Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

У вересні 2011 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № ZRSWAN02000171 від 11.10.2006 року у розмірі 15948,70 доларів США посилаючись на те, що 11.10.2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZRSWAN02000171, згідно якого банк надав останньому кредит в сумі 36534.87 доларів США, на термін до 10.10.2013 року, а відповідач зобов"язався, повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконує. Станом на 15.08.2011 року утворилась заборгованність у розмірі позовної суми. В серпні 2015 року позивач збільшив позовні вимоги посилаючись на те, що станом на 03.08.2015 року заборгованість становить 37828.85 доларів США, в тому числі заборгованість за кредитом 11346.59 доларів США, заборгованість за відсотками 10787.91 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 15694.35 доларів США. У судове засідання представник позивача не з"явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові, та просить справу розглянути у його відсутності. У відкритому судовому засіданні відповідач і його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. Пояснили, що він готівкових коштів через касу банку не отримував, кредитні кошти були перераховані банком за придбаний автомобіль в національній валюті, при цьому право на перерахування коштів на будь-які рахунки, а також право на отримання та конвертацію валюти у гривню позивачу не надавав. В січні 2009 року позивача було повідомлено про неможливість в подальшому виконувати зобов"язання по кредитному договору, у зв"язку з чим з метою погашення кредиту віддав позивачу автомобіль, і таким чином борг було погашено. Крім того, вважає, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, оскільки позивачу було відомо про порушення зобов"язання з жовтня 2008 року. Вислухавши пояснення сторін, з"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, у відповідності до вимог ст.10 ЦПК України, та ч.1 ст.60 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України). За змістом ст.6, 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно із ч.1 ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Матеріалами справи встановлено, що 11.10.2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZRSWAN02000171, згідно якого банк надав останньому кредит в сумі 36534.87 доларів США, на термін до 10.10.2013 року, а відповідач зобов"язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач з умовами кредитного договору укладенного з позивачем був ознайомлений та з ним погодився. Зазначені умови договору не визнані недійсними в установленному законом порядку. Факт виконання своїх зобов"язаннь банку перед відповідачем та факт отримання коштів за кредитним договором № ZRSWAN02000171 від 11 жовтня 2006 року підтверджується долученними до справи копіями видаткових касових ордерів від 13 жовтня 2006 року про видачу відповідачу коштів згідно кредитного договору у розмірі 26025.00 доларів США, та про перерахування банком коштів за придбаний відповідачем автомобіль у розмірі 131454.22 грн., випискою по касі банку за 13.10.2006 року, а також рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 10 грудня 2013 року у справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ "Приват Банк" яке в силу ч.3 ст.61 ЦПК України є преюдиційним, та згідно якого в задоволенні позову про визнання кредитного договору в частині валюти удаваним правочином, визнання кредитного договору укладеним у національній валюті - гривні, відмовлено. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи обставини встановлені зазначеним судовим рішенням від 10 грудня 2013 року, доводи відповідача про те, що він кредитних коштів в іноземній валюті не отримував, фактично кредитний договір був укладений у гривні, а завуальований банком в доларовий кредит суд вважає безпідставними оскільки, про намір відповідача одержати саме доларовий кредит свідчить його анкета- заява на ім"я банку, і вказаний доказ ніким не спростовано, крім того, за вказаний період з дня укладення оспорюванного договору відповідач виконував його, сплачуючи внески в рахунок погашення кредиту у валюті, а отже, визнавав його дійсність. Надані за вказаним кредитним договором кошти були перераховані банком на придбання автомобіля HOVER CUV, та на сплату страхових внесків, даний факт підтверджується рахунком - фактурою № СФ-0002813. Відповідачем був отриманий даний автомобіль - даний факт сторони не оспорюють. Крім того [PERSON] використовував даний автомобіль, та проводив погашення даного кредиту по кінець 2008 року, даний факт сторони не оспорюють. У зв"язку з неможливістю погашення кредиту внаслідок хвороби, 15.01.2009 року відповідачем був переданий автомобіль представнику банку, що підтверджується актом передачі заставного майна, вважаючи, що за виручені від продажу автомобіля кошти буде погашено суму кредиту повністю. За рахунок коштів, які надійшли від продажу даного автомобіля в сумі 10759,73 доларів США, 12.03.2009 року була погашена лише частина заборгованності по кредиту, залишок якої станом на 13.03.2009 року склав суму 11346,59 дол. США. Таким чином, відповідачем заборгованість перед банком в повному обсязі погашена не була. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється, в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавити Банку грошові кошти: щомісячний платіж, для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, за комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідачем зобов'язання за договором кредиту в подальшому належним чином не виконувалися і станом на 03.08.2015 року заборгованість за кредитом становить 37828,85 доларів США, в тому числі заборгованість за кредитом 11346.59 доларів США, заборгованість за відсотками 10787.91 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 15694.35 доларів США., що підтверджується розрахунком заборгованості. Правильність проведення позивачем розрахунку заборгованності по кредиту відповідачем належними та допустимими доказами не спростована, будь-яких клопотань з цього приводу, зокрема і про проведення відповідної експертизи для спростування наданого позивачем розрахунку заборгованності відповідачем не заявлено. Оскільки відповідач істотно порушив умови договору, зокрема односторонньо відмовився від взятого на себе зобов"язання по поверненню отриманного кредиту, то суд приходить до висновку про наявність підстав для примусового стягнення з нього визначенної позивачем заборгованності за кредитом та заборгованності по сплаті відсотків за користування кредитом. Суд вважає, що позовна вимога про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, підлягає задоволенню повністю, оскільки її стягнення передбачено договором. Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи після отримання даного кредиту відповідач став інвалідом 1 групи, що підтверджується, що підтверджується випискою з Житомирського онкологічного динспансеру, та копією посвідчення, а тому з урахуванням наведенного суд вважає, що розмір пені може бути зменшений до 11000 доларів США. Що стосується застосування позовної давності, клопотання про застосування якої заявив представник відповідача, то загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених вище правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. З врахуванням наведеного, часткового виконання відповідачем зобов'язань з погашення кредиту, що свідчить про визнання ним свого боргу перед позивачем та переривання перебігу позовної давності, з моменту передачі автомобіля, то суд вважає, що позивач звернувся до суду з даним позовом в межах позовної давності. Оскільки відповідач є інвалідом 1 групи, то відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, то він компенсується за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial