Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Прокурор Городоцького району Хмельницької області звернувся з позовом до суду в інтересах держави до відповідачів, про визнання недійсними наказів про передачу земельної ділянки у власність, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку. В підтвердження своїх вимог прокурор вказав, що відповідачем [PERSON] було безоплатно набуто у приватну власність земельну ділянку площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства на території Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області з порушенням вимог діючого законодавства в частині процедури її отримання, а також з врахуванням того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності. Додатково зазначає, що остання не мала дійсних намірів використовувати дану земельну ділянку за цільовим призначенням, оскільки одразу її відчужила на користь [PERSON] У зв'язку із цим прокурор просить визнати недійсним і відповідний договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки.. В судовому засіданні представник прокуратури - Андрусишин М.О. позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Однак, з врахуванням досліджених судом доказів, погодилась, що спірна земельна ділянка все ж відноситься до земель державної власності. Проте вказує, що при передані у власність [PERSON] земельної ділянки не було здійснено окремим рішенням зміни виду використання земельної ділянки, що є порушенням вимог діючого законодавства. Також вказує, що [PERSON] не мала дійсних намірів на використання даної ділянки за призначенням, що також є незаконно. Представник відповідача - Держземагенства у Хмельницькій області в судове засідання 05.02.2015 р. не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, що в силу ч.2 ст.169 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. В судовому засіданні 28.01.2015 р. представник [PERSON] висловився з приводу позову, вважаючи його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Додатково пояснив, що діючим законодавством не передбачено прийняття окремого рішення при зміні цільового призначення земельної ділянки, якщо земельна ділянка формується вперше. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову категорично заперечили. Вказують, що ні їх довірителі, ні Держземагенство у Хмельницькій області не порушило жодної норми законодавства і прокурором не було надано жодного доказу, який би свідчив про зворотне. Також вказують що діючим законодавством не передбачено порядку зміни виду використання земельних ділянок. Представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - Державної інспекції сільського господарства в Хмельницькій області подав до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить позов прокурора задовольнити у повному обсязі. Третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак подала на адресу суду заяву про слухання справи за її відсутності, при вирішенні спору покладаються на думку суду. Заслухавши пояснення сторін (їх представників), вивчивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було об'єктивно встановлено, що згідно наказу ГУ Держземагенства у Хмельницькій області від 18.04.2014 р. №22-124/14-14-СГ [PERSON] було надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.10). Наказом від 26.05.2014 р. №22-842/14-14-СГ було затверджено проект із землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2.0 га на території Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області та надано останній дану ділянку у власність (а.с. 12). 11.07.2014 р. між [PERSON], як продавцем та [PERSON], як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки №5150 (а.с.20-21). Підставою для звернення прокурора із даним позовом до суду стало письмове звернення (клопотання) на адресу прокуратури Держсільгоспінспекції в Хмельницькій області, де останні посилались на ряд допущених порушень при переданні даної земельної ділянки у власність [PERSON], зокрема це і те, що при передачі земельної ділянки у власність не було змінено вид використання, що на думку останніх, має проводитись у тому ж порядку, що і зміна цільового призначення землі (а.с.25-27). Вирішуючи питання про законність набуття [PERSON] права власності на дану земельну ділянку та законність дій ГУ Держземагенства у Хмельницькій області, суд виходить із наступного. Ч.4 ст.122 ЗК України визначено, що : Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. П.є-1 ст.15-1 Земельного Кодексу України визначено, що : До повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить: розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. У свою чергу ст.1, п.6-1 ст.4 Положення Про Державне агентство земельних ресурсів України, затв. Указом Президента України від 08.04.2011 р. №445 визначено, що: Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності. Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань: передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб. П."б" ч.1 ст.121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 гектара. Порядок надання земельних ділянок у власність визначений ст.123 ЗК України, де визначено, що: Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Як встановлено судом, з чим в подальшому погодився і представник прокуратури, спірна земельна ділянка до передачі її [PERSON] належала саме до земель державної власності. Дана обставина підтверджується зокрема і показами свідка, який у подальшому був також допитаний у якості спеціаліста - начальника відділу Держземагенства у Городоцькому районі Хмельницької області [PERSON] Останній зазначив, що саме його установа передає ГУ Держземагенства у Хмельницькій області всі відомості щодо кожної запитуваної земельної ділянки (місце знаходження, площа, якісні характеристики, щодо форми власності, тощо). Ознайомившись із матеріалами справи, картами, схемами, тощо, останній однозначно і ствердно повідомив, що згідно всіх наявних і доступних джерел інформації спірна земельна ділянка безсумнівно до вирішення питання про її передачу у власність [PERSON] відносилась до державної форми власності. Вона не входила до земель, що підлягали розпаюванню, не передавалась у власність чи користування будь-яким іншим суб'єктам, будь-яких обтяжень відносно неї встановлено не було. Дані відомості також підтверджуються наступними письмовими доказами: листом-відповіддю на адвокатський запит відділу Держземагенства у Городоцькому районі Хмельницької області, де останні чітко вказують про належність спірної ділянки до земель державної власності (а.с.76); копією проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, де з вихідної земельно-кадастрової інформації вбачається, що спірна земельна ділянка належить до державної форми власності (а.с.90-125); копією державного акта на право колективної власності на землю, з плану меж якого вбачається, що спірна земельна ділянка розташована за межами даних земель(а.с.145-147); фрагментами з індексної публічної кадастрової карт та карти бонітування грунтів території Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області, із зображенням місця розташування спірної земельної ділянки (а.с.160-162); викопіюванням з плану земель Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області із кольоровим зображенням земель різних категорій та форм власності, що погоджений сільським головою, з якого також вбачається, що спірна земельна ділянка належить до державної форми власності (а.с.170). За таких обставин у справі, з врахуванням досліджених доказів, судом не беруться до уваги покази свідка [PERSON] (заступника начальника відділу Держземагенства у Городоцькому районі Хмельницької області) про те, що спірна земельна ділянка відноситься до комунальної форми власності, як безпідставні та не підтверджені жодними доказами. Отже, ГУ Держземагенства у Хмельницькій області мало всі визначені законом повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою і в цій частині жодних порушень законодавства будь-ким з відповідачів судом встановлено не було. Щодо тверджень прокурора про процедурні порушення, допущені ГУ Держземагенства у Хмельницькій області, а зокрема про те, що останніми не було здійснено зміни виду використання, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.19 ЗК України визначено категорії земель та їх розподіл за цільовим призначенням, куди зокрема входять і землі сільськогосподарського призначення. В даному випадку, спірна земельна ділянка належала саме до такого виду земель, вид використання, що був визначений за даною земельною ділянкою - землі для сінокосіння та випасання худоби. Ч.1,2 ст.20 ЗК України визначено, що: Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Отже, кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення. Землями сільськогосподарського призначення згідно з ч.1 ст. 22 ЗК визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. У свою чергу відповідно до ч.3 ст.22 ЗК землі сільськогосподарського призначення, зокрема, можуть передаватися у власність та надаватися у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу встановлений правовий режим видів використання сільськогосподарських земель. Так, згідно зі статтею 33 ЗК громадяни можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Використання земель особистого селянського господарства здійснюється відповідно до закону. Таким законом є Закон України від 15 травня 2003 року N 742-IV "Про особисте селянське господарство", відповідно до статті 1 якого особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства. У тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Натомість, правовий режим земельних ділянок для сінокосіння та випасання худоби визначається статтею 34 ЗК, відповідно до якої встановлено, що: Громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища. При цьому абз. 2 ч.5 ст. 20 ЗК встановлює обов'язок власників використовувати землі зазначеної категорії виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу. Отже, відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки (частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами) сільськогосподарського призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню. Постановою ВСУ України від 05.03.2013 р., прийнятою в порядку, визначеному ч.1 ст.237 КАС України (перегляд судових рішень з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права) дано наступний висновок: "Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що зміна виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення можлива, але порядок вирішення цього питання не встановлений. Виходячи з принципу ЗК України щодо раціонального використання та охорони земель колегія суддів вважає, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися в порядку, встановленому для зміни цільового призначення землі." Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем (ГУ Держземагенства у Хмельницькій області) було повністю дотримано процедури зміни виду використання, що мало місце при наданні дозволу та затвердженні документації із землеустрою, а саме відповідач своїми наказами визначив і затвердив новий вид використання земельної ділянки за проектом землеустрою щодо її відведення - для особистого селянського господарства, при цьому не змінюючи її цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення. Щодо посилань прокурора з того приводу, що [PERSON] набувши право власності на спірну земельну ділянку, одразу її відчужила, що свідчить про відсутність у неї намірів її використовувати за цільовим призначенням, то суд приходить до висновку про безпідставність таких тверджень. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України: Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своє волею, незалежно від волі інших осіб. Ч.1 ст.317 ЦК України визначено, що: Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Отже, прокурором не наведено жодних доказів, які б свідчили про те, що [PERSON], як власник, мала якісь законодавчі чи будь-які інші обмеження щодо можливості та права розпорядитись своїм майном. Так само не надано жодних доказів, які б свідчили про використання даної земельної ділянки будь-ким не за цільовим призначенням чи встановленим видом використання. Оскільки судом, в межах наданих доказів, не було встановлено жодних порушень вимог законодавства відповідачами ГУ Держземагенства у Хмельницькій області та [PERSON] під час передання останній у власність земельної ділянки, суд не вбачає жодних підстав для задоволення позовних вимог прокурора щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 11.07.2014 р. Приходячи до висновку про безпідставність цього позову в цілому, суд також враховує лист Державної інспекції сільського господарства у Хмельницькій області від 31.01.2015 р. №9-259 (як фактичного ініціатора даного позову), у якому останні вказують, що за наслідками вивчення у січні 2015 р. одержаних додаткових документів, в частині наявності повноважень у Держземагенства у Хмельницькій області щодо розпорядження земельною ділянкою, наданою [PERSON] у власність, інспекцією порушень не вбачається (а.с.188).

Outcome: dismissed