Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області із позовною заявою до Територіальної громади села Михайлівці в особі Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що 29 жовтня 2007 року помер [PERSON], який був зареєстрований та проживав в [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай). Вона є єдиним спадкоємцем за законом, інші спадкоємці відсутні. У встановлений законом шестимісячний термін вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки хворіла та вважала, що прийняла спадщину. У звязку з цим, нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки іншого способу захисту своїх прав позивач не має, тому звернулася до суду з даним позовом. Просила надати їй додатковий строк, в один місяць, для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Ухвалою від 03.01.2019 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Її розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Позивач в підготовче засідання не зявилася, в позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності. Відповідач копію ухвали від 03.01.2019 та доданих до неї матеріалів отримав 11.01.2019 року, відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд\~справи у\~його відсутності,\~позов визнав\~у повному\~обсязі(а.с. 19, 21) Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши\~ матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 29 жовтня 2007 року в с. Михайлівці Мурованокуриловецького району Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 4) . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із земельної частки (паю) розміром 3,10 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 8). Із свідоцтва про народження (а.с. 5), свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 6) слідує, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Останній на день смерті був зареєстрований та проживав один за адресою: Вінницька область, Мурованокуриловецький район, с. Михайлівці, вул. Центральна, 1. З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 54465354 та № 54465382 від 12.12.2018 вбачається, що спадкова справа щодо майна померлого 29 жовтня 2007 року [PERSON] не заводилась, заповіти за життя останнім не вчинялися (а.с. 11-13). Державним нотаріусом 12.12.2018 позивачу відмовлено в прийнятті її заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], в звязку з пропуском нею строку для її прийняття (а.с. 10). Згідно з положеннями ст.ст. 1269, 1270 ЦК України (в редакції чинній на час відкриття спадщини 29.10.2007), спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, у шестимісячний строк позивач [PERSON] не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки хворіла (а.с. 9). Вказана обставина свідчить про поважність пропуску позивачем строків звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Суд прийшов до висновку, що [PERSON], своєчасно не прийняла спадщину з поважних причин, а тому, враховуючи те, що відповідач позов визнав повністю, будь-чиї права чи законні інтереси рішенням суду порушені не будуть, [PERSON] можна визначити додатковий строк для звернення в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], терміном один місяць з дня вступу рішення в законну силу. Відповідно до ч. 1 п.п. 2, 5, 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Приймаючи дане рішення, суд керується також принципом «пропорційності», який тісно пов'язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип "пропорційності", натомість принцип "пропорційності" є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип "пропорційності" як невід'ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв'язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Суд, при винесенні даного рішення, враховує застосовуваний ним захід та переслідувану мету, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 711 грн (а.с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у звязку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved