Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач АТ «Укрсоцбанк» звернувся із позовом до відповідача [PERSON] із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви було зазначено між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 851/10/27-11/8-279 від 19.06.2008 року, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 23217,00 доларів США, зі сплатою 5% відсотків річних Відповідно до п. 1.2 Договору кредиту, кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки Skoda Octavia A5, 2008 року випуску сірого кольору. Вказували, що зобов`язання позивача, визначені в п.3.1.1 Договору кредиту виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки №79244 а від 19.06.2008 року на суму 23 217,00 грн. Проте зазначили, що відповідач належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.02.2016 року існує в сумі 6900,60 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.02.2016 року складає 176345,15 грн., що складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 4358,37 грн., що становить в еквіваленті за курсом НБУ на 01.02.2016 року -111378,27 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 327,07 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.02.2016 року складає 8358,37 грн., заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок у розмірі 2155,87 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.02.2016 року складає 55093,51 грн., та заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 59,29 доларів США що за офіційним курсом НБУ станом на 01.02.2016 року складає 1515,20 грн. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» до [PERSON] , про стягнення кредитної заборгованості - задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» (м. Київ, вул. Ковпака, б. 29, код ЄДРПОУ 00039019), суму заборгованості за кредитним договором № 851/10/27-11/8-279 від 19.06.2008 року у розмірі 6900,60 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 176345,15 грн.Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» (м. Київ, вул. Ковпака, б. 29, код ЄДРПОУ 00039019) суму судових витрат, а саме судовий збір у розмірі 2645,18 грн. 29.08.2019 року у заяві про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 13.09.2016 року відповідач зазначав, що позивач при зверненні до суду не врахував ст. 257 ЦПК України, а саме що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Крім того, згідно розрахунку вимог банку, що є додатком до позовної заяви ним було сплачено банку відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 3990,40 доларі США. При цьому, згідно розрахунку банку, сума нарахованих відсотків за час користування грошовими коштами становить 4038,38 дол. США. Банк, в порушення умов договору, здійснив нарахування відсотків на прострочену заборгованість за договірною відсотковою ставкою навіть після закінчення строку дії договору. Вказав, що позивач мав право нараховувати відсотки в розмірі 3% річних на розмір простроченої суми боргу, а не за ставкою 5% річних, як це було здійснено банком. Враховуючи наведене, сукупний розмір відсотків, що підлягає стягненню є значно нижчим, ніж це зафіксовано в судовому рішенні. Щодо нарахованих штрафних санкцій, то строк позовної давності за позовами про стягнення штрафних санкцій становить один рік. Згідно ж розрахунку банку до стягнення включено вимоги про стягнення штрафних санкцій за лютий 2015 року, тобто за час, що передував річному строку звернення з позовом до суду. Також вказав, що незрозумілим є підхід банку щодо нарахування пені, адже пеня має нараховуватись на кожний прострочений щомісячний платіж окремо. При цьому банк починаючи з 02.2015 нараховував пеню на повну прострочену суму боргу. У зв`язку з чим, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності із зверненням до суду з цим позовом. 19.09.2019 року представником АТ «Укрсоцбанк» подано відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якому зазначено, що саме факт не отримання стороною справи кореспонденції не може вважатись поважною причиною пропуску строку на оскарження рішення суд. Також, відповідно до кредитного договору [PERSON] зобов`язався сплатити відсотки в розмірі 5% річних. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №851/10/27-11/8-279 від 19.06.2008 року [PERSON] не здійснено погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим відсоткам у встановлені кредитним договором строки, чим порушено договірні зобов`язання. Крім того, із детального аналізу розрахунку не вбачається пропуску строку позовної давності по нарахованих відсотках за користування кредитними коштами до 01.03.2013 року, так як відповідач за період з 04.07.2008 р. по 10.01.2014 року погашав заборгованість по чергових платежах, що в розумінні ст. 264 ЦК України є перериванням строку позовної давності, а в розумінні ч.1 ст. 261 ЦК України дії відповідача свідчать про визнання свого боргу. 21 липня 2020 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що банк, в порушення умов договору здійснив нарахування відсотків на прострочену заборгованість за договірною відсотковою ставкою навіть після закінчення строку дії договору, в порушення ст. 625 ЦК України. Вказали, що як наслідок позивач мав право нарахувати відсотки у розмірі 3% річних на розмір простроченої суми боргу, а не за ставкою 5 % річних як це було здійснено банком. Таким чином, сукупний розмір відсотків, що підлягає стягненню з відповідача є значно нижчим, ніж це зафіксовано в судовому рішенні. Щодо нарахованих штрафних санкцій, то трок позовної давності за позовами про стягнення штрафних санкцій становить 1 рік. Згідно розрахунку вимоги банку, що є додатком до позовної заяви, до стягнення включено вимоги про стягнення штрафних санкцій за лютий 2015 року, тобто за час, що передував річному строку до звернення з позовом до суду. Крім того, банк протиправно не припиняє нараховувати пеню навіть після закінчення строку дії договору. Вказав, що пня може бути нарахована лише за період з 01.02.2015 року по 10.06.2015 року, та, враховуючи строк позовної давності з 01.03.2015 року з розрахунку складає 613.87 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 15 687,45 грн. Після закінчення строку дії договору пеня не нараховується, строк дії кредитного договору закінчився 10.06.2020 року, тому пеня може бути нарахована лише за період з 01.02.2015 року по 10.06.2015 року, та враховуючи строк позовної давності з 01.03.2015 року, виходячи з розрахунку складає 47,11 доларів США, що за курсом НБУ складає 1203,90 грн. Таким чином, загальна сума боргу складає 5346,42 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 136 627,75 грн. ІІ. Процесуальні дії у справі. 