Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь 2805,50 (дві тисячі вісімсот п'ять) грн. 50 коп. недостачі матеріальних цінностей, що були ввірені відповідачці на підставі укладення між сторонами письмового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, 243,60 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору понесеного позивачем при подачі позову до суду, а в загальній сумі 3049,10 (три тисячі сорок дев'ять) грн. 10 коп. Представник позивача за довіреністю у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, підтримав позовні вимоги позивача посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві, подавши до суду відповідну письмову заяву. Відповідачка в судове засідання призначене на 05.11.2014 року не з'явилася, про дату, місце та час розгляду справи була належним чином повідомлена 17.10.2014 року, що вбачається із відповідної розписки відповідачки про отримання повістки про з'явлення до Сквирського районного суду Київської області на 12 год. 00 хв. 05.11.2014 року, заяви про розгляд справи у свою відсутність до суду не подавала, а тому суд зі згоди представника позивача на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. По справі встановлено, що відповідачка [PERSON] до 27 червня 2013 року, поєднуючи основну роботу на іншому підприємстві, у вільний від основної роботи час працювала за трудовим договором у Сквирському районному споживчому товаристві продавцем магазину [ADDRESS] за сумісництвом, що не заперечується позивачем по справі. 23.11.2011року між уповноваженим органом товариства, в особі голови правління Мельника Андрія Михайловича та відповідачкою [PERSON], з метою забезпечення збереження цінностей належних ПП "[PERSON]" та Сквирського районного споживчого товариства, укладено Типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідачки за збереження нею товарно-матеріальних цінностей (товарів, що продаються населенню), що підтверджується відповідним договором доданим до матеріалів справи. 27 червня 2013 року відповідачка [PERSON] звернулася із заявою до позивача Сквирського районного споживчого товариства, в особі голови правління Мельника А.М. з проханням місце роботи продавця-сумісника магазину [ADDRESS] з 01.07.2013 року вважати основним місцем роботи, що підтверджується відповідною заявою відповідачки. Розпорядженням голови правління Сквирського районного споживчого товариства Мельника А.М. за № 22-а від 27.06.2013 року "Про [PERSON]", з відповідачкою [PERSON] на підставі її заяви переукладено трудовий договір про роботу продавцем магазину [ADDRESS] на умовах сумісництва на трудовий договір за основним місцем роботи з 01.07.2013 року з оплатою 50% від законодавчовстановленого розміру мінімальної зарплати, що підтверджується відповідним розпорядженням позивача. 09 березня 2014 року ревізійною комісією Сквирського районного споживчого товариства в магазині [ADDRESS] була проведена ревізія на підставі розпорядження № 13 від 09 березня 2014 року. Згідно порівняльної відомості була виявлена недостача матеріальних цінностей в магазині, що станом на 09 березня 2014 року склала 2805,50 (дві тисячі вісімсот п'ять) грн. 50 коп. Матеріально-відповідальна особа [PERSON] у порівняльній відомості не розписувалася, що вбачається із порівняльної відомості складеної 09 березня 2014 року, та не заперечується у позові позивачем. 13 березня 2014 року відповідачкою [PERSON] позивачеві Сквирському районному споживчому товариству власноручно написана пояснювальна записка про те, що, зокрема: "09.03.2014 року була проведена ревізія, виявлено недостачу по РСТ - 2805,50, по П/п 1991,79 - разом 4797,29 (чотири тис. сімсот дев'яносто сім 0,29). Вказану суму зобов'язуюсь віддати після передачі магазину". Як видно із квитанцій до прибуткового касового ордеру від 07.05.2014 року та 19.05.2014 року, позивачем Сквирським районним споживчим товариством від відповідачки [PERSON] прийнято у рахунок погашення недостачі грошові кошти в загальній сумі 815,56 (вісімсот п'ятнадцять) грн. 56 коп., що підтверджується відповідними копіями квитанцій за підписами касира та головного бухгалтера з проставленням печатки позивача, що не заперечується позивачем у позові. На адресу матеріально-відповідальної особи відповідачки [PERSON] позивачем Сквирським районним споживчим товариством було направлено лист-вимога за № 199 від 26 червня 2014 року про те, що за результатами проведеної ревізії від 09.03.2014 року, вона повинна терміново внести кошти в касу Сквирського районного споживчого товариства до 02 липня 2014 року в сумі 2805,50 (дві тисячі вісімсот п'ять) грн. 50 коп. Лист-вимога за №199 від 26 червня 2014 року на адресу відповідачки [PERSON] був надісланий 10.07.2014 року, що підтверджується відповідним фіскальним чеком № 7000. Станом на 08 вересня 2014 року за матеріально-відповідальною особою відповідачкою [PERSON] рахується недостача матеріальних цінностей на суму 2805,50 (дві тисячі вісімсот п'ять) грн. 50 коп., що підтверджується довідкою Сквирського районного споживчого товариства за № 250 від 08 вересня 2014 року. До матеріалів справи також додане свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи - Сквирського районного споживчого товариства з датою проведення державної реєстрації від 21.04.1999 року (дата заміни свідоцтва - 04.03.2008 року), ідентифікаційний код юридичної особи: 30353539, та свідоцтво № 14039868 (серія НВ №900435) про реєстрацію платника податку на додану вартість. Суд, перевіривши матеріали справи, надані позивачем докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, зважаючи на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Так, згідно ст. 1351 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затверджений Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.1977 року № 447/24 (із змінами і доповненнями), до п. 24 якого відносяться роботи з продажу (відпуску) товарів (продукції), їх підготовки до продажу незалежно від форм торгівлі та профілю підприємства (організації). До таких робіт належать роботи, що виконуються продавцями (старшими продавцями, молодшими продавцями), буфетниками, офіціантами, лоточниками). Відповідно до ч.1 ст. ст. 1353 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Відповідно до ст. 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 136 КЗпП України, у випадках встановлених законом, покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Відповідно до ч.1 ст. 137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із позовної заяви та матеріалів справи, відповідачкою [PERSON], у рахунок погашення недостачі грошових коштів сплачено саме позивачеві Сквирському районному споживчому товариству, а не Приватному підприємству "[PERSON]" грошові кошти в загальній сумі 815,56 (вісімсот п'ятнадцять) грн. 56 коп. по проведеній 09.03.2014 року ревізії, що видно із квитанцій до прибуткового касового ордеру від 07.05.2014 року та 19.05.2014 року та пояснювальної записки від 13 березня 2014 року. Разом з тим, позивачем по справі суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачка [PERSON] сплатила не позивачеві по вищевказаних квитанціях кошти, а іншій особі, а також не надано доказів того, що сплачені відповідачкою кошти не пов'язані із погашенням недостачі товарно-матеріальних цінностей за наслідками проведеної позивачем 09.03.2014 року ревізії, а пов'язані з іншими борговими зобов'язаннями відповідачки перед позивачем. Тому, зважаючи на часткове відшкодування відповідачкою [PERSON] позивачеві Сквирському районному споживчому товариству грошових коштів в загальній сумі 815,56 (вісімсот п'ятнадцять) грн. 56 коп. по відшкодуванню недостачі товарно-матеріальних цінностей за наслідками проведеної 09.03.2014 року ревізії, суд вважає, що позивач не виконав вимоги ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, а відтак, судом визначається сума, яка підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] у розмірі 1989,94 (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 94 коп. Суд враховує нанесення позивачеві з боку відповідачки прямої дійсної шкоди, що виразилась в недостачі товарно-матеріальних цінностей, ввірених відповідачці на підставі договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та виявлених порівняльною відомістю шляхом проведення ревізії та часткового відшкодування виявленої недостачі відповідачкою. Тому, при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховуючи ступінь вини відповідачки, конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно, суд ухвалює рішення про стягнення з [PERSON] на користь Сквирського районного споживчого товариства 1989,94 (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 94 коп. матеріальної шкоди (збитків). Крім того, оскільки позов задоволений на користь позивача частково, понесені ним та документально підтверджені судові витрати у формі судового збору підлягають на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України відшкодуванню з боку відповідачкипропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, в сумі 198,99 (сто дев'яносто вісім) грн. 99 коп. Таким чином,

Outcome: partial