Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 142835, виданого 05.02.2009 року Первомайською РДА Миколаївської області належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,1100 га кадастровий номер 4825484600:03:000:1196, яка розташована в межах території Лисогірської сільської ради. В 2018 році він довідався, що 23.12.2011 року дана земельна ділянка перебуває в користуванні ФГ "Олег" на підставі договору оренди землі, укладеного нібито 14.06.2010 року між ним та орендарем. Він особисто не підписував ніякі договори та не давав довіреності на його підписання, тому не був ознайомлений з його умовами; орендної плати він жодного разу не отримував. Оскільки він не був пов`язаний з ФГ "Олег" орендними зобов`язаннями, то уклав договір оренди зазначеної земельної ділянки з ПП "Агро-Віта.Юг", який 15.03.2018 року був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 25375246. Наявність державної реєстрації договору оренди землі з ФГ "Олег" позбавляє його можливості розпоряджатися земельною ділянкою, укладати договори оренди, самостійно обробляти свою землю тощо. Позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та їх поновлення шляхом пред`явлення позову про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки. Ухвалою суду від 02.07.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Сторонам роз`яснено порядок надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та доказів. Відповідач відзиву або доказів проти заперечення позовних вимог суду не надав. Ухвалою суду від 21.07.2021 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник - адвокат Ремський Є.В. надав заяву про розгляд справи в їх відсутність; позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення повістки. Причини неявки суду не повідомив. Сторонами не подано будь-яких інших заяв і клопотань по суті позовних вимог. Усі необхідні підготовчі дії проведені судом на стадії підготовчого розгляду, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне відповідно до статей 211, 223 ЦПК України здійснювати судовий розгляд справи на підставі наданих сторонами письмових доказів. Вирішуючи справу на основі наявних доказів, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно із ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,1100 га кадастровий номер 4825484600:03:000:1196, яка розташована в межах території Лисогірської сільської ради, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 142835, виданого 05.02.2009 року Первомайською РДА Миколаївської області. Згідно договору оренди землі від 14.06.2010 року вказана земельна ділянка перебуває в оренді Фермерського господарства "Олег", про що в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди 23.12.2011 року зроблено запис за номером 482548464000304. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Частиною другою ст. 207 ЦПК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. За частиною першою статті 14 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього закону договір набирає чинності після його державної реєстрації. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не можу бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Таким чином, зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (ФГ "Олег") слід розглядати, як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож ефективним способом захисту права позивача, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом пред`явлення позову про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки. Суд вважає, що позивачем обрано належний та ефективний спосіб захисту своїх порушених прав. Відповідно до ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.10.2020 року, яке набрало законної сили 10.02.2021 року, у справі № 484/4396/18 встановлено, що відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 25.03.2019 року № 18-1115/19-101 підпис в графі "орендодавець" у договорі оренди землі, укладеному 14.06.2010 року від імені [PERSON] , як орендодавця, та ФГ "Олег" зареєстрованому у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі від 23.12.2011 року за реєстровим номером 482548464000304, у двох примірниках договору виконано не самим [PERSON] , а іншою особою без наслідування почерку, підпису. Тобто, [PERSON] не підписував договір оренди з ФГ "Олег" від 14.06.2010 року, а відтак не погоджував істотні умови такого договору. Враховуючи вищезазначене, з урахуванням позицій Верховного Суду, [PERSON] вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Наявний запис держаної реєстрації договору оренди землі від 14.06.2010 року перешкоджає позивачу розпоряджатися земельною ділянкою на власний розсуд, надати її в оренду або самостійно обробляти. За викладених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Оскільки позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved