транспортом України. Відповідно до абзац 2, розділу «Вимоги до зовнішнього вигляду працівників, задіяних в обслуговуванні пасажирів» Корпоративних стандартів обслуговування пасажирів в поїздах денних швидкісних поїздів Інтерсіті+ (далі Корпоративні стандарти Затверджених першим заступником директора від 30.06.2013 для усіх працівників, які обслуговують денні швидкісні поїзди Інтерсіті обов`язкове носіння бейджа протягом усього рейсу. Згідно абзацу 7, розділу «Вимоги до зовнішнього вигляду працівників, задіяних в обслуговуванні пасажирів» Корпоративних стандартів комплектність фірмового одягу не може бути порушена у будь-якому разі, лише у літній період можлива відсутність піджака, але за дозволом старшого стюарда і за умови дотримання однакової комплектності всієї бригади стюардів. Як вбачається з пояснень наданих позивачем щодо порушень посадових обов`язків, під час перевірки проїзних документів у вагоні № 5 у пасажира з місця № 6 [PERSON] попросив пред`явити проїзний документ та документ, що посвідчує особу, на що пасажир пред`явив тільки проїзний документ, а щодо документу що посвідчує особу пояснив, що документ знаходиться у валізі з речами, який знаходився у багажному відділенні та був заставлений валізами інших пасажирів, щоб не створювати конфліктну ситуацію позивач вирішив не докучати пасажиру та продовжив перевіряти проїзді документи у інших пасажирів. Відповідно до абзацу 4 пункту 7.3. Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничних: транспортом України». Пасажири без проїзних документів чи з недійсними проїзними документами, з прізвищем та іменем у проїзному документі, які не відповідають даним документа, що посвідчує особу (за винятком допущених описок не більше трьох знаків), без документів, що посвідчують особу, з ручною поклажею більше встановлених норм та з перевищенням розмірів, установлених для ручної поклажі, у вагон не допускаються. Також у своїх поясненнях позивач не заперечує, що ним не контролювалася робота клінінгової та кейтеренгової компанії, та особисто не попереджалися пасажири про прибуття на станцію призначення. За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача щодо порушень у роботі позивача встановлених та викладених зокрема в протоколі оперативної наради при заступнику начальника філії з експлуатації від 23.06.2016. Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП). і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Суд не погоджується з доводами позивача щодо порушення відповідачем порядку звільнення у зв`язку із відсутністю погодження профспілкового органу. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Закону "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є. Аналогічна норма закріплена в ч. 2 ст. 252 КЗпП України. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону "Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності" первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не створюються,- через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів профспілки, який діє в межах прав, наданих цим Законом та статутом профспілки. Відповідно ч. 1 ст. 39 Закону "Про професійні спілки. їх права та гарантії діяльності", якою встановлено 15-денний термін розгляду виборним профспілковим органом подання адміністрації про звільнення працівника. Відповідно ч. 4 ст. 39 Закону "Про професійні спілки. їх права та гарантії діяльності", орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Як вбачається з матеріалів справи 24.06.2016 філією «Українська залізнична швидкісна компанія» було направлено подання на Первинну профспілкову організацію «Незалежна профспілка працівників Українська залізнична швидкісна компанія» з проханням погодити звільнення позивача. 08.07.2016 філією «Українська залізнична швидкісна компанія» на 15 день розгляду подання від профспілки було отримано лист про те, що для розгляду питання щодо погодження звільнення [PERSON] необхідні додаткові документи, а розгляд подання призупинено до отримання повної інформації та документів. 12.07.2016 філією «Українська залізнична швидкісна компанія» листом від 11.07.2019 № 14/1694 було направлено Первинній профспілковій організації «Незалежна профспілка працівників «Українська залізнична швидкісна компанія» запитувані документи. Таким чином, суд приходить до висновку, що профспілковим органом було пропущено строк для надання рішення, а тому відповідно до ч. 4 ст. 39 Закону "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору з позивачем. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верхового Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, за якими він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Слід мати на увазі, ідо Пленум Верховного суду України п. 8 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «про застосування конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудового порядку (пункт 3 із змінами внесеними згідно з постановою Пленуму верховного Суду України № 15 від 25.05.1998р). Якщо місячний чи тримісячний строк (с. 225 КЗпП України) пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін. Як вбачається з матеріалів справи позивач був звільнений 12.07.2016 наказом виконуючого обов`язки філії «Українська залізнична швидкісна компанія» та 13.07.2016 отримав копію наказу та трудову книжку. Разом з тим, з позовом позивач звернувся до суду лише 05.10.2016, тобто пропустивши строк позовної давності. Згідно із статтею 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представником відповідача в судовому засіданні заявляв про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, передбаченого статтею 233 КЗпП України. При цьому слід зазначити, що позивачем та його представником не було надано суду доказів на підтвердження поважності причини пропущення строків позовної давності. Посилання позивача та представника позивача на те, що позивач звернувся у місячний строк з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про поновлення на роботі до Дарницького районного суду м. Києва, однак ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12.10.2016 позивачу була повернута позовна заява для подачі до належного суду, суд не приймає за належний доказ. Так позивач вказує, що з вказаної ухвали дізнався, що філія «Українська залізнична швидкісна компанія» не є юридичною особою. Разом з тим, відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року, та довідки наданої позивачем, він звернувся з позовом про поновлення на роботі до ПАТ «Українська залізниця», а не до філії «Українська залізнична швидкісна компанія, а тому твердження про те, що позивач дізнався з ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2016, що філія не є юридичною особою, є неправдивим. Також посилання позивача на незнання вимог норм ЦПК України щодо підсудності справ не є поважною причиною для поновлення строку звернення до суду, оскільки при поданні позовної заяви до Дарницького районного суду м. Києва позивач скористався послугами фахівця у галузі права, а саме адвоката Міхальова А.О. Крім того, відповідно до позиції Верховного суду України викладеного в постанові від 08.10.2018 по справі № 629/2347/17 юридична необізнаність не є підставою для поновлення строків звернення до суду. Поруч з наведеним, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження й інші доводи позивача щодо його незаконного звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, оцінивши докази по справі, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача щодо його незаконного звільнення, позивачем не надано доказів протиправності діяння чи без діяння відповідача, та враховуючи ту обставину, що позивачем було пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 233 КЗпП України та ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed