Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з позовом до відповідача [PERSON], просить розірвати шлюб, зареєстрований 08.09.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1021, залишити на її вихованні дочку [PERSON], [INFO] та визначити її місце проживанн з матір"ю. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, вони фактично припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем, проти чого відповідач не заперечує. Майновий спір між сторонами відсутній. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просить їх задоволити. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 08.09.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1021 (свідоцтво серія [NUMBER]). Сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], (Свідоцтво про народження серія [NUMBER]), яка проживає з матір"ю - позивачем, що не заперечується відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. При зясуванні фактичних взаємин подружжя встановлено, що їхня сімя розпалась остаточно, спільного господарства не ведуть, отже шлюб існує формально, суперечить інтересам сторін. Судом встановлено, що наміру відновлювати подружні стосунки сторони не мають. Позивач просить стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір. Втім, відповідач у заяві про розгляд справи у його відсутності та визнання позову просить звільнити його від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" у звязку з тим, що він є учасником бойових дій АТО. Однак, як вбачається із формулювання положень п.13 даної статті Закону, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, повязаних з порушенням їхніх прав. У зв"язку з цим слід роз"яснити, що Законом учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору у разі звернення до суду з позовом щодо незастосування пільг, визначених в Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Проте, особа, яка має статус учасника бойових дій, у справах, наприклад, про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя, судовий збір має бути сплачений на загальних підставах, оскільки у даному випадку такий позов не повязаний з порушенням права саме учасника бойових дій, а виникає з сімейних відносин, або захисту права власності. У даному випадку вказана справа не стосується порушення прав учасника бойових дій, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, позивачу підлягає повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На пiдставi ст.ст.24, 110, 112 Сiмейного кодексу Укpаїни,

Outcome: approved