Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Заступник прокурора Приморського району м. Одеси, який діє в інтересах Держави в особі Одеської міської ради та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області 19.03.2014 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування ? частки житлового будинку [ADDRESS] недійсним, зобов'язання привести вказане житлове приміщення в попередній стан шляхом знесення самовільної прибудови до нього площею 63,30 м.кв. В обґрунтування позову представник прокуратури зазначає, що заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 29.08.2012 року визнано право власності за [PERSON] на самочинно збудований будинок [ADDRESS]. Рішення суду обґрунтовано тим, що [PERSON] є власником нежилої будівлі за адресою: [ADDRESS], за власні кошти ним були проведені будівельні роботи, внаслідок чого площа реконструйованого об'єкту збільшена до 190,5 кв.м. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 26.03.2013 року заочне рішення суду від 29.08.2012 року було скасовано, та 03.12.2013 року ухвалою Приморського районного суду м.Одеси позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду. Згодом було встановлено, що на підставі договору дарування від 27.12.2012 року [PERSON] подарував ? частку житлового будинку [PERSON] Так як на даний час підстави набуття права власності у [PERSON] відсутні, а саме рішення суду скасовано, виникло питання про приведення самовільно реконструйованої будівлі у попередній стан. В судовому засіданні представник прокуратури Приморського районного суду м.Одеси - Фещук О.М. (діє на підставі довіреності від 04.08.2014р.), позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та вказала, що в позові помилково було вказано дату технічного паспорту як 15.50.2007 року згідно якого просять привести у попередній стан самовільно прибудову, однак вірна дата технічного паспорту необхідно вказати як 17.09.2007 року. Представник позивача Одеської міської ради - Артемчук П.А., (діє на підставі довіреності від 18.06.2014р.) діючий по довіреності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, при цьому вказав, що зазначена земля належить територіальній громаді і рішення міської ради про надання [PERSON] земельної ділянки не приймалося. У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча були повідомлені належним чином у про час та місце судового засідання. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутність відповідачів [PERSON] та [PERSON], згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст.. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення з'явившихся учасників процесу, вивчивши матеріали, дійшов висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси по справі № 1522/20225/12 за позовом [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок, визнано за [PERSON] право власності на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 190,5 кв.м., відповідно до технічного паспорту від 13.07.2012 року. З вказаного рішення вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2007 року (а.с. 26-27) позивач став власником нежилої будівлі, за адресою: [ADDRESS]. Вказане нежиле приміщення складалося в цілому з: літ. «А» - нежилої будівлі, загальною площею 127,2 кв.м.(а.с. 5-10). В ході експлуатації приміщення виникла необхідність збудувати прибудову літ. «А1» загальною площею 63,3 кв.м., що зазначено в технічному паспорті на вищевказану будівлю від 13.07.2012 року.(а.с. 11-16) Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 26.03.2013 року заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29.08.2012 року скасовано.(а.с. 52) Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] на підставі договору дарування частки житлового будинку від 27.12.2012 року подарував [PERSON] ? частку житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], який складається в цілому з одного черепашникового житлового будинку, загальною площею 190,5 кв.м., житловою площею - 102,2 кв.м., зазначеного на схематичному плані літерою «А», огорожі - №1,2, мостіння - І,ІІ; розташованих на земельній ділянці площею 826 кв.м. Вказана частка житлового будинку належить [PERSON] на підставі рішення Приморського районного суду від 29.08.2012 року. права власності зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» 01.10.2012 року. (а.с. 17 -25, 28-30). Також судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 03.12.2013 року позовну заяву [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності залишено без розгляду. (а.с. 61) Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. У зв'язку з цим, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є територіальна громада в особі Одеської міської ради. Відповідно до ст. 3 Земельного Кодексу України земельні правовідносини в Україні регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що вирішення питань у сфері регулювання земельних відносин є винятковою компетенцією Одеської міської ради. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальній громаді міст, є комунальною власністю, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Таким чином, власником спірної земельної ділянки є Одеська міська рада. Статтею 116 Земельного Кодексу України встановлено, що рішення про передачу земельної ділянки, що входить до складу державної (комунальної) власності, в користування, є виключним правом органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій відповідач [PERSON] прибудував прибудову літ. «А1», заг. пл. 60,3 кв.м., до нежилої будівлі літ. «А», у користування чи у власність Одеської міською радою не надавалася. Також не надавалось відповідачу дозвіл на будівництво прибудови літ. «А1». Згідно зі ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані, реконструюються або будуються без належного дозволу або належно затвердженого проекту, або зі значними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, що здійснила самочинне будівництво не набуває права власності на нього. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Частиною 2 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що власники та користувачі об'єктів архітектури зобов'язанні: отримувати в установленому законодавством порядку документ дозвільного характеру, що дає право на виконання робіт, пов'язаних з реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об'єкта архітектури. Згідно ст. 29 Закону України «Про планування та забудову територій» здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством. З матеріалів справи вбачається, Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку по [ADDRESS] не надавався. Що підтверджується листом Інспекції ДАБК В Одеській області від 14.02.2014 року. (а.с. 31) Також, відповідно до листа Управління Держземагенства у м.Одесі Одеської області від 27.02.2014 року, право власності (користування) на земельні ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] відсутні. (а.с. 32). Відповідно до «Положення про надання дозволу на виконання і будівельних робіт», затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики № 273 від 05.12.2000 року, відповідач повинен був перед початком проведення реконструкції та будівельних робіт, одержати дозвіл на їх виконання, чого ним зроблено не було. Вказаним положенням проведення будь-яких будівельних робіт до отримання дозволу забороняється та вважається самовільним із подальшим застосуванням цивільно-правових санкцій. З боку відповідача [PERSON] ніяких обґрунтувань щодо здійснення прибудови до нежилого приміщення, наявності дозвільних документів щодо законності реконструкції суду надано не було. Відповідно до п.п. 5.5.-5.6. зазначеного вище положення, реконструкція приміщень, що була розпочата або проводиться без реєстрації в інспекції ДАБК і без дозволу на виконання будівельних робіт, вважається самочинною і не допускається всіма суб'єктами містобудування, органами державного управління, а також організаціями і підприємствами, що забезпечують фінансування. В матеріалах справи відсутні будь-які дозвільні документи, які б надавали право відповідачу на здійснення проведеної ним реконструкції. Також в матеріалах справи відсутні будь-які документи на користування чи володіння земельної ділянкою, на якій відповідач прибудував до своєї нежилої будівлі прибудову. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] самовільно, без затвердження у встановленому законом порядку проектної документації та в порушення правил, встановлених «Положенням про порядок реконструкції збудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень в м. Одесі», затвердженого рішенням Одеської міської ради ради № 2153-ХХШ від 17.04.2001 року, проведено роботи з реконструкції нежитлового приміщення з прибудовою приміщення «А1» загальною площею 63,3 кв.м. до нежилого приміщення і переобладнанням під житлове загальною площею 127,2 кв.м., що розташовано за адресою: [ADDRESS]. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Одеська міська рада, як власник земельної ділянки, відповідно до ст.319 ЦК України володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 2 ст. 152 Земельного Кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до пункту 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, зазначених законом. В тому числі такі випадки передбачені, ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", ст. 45 ЦПК України, згідно яких прокурор має право звертатися до суду з заявами про захист прав і свобод інтересів держави. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 р. за № 3 -рп/99 «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи. На підставі чого, суд погоджується з позицією представника прокуратури, що вказаний позов направлений на захист інтересів держави в особі Одеської міської ради та на підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідачем було самовільно, без відповідного дозволу, проведено прибудову до нежилої будівлі та незаконно зайнято земельну ділянку, у зв'язку з чим підлягає задоволенню вимога про зобов'язання відповідача за свій власний рахунок привести житлову будівлю за адресою: [ADDRESS] у первинний стан згідно технічного паспорту від 17.09.2007 року. Проте суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про знесення самовільної прибудови літ «А1» заг. пл.. 63,3 кв.м., так як така вимога протирічить первісній-про зобов'язання приведення приміщення в первинний стан, та відповідно до п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" позов про знесення може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою. При цьому позивачем не надано суду доказів щодо : чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Згідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] неправомірно набув право власності на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 190,5 кв.м., згідно до технічного паспорту від 13.07.2012 року, на підставі рішення суду, яке скасоване. Пунктом 10 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що не підлягають задоволенню позови власників майна, які були вчиненні після недійсного правочину. В силу ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Недійсність правочину та наслідки, передбачені ст.216 ЦК України, дають право стверджувати, що всі подальші угоди по відчуженню майна також за своєю правовою природою незаконні. У зв'язку з вищевикладеним, та враховуючи, що рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29.08.2012 року, на підставі якого [PERSON] набув право власності на вказаний житловий будинок, скасовано, договір даруванням укладений між [PERSON] та [PERSON] від 27.12.2012р. на ? частку житлового будинку підлягає визнанню недійсним. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Встановлені судом обставини свідчать про те, що вимога прокурора про визнання недійсним договору дарування ? частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 27.12.2012 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] та зобов'язання [PERSON] привести за власний рахунок у первинний стан приміщення,яке розташоване за адресою: [ADDRESS] згідно технічного паспорту від 17.09.2007 року підлягають задоволенню. В іншій частині позову слід відмовити. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, [PERSON] та [PERSON] на користь на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 243,60 грн. грн. з кожного. Згідно п. 13. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 17.10.2014, № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" Якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Outcome: partial