Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з вищевказаним позовом. Обґрунтовуючи вимоги позивач вказував на те, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір без номеру від 06.04.2011 року, шляхом підписання відповідачем заяви від 06.04.2011 року про отримання банківських послуг. Підписавши вказану заяву відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Але відповідач свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також щодо оплати комісії на умовах, передбачених кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим відповідач станом на 22.09.2020 року має заборгованість в розмірі 37991,38 грн., з яких: 18449,20 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6630,64 грн. - заборгованість відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 12911,54 - нарахована пеня. Позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за відсутності представника позивача та в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Будь-яких клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав будь-яких заперечень проти позову і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, вирішуючи питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 06.04.2011 року [PERSON] виявив намір на отримання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», на що вказує заява [PERSON] долучена до матеріалів справи (а.с. 32). Відповідно до змісту анкети-заяви (а.с.32), яка підписана [PERSON] вбачається, що останній погодився з тим, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачем 06.04.2011 року(а.с.33) вбачається, що відповідач був обізнаний про те, що: вказана картка є відновлювальною, пільговий період складає до 30 днів, базова відсоткова ставка за користування кредитом (3%), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості,але не менш 50 грн та не більше залишку заборгованості, внесення щомісячних платежів повинно відбуватися до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості становить (пеня = пеня(1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова % ставка за договором)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення за кредитом або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше); розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів становить (500 грн. + 5% від суми позову); процентна ставка (щомісячна) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування становить 4,5%. Також вказаною довідкою підтверджується розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] з фінансовими умовами надання платіжної картки «Універсальна» був ознайомлений. Довідкою позивача (а.с.31) підтверджується, що за кредитним договором, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] були надані кредитні картки № [NUMBER] , яка відкрита 06.04.2011 року з терміном дії 01/15, № [NUMBER] , яка відкрита 03.11.2014 року з терміном дії 10/18, № [NUMBER] , яка відкрита 03.11.2014 року з терміном дії 10/18. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] (а.с.30) вбачаться, що за картрахунком № [NUMBER] від 06.04.2011 року банком встановлювався та в подальшому змінювався кредитний ліміт таким чином: 06.04.2011 року - 300,00 грн 06.04.2011 року - 300,00 грн 07.06.2011 року - 400,00 грн 22.07.2011 року - 500,00 грн 21.08.2011 року - 600,00 грн 14.05.2014 року - 500,00 грн 13.10.2016 року - 1000,00 грн 14.10.2016 року - 2500,00 грн 18.10.2016 року - 9500,00 грн 19.10.2016 року - 9500,00 грн 19.10.2017 року - 15000,00 грн 17.01.2019 року - 0,00 грн Як підтверджується матеріалами справи, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується банківською випискою (а.с.17-29), яка підтверджує факт здійснення фінансових операцій за допомогою банківських карток № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] , які видавались на ім`я [PERSON] . З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач станом на 22.09.2020 року має заборгованість в сумі 37991,38 гривень, яка включає в себе заборгованість за тілом кредиту в розмірі 18449,20 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 6630,64 грн та заборгованості по пені -12911,54 грн (а.с.6-16). Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Згідно ст. 1054 ч.1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦПК України). За змістом статті 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» надало копію анкети-заяви від 06.04.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", яка згідно посилань позивача, підписана відповідачем, а також розрахунок заборгованості. Жодних заперечень відносно того, що відповідач не підписував вищевказану анкету-заяву про надання банковських послуг, а відповідно і не отримував в ПАТ КБ "ПриватБанк" кредитну картку, не користувався нею, отримуючи від банку кредитні кошти суду надано не було. Що стосується Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», які надані позивачем, то суд не приймає їх в якості доказу виходячи з такого. Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили саме такі умови, які зазначені в цих документах, що додані банком до позовної заяви. Враховуючи наведене, мінливий характер Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», відсутність підпису на них відповідача, суд не вважає їх складовою кредитного договору, укладеного між сторонами і не бере до уваги вказані Умови як доказ. Враховуючи досліджені судом докази, а саме анкету-заяву (а.с.32), довідку про умови кредитування (а.с.33), довідки про видачу кредитних карток, про зміну умов кредитування (а.с.34-57), виписку за договором (а.с.17-29), суд приходить до висновку про те, що між сторонами існують кредитні правовідносини, оскільки зазначені докази свідчать про те, що відповідач дійсно мав намір отримати у вказаному банку кредит, отримав його і користувався кредитними коштами банку протягом 2011-2020 років здійснюючи повернення зазначених коштів, але повністю надані банком кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим станом на 22.09.2020 року існує заборгованість перед банком. Згідно дослідженого судом розрахунку (а.с.6-16) заборгованість за тілом кредиту, який отримав відповідач від АТ КБ "ПриватБанк", складає 18449,20 грн. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором, та не надав суду доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам, тому суд вважає позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення вищевказаної заборгованості по тілу кредиту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості по процентам нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, суд виходить з наступного. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає отримання кредитором гарантій належного виконання зобов`язань боржником у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, тобто вже після закінчення строку виконання основного зобов`язання. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.16) останнім нараховано відповідачеві заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит у розмірі 6630,64 грн згідно зі ст. 625 ЦК України за період з 01 жовтня2019 року по 31.07.2020 року. З досліджених судом матеріалів встановлено, що відповідач повинен був повертати надані йому кредитні кошти щомісячними платежами. Остаточний строк погашення заборгованості сторонами не визначений. Але, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 06.04.2011 року та виписки за договором вбачається, що [PERSON] користувався кредитними коштами і в останнє він вніс кошти на погашення заборгованості за кредитом 02.03.2019 року. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за ст.625 ЦК України за період з 01 листопада 2019 року по 31 березня 2020 року є обгрунтованими і тому підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею, то суд виходить з такого. Частиною 2 статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України,у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно приписів ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Разом з тим, відповідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р, м. Добропілля Донецької області віднесено до вказаного переліку. Також Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Тому банк був зобов`язаний скасувати пеню, нараховану на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, оскільки вони нараховані вже після 14 квітня 2014 року. З розрахунку заборгованості вбачається, що пеня в розмірі 12003,31 грн нарахована відповідачу після 14 квітня 2014 року, у зв`язку з чим, враховуючи вимоги ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 25079,84 грн, яка складається з: 18449,20 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту 6630,64 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1387,63 грн ( 25079,84 грн х 2102,00 грн : 37991,38 грн).

Outcome: partial