29 серпня 2019 року до суду надійшла заява відповідача про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2016 року. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2019 року заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2016 року скасовано. Цивільну справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. 07.10.2019 року до суду від представника АТ «Укрсоцбанк» надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2019 року в задоволенні заяви представника АТ «Укрсоцбанк» про забезпечення позову відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 11.12.2019 року ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 року було скасовано, ухвалено нову постанову, якою було частково задоволено заяву АТ «Укрсоцбанку» про забезпечення позову, заборонено відчуження 4/8 часток житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] . 12 листопада 2019 року до суду надійшла заява АТ «Альфа Банк» про залучення їх у справу як правонаступника. 15.11.2019 року до суду надійшла апеляційна скарга [PERSON] на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2016 року про відкриття провадження у справі. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20.12.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] повернуто апелянту. 23 січня 2020 року до суду надійшла заява АТ «Альфа Банк» про залучення їх у справу як правонаступника. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2020 року залучено в якості позивача АТ «Альфа Банк» як правонаступника АТ «Укрсоцбанк». Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2020 року підготовче провадження по справі закрито. Призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні. ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву, в якій просив суд відкласти слухання справи через наявність карантину. Представник відповідача адвокат Максимов М.І. надав заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі сторони відповідача на підставі наявних в справі матеріалів та з урахуванням їх письмових пояснень. Розглядаючи клопотання представника позивача суд зазначає наступне. В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України). Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року №87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин. Розгляд справи неодноразово відкладався, проте свої пояснення сторони суду надали. Посилання у клопотанні від 03 серпня 2020 року на загальнодержавний карантин, як на підставу для чергового відкладення справи, не може бути прийнято до уваги, оскільки постанова Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року не зупинила роботу судів і не містить заборони участі сторін у судових засіданнях. Наразі карантинні заходи є послабленими, з 12 травня 2020 року дозволена робота адвокатських офісів, а з 01 червня 2020 року Україна перейшла на 3 етап карантинних послаблень. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.44 ЦПК України). Обов`язковою явка сторін у судове засідання не визнавалась. Матеріали справи містять достатньо доказів для її розгляду. Тому, враховуючи строки розгляду справи та те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, процесуальних клопотань матеріали справи не містять, суд дослідив докази, які були своєчасно долучені сторонами. Приймаючи рішення про ухвалення рішення, суд також зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов`язана поведінки відповідача, спираючись на справу «Писатюк проти України», в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що «розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника». Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 851/10/27-11/8-279 від 19.06.2008 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 23217,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 10 червня 2015 року, а відповідач зобов`язалась повернути наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, передбачених п. 1.1 даного кредитного договору. (а.с.4-6). Позивач повністю виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, що підтверджується заявою про видачу готівки від №79244а від 19.06.2008 року. (а.с.8) Вказані обставини сторонами не оспорювались. Відповідно до п. 2.4.1 договору, сплата відсотків здійснюється у валюті наданого кредиту на відповідний рахунок в Науковому відділенні Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» не пізніше 10 (десятого) числа місяця наступного за тим, в якому нараховані відсотки. Згідно з п.4.2 кредитного договору, у випадку порушення термінів повернення кредиту та/або термінів сплати відсотків за кредит, [PERSON] повинен сплатити банку штраф у розмірі 10,00 % від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованих відсотків, за кожний випадок. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 851/10/27-11/8-279 від 19.06.2008 року, [PERSON] не здійснювалось погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим відсоткам, у строки встановлені кредитним договором, чим порушено договірні зобов`язання.(а.с.11-12). 10.09.2019 року Загальними зборами акціонерів АТ 2Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» було затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені в передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у Передавальному акті, а саме з 15.10.2019 року. Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа -Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити передавальний акт. Враховуючи вищевикладене АТ «Альфа -Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. V. Норми права, що підлягають застосуванню та позиція, висновки суду за результатами розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що 20.02.2016 року (дата відправлення позовної заяви по пошті) АТ «Укрсоцбанк», звертаючись до суду із позовною заявою, зазначив, що підставою його звернення є наявність у відповідача по справі станом на 01.02.2016 року заборгованості по кредитному договору №851/10/27-11/8-279 від 19.06.2008 року на загальну суму 6900 дол. 60 центів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4358,37 дол. США, заборгованості за відсотками - 327,07 дол. США; пені, передбаченої за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 2155,87 дол. США; пені, передбаченої за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 52,29 дол. США. Згідно наявного в матеріалах справи договору кредиту №851/10/27-11/8-279 від 19.06.2008 року судом встановлено, що сторони кредитних правовідносин врегулювали порядок погашення кредиту та кінцевий строк повернення основної заборгованості. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. АТ «Укрсоцбанк» обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами до 10 червня 2015 року включно. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, останній раз погашення заборгованості за кредитом відбулось 26.08.2014 року. Судом встановлено, що згідно додаткових письмових пояснень представника відповідача від 20.07.2020 року остання не заперечувала, що розмір заборгованості за тілом кредиту у відповідача перед позивачем становить 4358,37 доларів США. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у сумі 4358, 37 дол. США є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) , то суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 10 червня 2015 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 10 червня 2015 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 10 числа кожного місяця. Починаючи з 10 червня 2015 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З матеріалів справи та розрахунку позивача вбачається, що останній розрахував розмір заборгованості зі сплати процентів у розмірі 327,07 дол. США виключно у строк, передбачений договором, тобто до 10.06.2015 року, а тому суд приходить до висновку, що в цій частині вимоги позивача ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення неустойки у вигляді пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення відсотків, нарахованих за останній рік до дня звернення до суду. Так, підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та дати, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Вказане дає підстав для обчислення спеціальної позовної давності щодо стягнення неустойки за 12 останніх місяців перед зверненням позивача до суду, як було зазначено у справі N 6-116цс13, оскільки строк позовної давності щодо стягнення основного боргу на момент звернення до суду не сплив. Тому, перевіряючи розрахунок позивача щодо нарахованої пені за несвоєчасне погашення кредиту, суд з ним частково погоджується, оскільки він зроблений на підставі умов Договору, підписаного сторонами (п.4.1), виходячи з сум невиконаного грошового зобов`язання. Разом з тим, суд, здійснюючи перевірку розрахунку пені, вираховує її у межах одного року, що передувало зверненню позивачем до суду, тобто з 20.02.2016 року (дата направлення позову по пошті). Враховуючи викладене, розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту, який підлягає стягненню з відповідача дорівнює 2057,84 дол. США. (44,75 дол. (за період 20.02.2015-03.03.2015)+ 198,18 (11.0315-13.04.2015)+182,38 (14.04.2015-12.05.2015)+195,72 (13.05.2015-10.06.2015)+566,59(11.06.2015-27.08.2015)+183,05(28.08.2015-24.09.2015)+687,17(25.09.2015-31.01.2016). Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування (10.06.2015 року), то суд вважає частково необґрунтованим розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду. Суд наголошує, що розмір пені за несвоєчасно нараховані проценти розраховується з 20.02.2015 року та виключно до дати строку кредитування, тобто то 10.06.2015 року, а тому сума, яка підлягає стягненню, дорівнює 19,89 дол. США 1,55(20.02.2015-03.03.2015)+1,30(04.03.2015-10.03.2015)+17.04 (11.03.2015-10.06.2015). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому, після закінчення строку кредитування, а саме після 10.06.2015 року, банк не має право нараховувати відсотки, виходячи з їх розміру, встановленого у договорі, а має право на нарахування та стягнення сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України. Вказані вимоги позивачем заявлені не були. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» підлягають частковому задоволенню в розмірі 6763,17 дол. США. Щодо стягнення суми боргу в іноземній валюті, то суд зазначає, що Велика Палата ВС, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові Великої Палати ВС від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість зі сплати тіла кредиту, нарахованих відсотків у межах строку кредитування та пені у розмірі, вирахуваному судом саме у валюті кредитування. VІІ. Судові витрати. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Так, судом вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2645,18 грн. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що при зверненні із заявою про забезпечення позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 960,50 грн., а при апеляційному оскарженні ухвали суду від 09.10.2019 року - 1921,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (98%), що дорівнює 5416,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial