Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

09.09.2013 року позивач ПАТ КБ 'ПРИВАТБАНК' звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу по кредитному договору, мотивуючи тим, що 23.02.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, за яким останньому був наданий кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. з кінцевим терміном повернення , що відповідає дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір , підтверджується підписом у заяві . Свої зобов'язання за кредитним договором [PERSON] не виконував, у встановлені строки кредит не повертав, внаслідок чого станом на 31.07.2013 року має заборгованість за кредитом у розмірі - 34812 грн. 67 коп. Позивач прохає суд стягнути з [PERSON] 34812 грн. 67 коп. заборгованості за кредитним договором, що виникала станом на 31.07.2013 року та судові витрати . В судове засідання представник позивача не з"явився повторно, звернувшись до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, прохає їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вважає його безпідставним, строк позовної давності позивач пропустив, доказів на підтвердження своїх вимог позивач не надав. Справа неодноразово переглядалася судами різних інстанцій. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.12.2013 року позов ПАТ КБ "Приват банк" задоволено. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29.01.2014 року змінено рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.12.2013 року: зменшено розмір стягнутої кредитної заборгованості з 34 811 грн 54 коп. до 27 641 грн 12 коп. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2014 року скасовано рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.12.2013 року та рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29.01.2014 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Дослідивши обставини справи, надані матеріали, заслухавши пояснення відповідача суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного . Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Встановлено, що 23.02.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, за яким останньому був наданий кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. з кінцевим терміном повернення , що відповідає дії картки. Згідно копії заяви від 23.02.2007 року встановлено, що [PERSON] ознайомлений та погоджується з Умовами , Правилами та Тарифами банку ( а.с.8) Позивачем в позові вказано , що [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, у встановлені строки кредит не повертав, внаслідок чого станом на 31.07.2013 року має заборгованість за кредитом у розмірі - 34812 грн. 67 коп. , яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі -9723 грн. 04 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі - 22955 грн.69 коп., а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов : штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та штраф ( процентна складова) в розмірі 1633 грн. 94 коп. у добровільному порядку заборгованість не погашає. Позивач прохав суд стягнути вищевказану суму з відповідача на свою користь. Згідно зі ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законим і обгрунтованим. Законним є рішення , ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувались вимоги і заперечення , та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи , та докази на їх підтвердження ; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Встановлено, що відповідно до п. 3.1. Умов договору банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, їх вид і строк дії визначені у заяві та у пам'ятці клієнта , підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є відкриття рахунка, вказаного в розділі "Відмітки банку" заяви. У примітці до п. 3.5 Умов передбачено , що пам'ятка клієнта оформляється і є невід'ємною частиною договору лише у разі оформлення та видачі картки за кредитною схемою. Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2014 року звернуто увагу суду першої інстанції на необхідність дослідження пам"ятки клієнта, кредитної схеми , що є невід"ємною частиною кредитного договору оскільки положення Умов свідчать про те, що строк дії договору визначається не тільки цими правилами , а також положеннями , вказаними у пам'ятці клієнта та строком дії кредитної картки. Незважаючи на ці вимоги позивач не надав суду пам'ятки клієнта , кредитної схеми , що є невід'ємною частиною кредитного договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий самий термін. Крім того, відповідно до пункту 6.4 умов і правил надання банківських послуг у разі незгоди зі змінами правил чи тарифів обов'язок клієнта пред'явити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. Пунктом 8.6 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову. Як вбачається з умов та правил надання банківських послуг, зокрема, п. 9.3, картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням умов, передбачених в п.п. 9.6, 9.7 даних умов. Пунктом 9.12 передбачено, що договір дії 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до начала місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя карти про закриття картрахунку, а також за умови наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії), та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (п. 3.1.3 розділу ІІ «Правила користування платіжною карткою»). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH) та що останній платіж здійснено у серпні 2009 року, а строк дії картки закінчився в березні 2009 року , що встановлено судом при огляді оригіналу цієї картки. Питання застосування строку позовної давності відповідно до статті 256 ЦК України, частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України, з урахуванням цих обставин та факту пред'явлення позову тільки 09 вересня 2013 року, суд не вирішив через відсутність представника позивача , який прохав розглянути справу без його участі, відсутності його клопотань про продовження строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Так, судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором здійснено у серпні 2009 року, дія картки закінчилась в березні 2009 року, в той час як позов пред'явлено тільки 09 вересня 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Крім того, суд зазначає, що аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в своєму рішенні від 19.03.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно ч. 2 ст. 58 ЦПК України сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень чого не дотримався позивач. Виходячи з обставин справи, досліджених доказів суд прийшов до висновку , що відповідач обгрунтовано спростував докази на які посилався представник позивача і тому є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed