Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просять визнати за ними право власності по 1/4 частці за кожним на житловий будинок [ADDRESS] , загальної площі 67,8 кв м: об`єкт нерухомості житловий будинок (А), веранда (а), ганок (а1), ганок (а2), Сарай (Б) та господарські будівлі: Лiтня кухня (Г) площею 24,8 кв м, сарай (Д) площею 40,1 кв м, Сарай (Ж) площею 10,9 кв м, Погріб (П) площею 6,0 кв м, Вбиральня (У) площею 1,0 кв м, споруди: ворота з хвiрткою №4, ворота №5, огорожа №6, огорожа №7, колодязь (к). Позов аргументують тим, що вказаний житловий будинок мав статус колгоспного двору і станом на 15 квітня 1991 року в будинку були зареєстровані і проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином всі вище перелічені особи є співвласниками зазначеного нерухомого майна в рівних частках. Ухвалою від 15 липня 2021 року справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом на 13.09.2021. Позивачі в судове засідання не з`явилися, в позові просять розгляд справи проводити за їх відсутності. Представник відповідача - Лосинівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Встановлено, що згідно із свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння, виданого 17 вересня 1989 року виконавчим комітетом Ніжинської районної Ради народних депутатів вцілому домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с. 20), та відповідно до довідки, виданої Данинським старостинським округом Лосинівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області №6-174 від 16.04.2021, станом на 15.04.1991 у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] проживали: [PERSON] ( [INFO] ) - голова колгоспного двору, [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) - члени колгоспного двору (а.с.25). Як вбачається з технічного паспорту житловий будинок із господарськми будівлями та спорудами за вказною адресою збудовані у період з 1968 по 1990 роки (а.с. 24). Створення і діяльність колгоспного двору врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Закон Української РСР "Про власність", який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття "колгоспний двір" і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Так, відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 6 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, ще регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Оскільки члени двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, адже мешкали в домоволодінні станом на вказану дату, розмір їх часток визначається виходячи з рівності їх часток на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по 1/4 частці кожна. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У матеріалах справи міститься рішення державного реєстратора на нерухоме майно відділу "Центр надання адміністративних послуг та державної реєстрації" Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 13 липня 2021 року, яким позивачам відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки на цей час визначення «колгоспний двір» чинним законодавством щодо державної реєстрації нерухомого майна не передбачено, що унеможливлює проведенню реєстрації речових прав на об`єкти з таким статусом (а.с. 32). Таким чином, попри наявність у позивачів рівних часток у праві власності на домоволодіння, таке право за наданими документами державним реєстратором не визнається, і вони позбавлені можливості провести його державну реєстрацію. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Отже, виходячи з наведеного, позивачі позбавлені можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому їх права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за кожним з них права власності по 1/4 частці житлового будинку [ADDRESS] .

Outcome: approved