Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором №DNHLGB00000748 від 17.07.2007 року на загальну суму 51937,53 доларів США, що за курсом 12,95 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.10.2014 року складає 672591,01 грн., з яких 40236,42 долара США - сума заборгованості за кредитом, 7923,24 долара США - сума заборгованості по процентам за користування кредитом, 1099,37 долара США - заборгованість по комісіям за користування кредитом, 2678,50 долара США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, та судових витрат в розмірі 3654,00 грн. судового збору. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано, що 17.07.2007 року сторонами по справі укладено кредитний договір, на підставі якого відповідачем отримано кредитні кошти на строк з 17.07.2007 року по 17.07.2036 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 52946,00 доларів США, на купівлю нерухомості - 41400,00 доларів США, а також 11546,00 доларів США на сплату страхових платежів. Оскільки відповідач взятих зобов'язань за вищевказаним договором належним чином не виконав, станом на 10.10.2014 року перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму 51937,53 доларів США, яку позивач просить стягнути з відповідача разом із сплаченим судовим збором в розмірі 3654,00 грн. В судове засідання представник позивача Резніченко Д.М. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі на підставі обставин, викладених в позовній заяві Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення суми в розмірі 51937,53 доларів США визнав, вказавши на невизнання ним визначення даної суми в гривневому еквіваленті за курсом 12,95 грн. за 1 долар США, у зв'язку з чим вважав за правомірне застосування та здійснення розрахунку заборгованості, виходячи з курсу 8 грн. за 1 долар США, на застосування якого в свою чергу за поясненнями заявника в засобах масової інформації вказала глава НБУ при здійсненні банками розрахунків з боржниками за кредитними договорами в іноземній валюті. Також відповідач не визнав заявлену до стягнення позивачем суму судових витрат, зазначивши, що кредитні кошти нарочно не отримував, останні були вручені продавцю квартири. Окремо відповідач вказав на пропущення заявником строків позовної давності, у зв'язку з чим просив відмовити у позові. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 17.07.2007 року закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", надалі змінено назву - публічне акціонерне товариство ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали кредитний договір за №DNHLGB00000748, за умовами якого позивачем надано відповідачеві кредитні кошти в розмірі вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 52946,00 доларів США, з яких 41400,00 доларів США на купівлю нерухомості, 11546,00 доларів США - на сплату страхових платежів у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця (п.7.1. договору). Згідно абз.2 п.7.1. договору погашення заборгованості за вказаним договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 515,48 доларів США для погашення заборгованості за договором, що складається із заборгованості по кредиту та відсоткам. Відповідно до п.5.1 кредитного договору він діє у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, згідно п.7.1 договору набуває чинності з моменту підписання обома сторонами, в інших частинах - з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язання за цим договором. Згідно вимог п.7.4 договору вищевказаного договору при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 2.2.4., 2.3.3., 7.1. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 29,04% річних від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Пунктом 4.1. кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п.2.2.2.,2.2.3 кредитного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 3,00% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Відповідно до п.7.3 договору в редакції за додатковим договором №1 до вищезазначеного кредитного договору від 06.08.2008 року, забезпечення виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає іпотека квартири [ADDRESS], а також всі інші види іпотеки, поруки і т.п., надані банку з метою забезпечення зобов'язань за даним договором. Перед укладенням вказаного договору відповідач повідомлений про умови кредитування, даний факт підтверджується особистим підписом відповідача у зазначеному договорі та додаткових угодах до нього, що визнано відповідачем в судовому розгляді. Крім того, в судовому засіданні відповідач визнав факт добровільного укладання ним з позивачем кредитного договору від 17.07.2007 року, додаткового договору №1 від 06.08.2008 року та додаткового договору №2 від 02.09.2008 року. Згідно копії заяви на видачу готівки №1 від 17.07.2007 року [PERSON] отримав кредитні кошти за вищевказаним кредитним договором у сумі 41400,00 долара США, еквівалент у гривнях 209070,00 грн., про що міститься підпис відповідача на вказаному документів як отримувача. Відповідно до вимог ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Норми ст.628 ЦК України передбачають, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Вищезазначені вимоги позивача щодо погашення заборгованості за укладеною угодою відповідач на час розгляду справи не виконав, доказів іншого до суду не надано. Згідно з дослідженим в судовому розгляді розрахунком заборгованості відповідача перед ПАТ КБ "ПриватБанк", який узгоджується та підтверджується дослідженими в судовому розгляді матеріалами цивільної справи, станом на 10.10.2014 року сума заборгованості відповідача перед позивачем за вищевказаною кредитною угодою становить 51937,53 долара США, що за курсом 12,95 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.10.2014 року в гривневому еквіваленті складає 672591,01 грн., з яких 40236,42 долара США - сума заборгованості за кредитом, 7923,24 долара США - сума заборгованості по процентам за користування кредитом, 1099,37 долара США - заборгованість по комісіям за користування кредитом, 2678,50 долара США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. Щодо посилань відповідача, який визнав суму заборгованості в розмірі 51937,53 доларів США, проте вказав на невизнання ним визначення даної суми в гривневому еквіваленті за курсом 12,95 грн. за 1 долар США та необхідності застосуванні при розрахунку курсу валюти в розмірі 8 грн. за 1 долар США, на який в свою чергу за поясненнями заявника в засобах масової інформації вказала глава НБУ при здійсненні банками розрахунків з боржниками за кредитними договорами в іноземній валюті суд зазначає наступне. Відповідно до умов п.п.4.1,7.1 вищевказаного кредитного договору щомісячні платежі для погашення заборгованості по кредиту та відсоткам, оплата винагороди здійснюється у валюті кредитного договору - доларах США, сплата пені здійснюється у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Згідно матеріалів справи станом на 10.10.2014 року (дати подання позову) курс НБУ гривні до долару США становив з математичним скороченням до значення сотих одиниці 12,95 грн. за 1 долар США, що визнається та не оспорюється сторонами по справі. В судовому розгляді встановлено, що сума заявлених позовних вимог, в т.ч. по кожній сумі заборгованості, розрахована саме із значення курсу НБУ 12,95 грн. за 1 долар США, що також визнано та не оспорюється сторонами по справі. Згідно положень ч.ч.2-4 ст.10 ЦПК України, яка закріплює зміст принципу змагальності цивільного судочинства, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст . 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ч.ч.2,3 ст.58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Положення ст.60 ЦПК України встановлюють, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.1 ст.137 ЦПК України передбачає, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. Роз'яснивши права особам, які беруть участь у справі, в т.ч. право витребування доказів на підтвердження заявлених вимог чи заперечень, жодною особою, яка бере участь у справі, клопотання/заяви про витребування доказів до суду не подано, як і не зазначено жодною особою, яка бере участь у справі, про підстави для звільнення від доказування обставин, на які вони посилаються в обґрунтування вимог/заперечень. Відповідно до ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Згідно до п.п.1),2) ч.1 ст.214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення суд окрім іншого вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. З урахуванням викладеного, оскільки відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин щодо необхідності застосування при розрахунку заборгованості за поданим позовом у гривневому еквіваленті саме на підставі курсу валют 8 грн. за 1 долар США, як і не заявлено клопотання про витребування будь-якого доказу, підстав для звільнення від доказування будь-якої обставини не вказано, суд вважає посилання відповідача на неправомірність здійснення розрахунку позовних вимог у гривневому еквіваленті не за курсом 8 грн. за 1 долар США необґрунтованими та не підтвердженими жодними наданими для дослідження доказами. Щодо заяви відповідача про відмову у позові на підставі пропущення позивачем строків позовної давності суд зазначає наступне. Статтями 256 та 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч.2 ст.258 ЦК України). В судовому розгляді представником позивача Резніченко Д.М. надано до суду лист із зазначенням здійснених відповідачем у 2008, 2009,2010,2011,2012,2013 роках (останній 09.12.2013 року) платежах на погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, у зв'язку з чим вказав на переривання строків позовної давності, які на час подання позову не сплинули. Факт здійснення [PERSON] платежів на погашення заборгованості у 2009-2013 роках визнано відповідачем в судовому розгляді. За правилами ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно з ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частиною третьою ст.264 ЦК України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки позивачем вчинювались платежі на погашення заборгованості, що не оспорюється відповідачем по справі, перебіг позовної давності переривався, суд вважає позовні вимоги такими, що заявлені в межах встановлених законодавством строків позовної давності, у зв'язку з чим підстави для відмови в позові через пропуск строків позовної давності відсутні. На підставі вищевикладеного, оскільки сума заборгованості підтверджується наданими до суду та дослідженими в судовом розгляді доказами, доказів погашення заявленої до стягнення заборгованості відповідачем за укладеною сторонами кредитною угодою та доказів припинення договору сторін не надано і судом не досліджено, позовні вимоги відповідачем визнані в розмірі заявленої до стягнення суми заборгованості в доларах США, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Розподіляючи судові витрати між сторонами, з урахуванням невизнання відповідачем суми судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання позову майнового характеру судовий збір стягується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3654 грн. - станом на час подання позову та розгляду справи). Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, суд керується положеннями ст.88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 3654,00 грн. сплаченого позивачем у встановленому законом розмірі судового збору. В судовому засіданні за згодою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.1 ст.218 ЦПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення. На підставі ст.ст.253,259,264,526,527,625,1054 ЦК України,

Outcome: approved