Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання житлового будинку з надвірними спорудами спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами і будівлями та розподіл майна подружжя. Позовна заява, з урахуванням змін та уточнень позовних вимог, мотивована тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі та до липня 2014 року вели спільне господарство. У звязку із різними поглядами на життя шлюбні відносини між сторонами не склалися, а тому рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 15.07.2014 року вказаний шлюб було розірвано. Однак сторонам так і не вдалося добровільно вирішити питання розподілу майна подружжя, яке було набуто, на думку позивача за первісним позовом, сторонами по справі в період шлюбу. Так [PERSON] наполягає, що в період шлюбу, шляхом спільних зусиль та витрат було придбано автомобіль «[PERSON] Тур Комбі», 2007 року випуску, причіп «Бобер» 2008 року випуску, які зареєстровані за [PERSON], а також холодильник вартістю в 4000,00 грн., пральна машина вартістю 2500,00 грн., корова вартістю 12000,00 грн. Окрім того за період шлюбу [PERSON] набув у власність два авто гаражі в гаражному кооперативі «Автосхід», що знаходиться в с. Вознесенське, Золотоніського району Черкаської області, які на думку [PERSON] є власністю подружжя. Позивач за первісним позовом [PERSON] також наполягала, що [PERSON] оформив спадщину, а саме будинок з надвірними будівлями №14 по вул. Першотравнева, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області. За час перебування у шлюбі сторони за рахунок спільної праці істотно збільшили у вартості вказаний будинок шляхом добудовування кімнати, змінення даху, проведення газу, води та проведення в цілому ремонту вказаного будинку. За вказаних обставин [PERSON] вважає, що вказаний будинок є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та просила суд визнати за нею 1/2 частину вказаного будинку та стягнути із [PERSON] на її користь компенсацію. Оскільки сторонам в позасудовому порядку вирішити вказаний спір не вдалося, [PERSON] звернулася до суду із даним позовом з метою захисту, на її думку, порушених прав. 27.02.2015року відповідач за первісним позовом [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ майна спільної сумісної власності подружжя, що є обєктом спільної сумісної власності, яка була прийнята Золотоніським міськрайонним судом та обєднана із первісною позовною заявою в одне провадження. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що позивач за первісним позовом [PERSON] у своїх позовних вимогах зазначила не все майно яке було набуте ними за час шлюбу, а тому він вважає за необхідне подати зустрічну позовну заяву про поділ всього майна спільної сумісної власності подружжя. Так [PERSON] 03.01.1985 року, як спеціалісту Пальмірського цукрозаводу була виділена для його сімї трикімнатна квартира №5, що знаходиться за адресою: вул. Заводська, 28, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області та яка була приватизована 13.11.2001 року. Окрім того в квітні 1992 року позивачу за зустрічним позовом в якості преміальних Пальмірським цукровим заводом було виділено автомобіль "Жигулі 21061", державний номер "9625 ЧКО", а оскільки між сторонами була досягнута домовленість, що зазначений автомобіль передається сину [PERSON] [PERSON], то [PERSON] в свою чергу не претендує на свою частку автомобіля «Шкода Октавія». Окрім зазначеного майна позивач за зустрічним позовом набув у власність земельну ділянку площею 0,34 га, що розташована в адмінмежах Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, а також меблі та речі побуту, які зазначені в позовній заяві [PERSON] на загальну суму 19500 грн. В березні 2014 року сторони в усній формі та в добровільному порядку домовилися про поділ спільного майна, однак відповідач за зустрічним позовом, на думку [PERSON], не дотримується порядку поділу спільного майна, а тому останній звернувся до суду за захистом своїх порушених майнових прав та інтересів та просив визнати за [PERSON] 1/2 частини трьохкімнатної квартири №5, що знаходиться по вул. Заводська, 25, с. Вознесенське Золотоніського району; автомобіль Жигулі 21061, державний номер [NUMBER]; земельну ділянку площею 0,35 га, що розташована в адмінмежах Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, а також майно, що розташоване [ADDRESS] у вигляді меблів та речей побуту загальною вартістю 19500 грн. Своє право власності на вказане майно [PERSON] просив припинити та визнати за ним право власності на автомобіль [PERSON] Тур Комбі 2007 року випуску, причеп «Бобер» 2008 року випуску та майно вказане у первісному позові на суму 9250,00 грн. У судовому засіданні позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] свої позовні вимоги підтримали та надали суду пояснення, аналогічні поясненням викладеним у позовній заяві, проти задоволення зустрічного позову заперечували у повному обсязі та вважали його надуманим. У судових дебатах позивач [PERSON] відмовилась від позовних вимог щодо визнання житлового будинку з надвірними спорудами спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами і будівлями. У судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнали та просили суд у його задоволенні відмовити повністю з підстав його необґрунтованості, свої позовні вимоги підтримали повністю та надали суду пояснення, аналогічні поясненням викладеним у зустрічній позовній заяві. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] є її братом та вона добре знає сторін по справі. Так будинок, що знаходиться за адресою: вул. Першотравнева, 14, у с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області був успадкований її братом після смерті їх батьків. На даний час [PERSON] проводить там ремонти, оскільки сам будинок не був придатний для проживання, адже тільки в 2014 році там був побудований туалет та ванна. Газ заводили до вказаного будинку [PERSON] та [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є дружиною [PERSON] та неодноразово була в будинку, що знаходиться за адресою: вул. Першотравнева 14, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області починаючи з 2013 року. Вказаний будинок був у занедбаному стані, а тому вони спільно з [PERSON] роблять в ньому ремонт та використовують його як дачу. Корова, яка була набута [PERSON] продана, а кошти вони витратили на лікування останнього. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він знає [PERSON], оскільки останній є братом його дружині, а тому знає сторін по справі. [PERSON] отримав будинок, що знаходиться за адресою: вул. Першотравнева, 14, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області, у спадщину після смерті своїх батьків, також у [PERSON] був автомобіль "Жигулі", яким користується син [PERSON] [PERSON]. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вони з 2001 року зі сторонами по справі є сватами, а тому добре знають один одного. В будинку, що знаходиться за адресою: вул. Першотравнева, 14, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області, сторони по справі здійснювали ремонт, оскільки будинок був старий та знаходився в занедбаному стані. У [PERSON] є два автомобілі "Шкода" та "Жигулі", остання була передана ним [PERSON], що є сином [PERSON], окрім того у сторін є квартира де приписані вони та два сина, останній раз вона була у вказаній квартирі чотири чи пять років тому. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сестрою [PERSON] та вона часто їздила до останньої в гості. [PERSON] часто її ображав та не допомагав по господарству. Квартиру сторони отримали від цукрового заводу разом, як сімя. Окрім того, вони разом проводили ремонти в будинку, що знаходиться за адресою: вул. Першотравнева 14, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та свідків по справі, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенні, а позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають із наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи сторони 28 серпня 1982 року уклали шлюб, який був зареєстрований Вознесенською сільською радою Золотоніського району Черкаської області. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 15.07.2014 року вказаний шлюб між сторонами був розірваний. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За загальним правилом закріпленим в ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами статей 57, 60 СК Украйни встановлено загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до\~ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином чинним законодавством встановлений режим спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно, тобто діє презумція рівної спільності майна подружжя. Разом з тим судом встановлено, що житловий будинок садибного типу, який знаходиться за адресою: вул. Першотравнева, 14, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області, відповідачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] був отриманий в розмірі 1/2 частини у порядку спадкування за законом, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.10.1993 року, копія якого додана до матеріалів справи та 1/2 частини, отриманих [PERSON] на підставі договору дарування від 30.10.1993 року. Тобто фактично [PERSON] набув право власності на вказане домоволодіння до набрання чинності нових ЦК та СК України. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно з ч. 1 ст. 24 КЗпШС, діючого на час набуття права власності на вказаний вище будинок, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержання ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Схожа норма визначена і у ст. 57 СК України, згідно з якою особистою приватною власністю дружини, чоловіка ємайно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. За таких обставин будинок який знаходиться за адресою: вул.. Першотравнева, 14 у с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області, не може бути визнаний сумісною власністю подружжя, а отже в цій частині позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Суд також враховує, що позивач за первісним позовом наполягав, що за час перебування в шлюбі було істотно збільшено у вартості вищевказаний будинок, а саме було збудовано добудову, змінено дах будинку, в будинок було проведено газ, опалення, воду, зроблено ванну кімнату та ремонт в усьому будинку. Однак з матеріалів справи вбачається, що вказані ремонтні та оздоблювальні роботи були виконані частково, окрім того сама добудова не узаконена в порядку встановленому чинним законодавством, а тому в силу вимог ст. 376 ЦК України таке будівництво є самочинним та за ним не може бути визнане право власності в порядку розподілу майна подружжя. Окрім того, [PERSON] не надала суду жодного доказу своєї участі шляхом особистої праці чи залучення особистих коштів в проведенні вказаного ремонту будинку, що знаходиться за адресою: вул. Першотравнева, 14, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області. Відповідно до змісту ст. ст.\~10,11,58-60 ЦПК України\~суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Показання свідків, які були допитані в судовому засіданні та заявлені [PERSON], не підтверджують саме факту безпосередньої участі останньої у проведенні ремонту вказаного будинку, чи залучення нею своїх грошових коштів для його ремонту, вказані свідки не були свідками будь-яких обставин, які б свідчили та підтвердили позовні вимоги останньої. Суд не може прийняти, як доказ участі [PERSON] у проведенні ремонту будинку показання цих свідків, оскільки вони підтвердили лише факт спільного проживання сторін по справі у шлюбі. Згідно з договором купівлі-продажу автомобіля №Б-М-ДЛД 11/07 від 15.11.2007 року [PERSON] придбав автомобіль марки "[PERSON] Тур" 2007 року випуску. Право власності останнього на вказаний транспортний засіб стверджується також свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, копія якого додана до матеріалів справи. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] 11.12.2007 року зареєстрував причіп легковий В, реєстраційний номер [NUMBER]. Тобто вказаний автомобіль та причіп були придбані [PERSON] в період шлюбу із [PERSON], а тому в силу вказаних вище норм ст. 57, 60 СК України належать сторонам на праві спільної сумісної власності. Окрім того, суд бере до уваги, що сторони по справі не заперечують факту купівлі вказаних транспортних засобів в період шлюбу, а оскільки [PERSON] не доведено жодними доказами, що він придбав вказані транспортні засоби за виключно особисті кошти та без залучення коштів [PERSON], а тому вказані транспортні засоби належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. З таких самих підстав суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо розподілу гаража, який належить [PERSON] Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, від 12.10.2017 року, за №100164502 вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить гараж, який знаходиться за адресою вул. Заводська, буд. 71, с. Пальміра Золотоніського району Черкаської області. право власності виникло на підставі свідоцтва про право власності, САВ 724774, 19.05.2009, виданий виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради. Суд зважає, що дата прийняття рішення про державну реєстрацію зазначена 21.05.2009 року.

Outcome: partial