Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із позовом до ПТ «Очкур і Компанія Ломбард «Наше діло», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] «про захист честі, гідності, ділової репутації; стягнення моральної шкоди», яким просив інформацію розповсюджену відповідачем на рекламному щиті у м. Дніпродзержинськ біля з'їзду з лівобережного мосту визнати недостовірною та такою, що шкодить моїй честі, гідності та репутації; зобов'язав відповідача опублікувати за власні кошти та протягом 7 календарних днів розмістити на рекламному щиті, розташованому в напрямку автомобільного руху по проспекту Аношкіна у м. Дніпродзержинськ, біля з'їзду з лівобережного мосту спростування недостовірної інформації наступного змісту «Згідно Закону України «Про очищення влади» [PERSON] не підлягає люстрації»; стягнув з відповідача у компенсацію моральної шкоди 60000 гривень; судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, будучи власником рекламного щита розташованого в напрямку автомобільного руху по проспекту Аношкіна у м. Дніпродзержинську біля зїзду з лівобережного мосту, розташував інформацію фотографічне зображення на якому без погодженням з ним розташував його фото з інформацією текстом «Згідно Закону про люстрацію [PERSON] у відставку». Зазначена інформація порушила його особисті немайнові права, а також є недостовірною та такою що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, внаслідок чого він зазнав моральні страждання, які він оцінює у розмірі 60000 гривень. В судове засіданні належним чином повідомлені представник позивача та позивач не прибули, подано через канцелярію суду заява згідно до якої прохають провести розгляд справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON] товариство «Очкур і Компанія Ломбард «Наше діло» позовні вимоги позивача не визнало та подало заперечення на позов, згідно до якого послалося на те, що будучи власником бігборду (рекламного щиту) за адресою пр. Аношкіна у м. Дніпродзержинську на вїзді на лівобережний міст, не є особою яка розповсюдила або розмістила інформацію, яка є предметом спору, так як зазначений бігборд, станом на час розміщення інформації яка визнається позивачем недостовірною, переданий у користування 3-ій особі. Крім того, відповідач не є ні особою, яка поширила інформацію, а також не є автором інформації, а тому прохали у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримала заперечення ПТ «Очкур і Компанія Ломбард «Наше діло» та пояснила, що відповідач не оспорює своє прав власності на бігборд, розташований за адресою пр. Аношкіна у м. Дніпродзержинську на вїзді на лівобережний міст, але в розумінні права на захист, позивач може заявити такі вимоги що стосуються захисту гідності, честі чи ділової репутації лише до особи яка або є автором цієї інформації, або є особою, яка розповсюдила цю інформацію. Відповідач наполягає що не є ні автором, ні особою яка розповсюджувала зазначену інформацію, що підтверджено матеріалами досудової перевірки за зверненням до правоохоронних органів, якими встановлені обставини, що даний бігборд на час розміщення інформації що стосується позивача, а саме на 04.07.2015 року, право користування цим бігбордом було на підставі договору від 01.04.2014 року передано [PERSON], яка за даним договором прийняла у тимчасове безоплатне користування рекламну конструкцію типу бігборд, зі строком до 01.04.2019 року. Враховуючи, що позивач не уточнив свої позовні вимоги, внаслідок заявлених вимог саме до ПТ «Очкур і Компанія Ломбард «Наше діло», як власника майна, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Також прохають врахувати, що позивач є публічною особою, а тому, не має права вимагати відшкодування моральної шкоди, згідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії», та ст. 10 Конвенції про захист прав людини. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], в судове засідання не прибула, згідно до її заяви (а.с. 47), прохала проводити розгляд справи у її відсутність, та згідно до вимог ч. З ст. 36 ЦПК України, враховуючи не надходження повідомлення від 3-ої особи про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї. Вислухав представника відповідача, дослідив докази надані сторонами, матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Як встановлено під час судового розгляду, провадження у справі відкрито з підстав заявлення позивачем про порушення його честі, гідності та ділової репутації, а також розміщення його фото без особою, яка не отримала від нього на це згоду. Подія яка стала підставою для звернення із позовом, а саме дата коли позивач дізнався про розміщення фотозображення позивача з інформацією, яку він вважає недостовірною, це 04 липня 2015 року, що зазначено в позовній заяві (а.с. 1). Згідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. В той же час, якщо стороною спору є громадський або публічний діяч, суди враховують міжнародні акти. По-перше, посилаються на рекомендації Резолюції 1165(1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканність приватного життя, згідно з якою публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади, користуються державними ресурсами, а також ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті. А по-друге, керуються положеннями Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету міністрів [PERSON] Європи, зокрема, статей 3,4,6, з яких вбачається, що, оскільки посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодились виставити себе на публічне політичне обговорення, вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у ЗМІ з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. У звязку з чим межа допустимої критики стосовно політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, оскільки публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їхніх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. У відповідності до припису п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Так, згідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 2 ст. 11 ЦПК України, Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається зі змісту позовних вимог позивача, та наданих доказів, позивачем доведено, що інформація є поширеною, тобто відбулося її доведення до відома хоча б одній особі у спосіб розміщення на бігборді; що поширена інформація стосується позивача; в іншій частині щодо складу дій відповідача не є доведеною. Так, згідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Як встановлено в ході судового розгляду, бігборд на якому було розміщено інформацію щодо позивача є власністю відповідача - Повного товариства «Очкур і Компанія Ломбард «Наше діло», що не оспорювалося відповідачем, та підтверджено довідкою Комунального підприємства «Міська інформаційна служба» № 228 від 14.09.2015 року (а.с. 19). З наданого відповідачем договору від 01.04.2014 року (а.с. 53), вбачається що відповідач - ПТ «Очкур і Компанія Ломбард «Наше діло», уклало договір позички з ФОП [PERSON], яка є 3-ою особою без самостійних вимог щодо предмету спору, за яким відповідач передав 3-ій особі у тимчасове безоплатне користування рекламну конструкцію типу «бігборд» розташовану за адресою м. Дніпродзержинськ пр. Аношкіна вїзд на лівобережний міст, зі строком до 01.04.2019 року, що підтверджено актом (а.с. 54). Таким чином, судом встановлено що станом на 04 липня 2015 року, бігборд, розташований в напрямку автомобільного руху по проспекту Аношкіна у м. Дніпродзержинськ, біля в'їзду (зїзду) на (з) лівобережного мосту, не перебував у користуванні відповідача, а був переданий в користування 3-ій особі. В свою чергу, 3-я особа ФОП [PERSON], долучила до справи договір оренди рекламних конструкцій від 01.04.2014 року (а.с. 31), укладений між нею ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON], згідно до якого ФОП [PERSON] передала у оренду ФОП [PERSON] вказаний вище бігборд. Враховуючи обізнаність позивача про зміст матеріалів цивільної справи № 208/6197/15, позивач не скористувався своїм право на уточнення позовних вимог до осіб в користуванні яких на період 04 липня 2015 року знаходився бігборд, розташований в напрямку автомобільного руху по проспекту Аношкіна у м. Дніпродзержинськ, біля в'їзду (зїзду) на (з) лівобережного мосту. Таким чином, в ході судового розгляду не доведено що саме відповідач - ПТ «Очкур і Компанія Ломбард «Наше діло», є особою яка розмістила оскаржувану інформацію на бігборді, розташованому в напрямку автомобільного руху по проспекту Аношкіна у м. Дніпродзержинськ, біля в'їзду (зїзду) на (з) лівобережного мосту, або є автором цієї інформації. В розумінні приписів гл. 3 ЦК України, особою відповідальною за завдання шкоди фізичній особі, внаслідок порушення її прав є особою, яка завдала цю шкоду. Доказів завдання шкоди позивачу з боку відповідача ПТ «Очкур і Компанія Ломбард «Наше діло» в ході судового розгляду не доведено. Згідно до п. 34 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії», Відповідно до статті 10 Конвенції ( 995_690 ): "1. Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів... 2. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або санкцій, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського спокою, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду". Аб. 1 п. 41 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії», У зв'язку з цим Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе (див. зазначене вище рішення у справі Хендісайда, серія A, N 24, с. 23, п. 49). Згідно до аб. 2 п. 42 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії», межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і громадського загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості. Безсумнівно, пункт 2 статті 10 дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв'язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань. Таким чином, суд на підставі вище зазначеного не оспорює право позивача на звернення за захистом своїх немайнових прав, але вважає зауважити що цей захист можливий у передбачений спосіб та до осіб, які є відповідальними за порушення цього праву. Враховуючи, що в ході судового розгляду позивачем не доведено, а в судом не встановлено, що в наслідок саме дій (бездіяльності) відповідача відбулося порушення немайнових прав позивача, то позовні вимоги не підлягають задоволенню. В той же час, суд вважає необхідним зауважити на наявність права позивача щодо заявлення позовних вимог до винних осіб, в розумінні припису ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Outcome: dismissed