Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

24 грудня 2013 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначено, що відповідно до укладеного 23 липня 2007 року договору відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 2000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі виконало свої зобов*язання за договором, надавши відповідачці грошові кошти. Відповідач [PERSON] не виконала належним чином взяті зобов*язання щодо повернення кредитних коштів, у зв*язку з чим станом на 30 листопада 2013 року за кредитним договором виникла заборгованість у розімірі 11263грн 18 коп, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3401грн 09коп, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5397грн 15 коп, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1690грн 50коп, фіксованої частини штрафу у розмірі 250 грн, процентної складової штрафу у розмірі 524грн 44коп, яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача разом із сумою судових витрат. У судовому засіданні представник позивача Зікунова Н.А. підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, заявила клопотання про застосування строку позовної давності. Зазаначила, що після останнього списання грошових коштів з її банківського зарплатного рахунку, яке мало місце у вересні 2009 року, відповідач по справі не пред*являв претензій щодо невиконання нею зобов*язань за кредитним договором, що свідчить про відсутність заборгованості. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 23 липня 2007 року був укладений кредитний договір (а.с.8), який, як вбачається з його умов складається, зокрема, із заяви (а.с.8), пам*ятки клієнта (а.с.56), умов та правил надання надання банківських послуг (а.с.9-12), тарифів (а.с.55). Як вбачається із заяви від 23 липня 2007 року (а.с.8), [PERSON] було надано кредит в розмірі 2000 гривень у вигляді кредитного ліміту на картку «Універсальна» « 30 днів пільгового періоду» із сплатою 3% в місяць за користування кредитом від залишку заборгованості. Відповідач своїм власним підписом засвідчила, що ознайомлена з правилами та умовами надання банківських послуг та тарифами банка (а.с.8). В заяві передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов*язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, у зв*язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов*язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн + 5% від суми позову. Крім того, в заява містить пункт, відповідно до якого банк має право збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Погашення заборгованості може здійснюватись шляхом внесення коштів на картку позичальником або шляхом списання коштів з дебетової карти [NUMBER]. Відповідно до п.3.3 умов та правил надання банківських послуг (а.с.9-12) підписання цього договору є прямою та безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Пунктом 5.5 умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку здійснювати зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов*язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта. Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредита (кредитного ліміта) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішення банку і без попереднього повідомлення клієнта. Відповідно до п.6.5 умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов*язаний здійснювати погашення заборгованості за кредитом, відсотками за користування кредитом, за перевитрату платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 9.3 умов та правил надання банківських послуг картрахунки відкриті на невизначений строк, за виключенням випадків, передбачених п.9.6, 9.7 . Як вбачається із заяви позичальника, погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списання банком коштів з дебетової карти. Пунктом 9.12 передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Сторони в судовому засіданні пояснили, що не інформували одна одну про припинення дії договору. Як вбачається з пояснень представника позивача та тарифів (а.с.55), [PERSON] було видано кредитну картку із встановленим мінімальним щомісячним обов*язковим платежем - 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця наступного за звітним. Згідно п.5.3 розділу 5 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам із встановленим мінімальним обов*язковим платежем наведені в пам*ятці клієнта, яка є невід*ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами та частину заборгованості за кредитом. Отже, відповідач [PERSON] за умовами укладеного кредитного договору зобов*язалась щомісячно, до 25 числа місяця наступного за звітним вносити платежі в рахунок погашення заборгованості в розмірі 7% від суми заборгованості. Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.5-7), заборгованість за кредитним договором становить 11263грн 18 коп, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3401грн 09коп, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5397грн 15 коп, заборгованості понарахованій комісії та пені - 34 грн 01коп, простроченій комісії та пені - 1656грн 49коп, заборгованості по штрафам - 774грн 44коп. З пояснень представника позивача та наданої виписки з рахунку [PERSON](а.с.40-52), який відображає рух грошових коштів, останній раз погашення заборгованості за кредитним договором мало місце 18 вересня 2009 року - позичальник внесла 200 гривень за наявності вже простроченої заборгованості у розмірі 4204грн и10 коп. Оскільки строк всесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним і до 25 вересня 2009 року визначена сторонами договору сума в погашення кредиту [PERSON] сплачена не була, 25 вересня 2009 року позивач дізнався про порушення його прав як кредитора. Пунктом п.5.7 розділу 5 умов та правил надання банківських послуг (а.с.9-12) передбачено право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов*язань в цілому чи у визначеній частці у випадку невиконання іншою стороною своїх зоб*язань за договором. Відповідно ч.1. ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов*язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін,спрямована на встановлення,зміну або припинення цивільних прав та обов*язків (ч.1.ст.626 ЦК України). Відповідно до ч.1.ст.509 ЦК України цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Статтями 530, 631 ЦК України визначені різні поняття : "строк дії договору" і "строк (термін) виконання зобов'язання". Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За загальним правилом відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Останній платіж в погашення заборгованості за кредитом було здійснено 18 вересня 2009 року, проте з цього часу позивач не вчинив будь-якої активної дії по реалізації свого права вимагати від боржника виконання його обов*язку. Поряд зі встановленням в п.9.12 строку дії договору сторони в п.5.3 встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Таким чином умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути проценти частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (постанова Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-116цс/13)). Дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання та що жодна із сторін не інформувала іншу про припинення кредитного договору. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові згідно ч.4 ст.267 ЦК України. 03 лютого 2014 року відповідачем було подано до суду письмові заперечення, які містять в собі заяву про застосування позовної давності відповідно до ч.3 і ч. 4 ст. 267 ЦК України(а.с.27). Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що позовна давність не пропущена внаслідок пролонгації договору, оскільки строк дії договору не ототожнюється із строком виконання зобов*язань та моментом виникнення права вимоги у зв*язку з порушенням права. Приймаючи до уваги вищевикладнене, суд приходить до висновку про те, що, що банк звернувся до суду 24 грудня 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Питання про визнання судом поважними причин пропуску позовної давності представником позивача не ставилось. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у зв*язку із спливом позовної давності . В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed