Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

В судовому засіданні представник позивача підтримав свої вимоги, висловлені в позовній заяві та просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.04.2013 року у розмірі 12.874 грн. 53 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог представника позивача та надав суду письмові заперечення, згідно до яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки вони є безпідставними та недоведеними. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що 03 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений договір № б/н та згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 7960 (сім тисяч дев'ятсот шістдесят) грн. 93 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного кредитного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду щодо підписаної заяви разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно дії статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з стою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1. 1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має зображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до п. 2.1.1.12.9 «Правил користування платіжною карткою», Боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в Банку зокрема з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Відповідно до п. 1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку» позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. На підставі п. 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг» Банк має право на зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно п. 2.1.1.3.5 «Умов та правил надання банківських послуг» Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 «Правил користування платіжною карткою», Банк мас право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором. Згідно п. 1.1.3.2.2 «Умов та правил надання банківських послуг» У разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту Банк мас право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим Договором. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2014 року має заборгованість - 12874.53 грн., яка складається наступного: -7960.94 грн. - заборгованість за кредитом; -3217.32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -607.01 грн. - заборгованість з пені та комісії за користуванням кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: · 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). · 589.26 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З доводами позивача, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними та недоведеними і спростовуються поясненнями представника відповідача, наданими ним письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Як встановлено в судовому засіданні, Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області було розглянуто справу за № 184/3381/13-ц, 2/184/18/14 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 21834,34 грн.. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відмовлено та встановлено протиправність вимог про стягнення заборгованості в сумі 21834,34 грн., а також - встановлено відсутність у [PERSON] будь-якої заборгованості перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Також, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року в справі 184/3381/13-ц, 22-ц/774/3796/14, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» відхилено та рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2014 року залишено без змін. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином факт відсутності будь-якої заборгованості у [PERSON] перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не потребує доказування. Як було встановлено Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області та зазначено в рішенні від 26 лютого 2014 року, у квітні 2013 року [PERSON] відкрив зарплатну карту в Орджонікідзевському відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Під час оформлення зазначеної карти, працівник банку повідомив, що за відповідачем обліковується заборгованість за кредитом. Відповідач не визнав наявності будь-якої заборгованості перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». В наданих судом разом з ухвалою про відкриття провадження від 5 листопада 2014 року позовній заяві про стягнення заборгованості від 6 вересня 2014 року та в Розрахунку заборгованості за договором б/н від 03.04.2013, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON], копії Тарифів по Престижним картам, де вказано, що нібито наявний борг виник 3 квітня 2013 року шляхом перерахування кредитних коштів на карту, яку було відкрито 3 квітня 2013 року. Дійсно, на початку квітня 2013 року [PERSON] відкрив зарплатну карту серії золота карта для виплат № 5168 7420 6010 0025 в Орджонікідзевському відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Під час оформлення зазначеної зарплатної карти, працівник банку повідомив, що за ним обліковується заборгованість по сплаті за кредитом, яка не сплачується з 2008 року. З ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] було надано лист від 30 квітня 2013 року №20.1.0.0./7-20130429/3757, де вказано: «Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають на підставі договору або правочину. Договір № SAMDN52000080334694, укладений між Вами та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», не передбачає обов'язок Банку надавати додаткові копії документів при надходженні запиту від клієнта. Під час укладення договору вся необхідна інформація щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту була доведена до Вашого відома у вигляді другого екземпляру договору». Отже, позивачем визнано факт укладення кредитного договору та обов'язку вручення другого екземпляру договору [PERSON], як позичальнику. Проте, жодного екземпляру кредитного договору позивачем не було надано, а з листа від 30 квітня 2013 року № 20.1.0.0./7-20130429/3757 є зрозумілим, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в порушення норм чинного законодавства України відмовляє в наданні Договору №SAMDN400000010946265 та пояснень про виникнення заборгованості. У вищевказаному листі позивач не зазначив інформацію про наявність договору № б/н від 3 квітня 2014 року. На день підписання вищевказаного листа, відповідно до Розрахунку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вже обліковувало борг в сумі 7960,94 грн. за [PERSON]. Також, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано до суду кредитного договору № б/н від 3 квітня 2014 року, що є порушенням законодавства. Як визначено у ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит), а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Як визначено в ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до пункту 4 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Згідно з ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону. Проте, всупереч вимог чинного законодавства України, до позовної заяви про стягнення заборгованості від 6 вересня 2014 року позивачем не було надано ані кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], позивачем не надано доказів щодо доведення факту надання [PERSON] оригіналу договору. Слід звернути увагу на те, що ухвалою Орджонікідзевського міського суду двічі було витребувано у позивача вищевказані документи, однак вказана інформація на вимогу суду надана не була, це свідчить про те, що заявлені позивачем позовні вимоги не підтверджуються належними та допустимими доказами. Також, позивачем не доведено факт повідомлення відповідачу інформації, визначеної в ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». В ст. 1 Закону України «Про Національний банк України», банківське регулювання - одна із функцій Національного банку України, яка полягає у створенні системи норм, що регулюють діяльність банків, визначають загальні принципи банківської діяльності, порядок здійснення банківського нагляду, відповідальність за порушення банківського законодавства. Як визначено у ст. 7 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк, зокрема, виконує функцію щодо встановлення для банків правил проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна. Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Відповідно до преамбули постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», Правила затверджені з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів та забезпечення надання банками споживачам повної інформації про сукупну вартість кредиту згідно пункту 4 статті 7 Закону України "Про Національний банк України", статей 47, 49 та 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Як визначено у підпункті 1.2. Правил, ці Правила регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. Згідно п.п. 1.3. Правил, Банки зобов'язані забезпечувати виконання цих Правил: у разі поширення інформації про послуги з надання кредитів споживачам, під час укладення кредитних договорів зі споживачами, у разі усних чи письмових звернень споживачів. Відповідно до п.п. 2.1. Правил, Банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: - можливу суму кредиту; - строк, на який кредит може бути одержаний; - мету, для якої кредит може бути використаний; - форми та види його забезпечення; - необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; - наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; - тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); - переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: - процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); - варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; - можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Згідно п.п. 2.3. Правил, у разі, якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обов'язково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови, та з порядком інформування споживача про їх зміну. Як визначено у п.п. 2.5. Правил, Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. У відповідності до п.п. 2.4. Правил, Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Суд звертає увагу суду на те, що позивачем не надано доказів стосовно письмового підтвердження про ознайомлення [PERSON] з інформацією, визначеною в п.п. 2.1., п.п. 2.3., п.п. 2.5. Правил та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що по суті є підтвердження порушення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимог чинного законодавства України, звернення до суду з позовними вимогами, які суперечать нормам чинного законодавства України. Також, у п. 3 Правил визначено вимоги щодо детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача під час укладення кредитного договору. У п.п. 3.1. Правил зазначено, що Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: - значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; - перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; - перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Відповідно до п.п. 3.2. Правил, кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Як визначено у п.п. 3.3. Правил, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Отже, аналізуючи вищевказані норми Постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» є зрозумілим, що позивачем не було виконано вимоги чинного законодавства України про укладення кредитного договору зі мною, [PERSON], а надана позивачем інформація до суду про наявний договір № б/н від 3 квітня 2013 року - суперечить нормам чинного законодавства України і підтверджує протиправність дій ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо стягнення з [PERSON] нібито наявної заборгованості. Позивач зазначає, що відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме - надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, тобто позивач визнає факт укладення кредитного договору у відповідності до ст. 1054 Цивільного кодексу України. Також, факт укладення саме кредитного договору визнано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в листі від 30 квітня 2013 року № 20.1.0.0./7-20130429/3757. Проте, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено у ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В ч. 1 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Як визначено у ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Також, згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 6 ст. 334 Господарського кодексу України, банки у своїй діяльності керуються цим Кодексом, законом про банки і банківську діяльність, іншими законодавчими актами. Як визначено у ч. 2 ст. 345 ГК України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Також, в п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема, статтею 1055 ЦК України. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. Враховуючи вищевказані норми чинного законодавства України, є зрозумілим, що кредитний договір повинен укладатися виключно в письмовій формі та повинен містити інформацію про мету, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Враховуючи вищенаведене, твердження позивача про укладення договору № б/н від 3 квітня 2013 року суперечить нормам чинного законодавства України, а позовні вимоги не підлягають задоволенню. Окрім того, у позовній заяві про стягнення заборгованості від 6 вересня 2014 року вказано, що відповідно до укладеного договору № б/н від 3 квітня 2013 року [PERSON] 03 квітня 2013 року отримав кредитну карту у розмірі 7960,93 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Також, у позовній заяві вказано, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами Банку складає між Банком і [PERSON] Договір, що підтверджується підписом у заяві. До позовної заяви про стягнення заборгованості від 6 вересня 2014 року не надано копію заяви, а надано копію анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців і керівників корпоративних клієнтів. Проте, зазначена позивачем інформація суперечить не тільки нормам чинного законодавства України, а і фактичним обставинам справи. Як визначено у ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. В ч. 3 ст. 14 ЦК України визначено, що виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Як визначено у ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Позивачем не надано доказів про те, що відповідач [PERSON], хоча б ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами Банку, відсутній його підпис на зазначених документах, а він не визнає факт прийняття Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною картою та Тарифів Банку. Отже, враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства України, є зрозумілим, що підписана заява чи анкета - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців і керівників корпоративних клієнтів разом з Умовами і правилами надання банківських послуг не є договором між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] До позовної заяви від 6 вересня 2014 року позивачем було надано копію витягу з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010 року № СП-2010-256. Разом з тим, [PERSON] не визнає факт прийняття Умов і правил надання банківських послуг, а позивач не надав жодного доказу про те, що він був ознайомлений та погодився з вищевказаними Умовами і правилами надання банківських послуг. В копії наданого документа відсутнє визначення договору. Таким чином, позивач не заперечує, що використовує цей термін відповідно до умов, визначених чинним законодавством України та наведених вище в цих запереченнях норм законів України. Також, в п.п. 1.1.6.1. Умов і правил надання банківських послуг вказано, що зміни в ці Умови і правила надання банківських послуг вносяться щомісяця в односторонньому порядку в випадках, не заборонених діючим законодавством України. Отже, позивач визнає факт того, що в односторонньому порядку змінює Умов і правил надання банківських послуг. В п.п. 1.1.7.3.2. Умов і правил надання банківських послуг вказано, що у випадку суперечності умов договору, укладеного Банком та Організацією/Клієнтом з Умовами і правилами надання банківських послуг, пріоритет мають умови договору. Таким чином, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» визнає факт укладення кредитних договорів в письмовому виді, а також - пріоритет укладеного письмового договору до Умов і правил надання банківських послуг. В ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було отримано довідку від 27 травня 2014 року № 1515478, де зазначено що за картою № 5168 7420 6010 0025 обліковується заборгованість в сумі 4,46 грн.. А в довідці від 10 листопада 2014 року № 1515478 міститься інформація, що за картою № 5168 7420 6010 0025 обліковується заборгованість в сумі 4,76 грн.. Отже, вищевказані довідки спростовують інформацію про наявну заборгованість в сумі 12874,53 грн.. Окрім того, в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримано виписку від 30 липня 2013 року № 83438 з основної карти № 5168 7420 6010 0025 за період з 3 квітня 2014 року по 30 липня 2013 року, де вказано, що станом на 3 квітня 2013 року кредитний ліміт складає 0.00 грн., а загальна заборгованість по карті № 5168 7420 6010 0025 станом на 10 липня 2013 року становить 0.00 грн.. У виписці від 10 листопада 2014 року № 1319224 з основної карти № 5168 7420 6010 0025 за період з 3 квітня 2014 року по 10 листопада 2014 року зазначено, що на 3 квітня 2013 року кредитний ліміт складає 0.00 грн., а загальна заборгованість по карті № 5168 7420 6010 0025 станом на 1 серпня 2014 року становить - 4,76 грн. (мінус чотири гривні сімдесят шість копійок). Не залишається без уваги та обставина, що в виписці з особового рахунку про карти зазначається, що борг в сумі 7960,94 грн. виник в результаті проводки, створеної пакетом GROUPDEAL. До заперечень проти позову відповідачем було надано лист від 30 квітня 2013 року № 20.1.0.0./7-20130429/3757, де ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилається на Договір SAMDN52000080334694 як на підставу стягнення коштів. Також, у виписці з особового рахунку про карти зазначається саме Договір SAMDN52000080334694. Проте, в позовній заяві позивач зазначає договір б/н від 03 квітня 2013 року як підставу для задоволення позовних вимог і надані до позовної заяви розрахунки було здійснено на підставі саме договору б/н від 03 квітня 2013 року. Таким чином, виникає питання про правомірність нарахування боргу, що фактично відсутній, якщо позивач використовує різні за змістом документи і посилається на них як підстави для задоволення позову, не надаючи копії цих договорів. Щодо копії з інформацією, що міститься в системі Промінь, яку отримано [PERSON], щодо [PERSON] з розділу «Загальна інформація» з розділу «Загальна заборгованість», то в Інформації вказано, що борг в сумі 12569,06 грн. обліковується за картою 4149605352685721. Однак, сума позовних вимог становить 12874,53 грн. Знову виникає питання, яким чином було зменшено суму боргу, якщо [PERSON] не сплачував жодних коштів, бо не визнає правомірність вимог позивача. У виписці з особового рахунку про карти зазначено, що борг обліковується за основною картою 5457 0923 0288 7165, референт договору SAMDN52000080334694, в сумі 12569,06 грн. Проте, в Інформації зазначається, що борг в сумі 12569,06 грн. обліковується за картою 4149605352685721. Також, в Інформації підтверджено факт відсутності у [PERSON] карти 5457 0923 0288 7165. Навіть в документах позивача немає достовірної інформації про те, яку суму боргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» намагається протиправно стягнути і на яких підставах. В Інформації вказано, що за рахунком 88004600646878 обліковується борг в сумі 2003,73 грн. за штрафи та судові позови. Постає питання, яким чином позивач може обліковувати зазначену заборгованість, якщо в судовому порядку не доведено наявність будь-якого боргу у [PERSON] перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] «про стягнення заборгованості».

Outcome: dismissed