Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Позов мотивував тим, що дід позивача [PERSON] був головою колгоспного двору, розташованого за адресою смт.Воловець, вул.Шевченка, 77. Дружина діда- Тимкович [PERSON], мати позивачки [PERSON] та позивачка проживали однією сім"єю у даному житловому будинку і, відповідно, були членами колгоспного двору. 04.05.1982 року [PERSON] помер, 17.06.1982 року померла [PERSON] Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 року. На цей час членами колгоспного двору були [PERSON] Василівна- мати позивачки, яка померла 02.09.2011 року, [PERSON] Васильович- батько позивачки, який помер 19.06.2013 року та сама позивачка, яка проживала в будинку до 2002 року. Таким чином, [PERSON] вважає, що є власником 1/3 частини житлового будинку №77 по вул.Шевченка, 77 в смт.Воловець, право власності на яку просить суд визнати за нею. Крім цього, просить суд поновити їй строк звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на 2/3 частини зазначеного житлового будинку, що відкрилася за померлим 19.06.2013 року батьком- Новосьоловим А.В. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених у ньому, наполягав на задоволенні такого. Третя особа [PERSON] проти задоволення позову не заперечила. Представник відповідача- Воловецької селищної ради [PERSON] в судове засідання не з"явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує у разі відсутності інших спадкоємців. Представник третьої особи Воловецької державної нотаріальної контори на виклик суду не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі- на розсуд суду. Вислухавши представника позивача, третю особу, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що домоволодіння за адресою: смт.Воловець по вул.Шевченка №77 мало статус колгоспного двору, головою якого був [PERSON] (а.с.14, 15). Статтею 120 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. (ст. 112 цього Кодексу). Майно колгоспного двору визнається спільною сумісною власністю усіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору визначається, виходячи із рівності часток всіх членів двору. [PERSON] помер 04.05.1982 року (а.с.31). Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 року з введенням в дію Закону України "Про власність" від 07.02.1991 року. Відповідно до ст.563 ЦК УРСР (ред..1963р) в разі смерті члена колгоспного двору спадщина в майні двору не відкривається. Вона відкривається лише після смерті останнього члена колгоспного двору. Згідно з ч.ч.1-3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі- ч.1 ст.11 ЦПК України. Вимогами статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка стверджує, що до та станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору №77 по вул.Шевченка в смт.Воловець були: [PERSON] Василівна- дочка [PERSON], яка померла 02.09.2011 року, [PERSON] -зять, який помер 19.06.2013 року та вона- Дзюба [PERSON], яка продовжувала проживати у спадковому будинку до 2002 року, проте жодних доказів даному твердженню не надає. Матеріалами справи також не підтверджено, хто ще, крім [PERSON] (діда позивачки) був членом колгоспного двору №77 по вул.Шевченка в смт.Воловець, Закарпатської області, у зв"язку з чим суд не має можливості встановити час відкриття спадщини та виникнення права спадкування після смерті членів колгоспного двору, а відтак вимоги позивача [PERSON] про визнання права власності на 1/3 домоволодіння №77 по вул.Шевченка в смт.Воловець необгрунтовані, не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, тому задоволенню не підлягають. Що стосується вирішення позовних вимог в частині надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини- ст.1270 ЦК України. У відповідності до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (роз"яснення постанови пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7 ). Причинами пропуску строку позивач зазначає необхідність здійснення догляду за двома малолітніми дітьми: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та віддаленість місця проживання від місця відкриття спадщини. Однак, ні позивачкою, ні її представником не надано суду доказів зазначених обставин, зокрема, наявності у позивача малолітніх дітей. Крім цього, суд не вважає наведені причини пропуску строку звернення до нотаріальної контори поважними, оскільки такі не є непереборними чи істотними для спадкоємця. Також з досліджених судом письмових доказів вбачається, що відповідно до архівної довідки №Х-246/01-24 від 13.02.2015 року в даних архіву смт.Воловець є дані про одруження громадян [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.30), в той же час з свідоцтва про смерть серії І-ФМ №208224 виданого повторно 12.04.2016 року вбачається, що померла [PERSON] (а.с.32). Також архівною довідкою №Х-245/01-24 від 13.02.2015 року підтверджено, що [PERSON] народилася 19.04.1935 року в смт.Воловець, батьками є [PERSON], [PERSON] (а.с.33), проте з паспорта громадянина України серії ВО969436 виданого 2002 року на ім"я [PERSON], 19.04.1935 року ([PERSON] -до одруження) (а.с.34, а.с.36). Згідно з свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №124420 віл 02.09.2011 року померла 02.09.2011 року також [PERSON] (а.с.37). Через зазначені невідповідності в іменах фізичних осіб неможливо достовірно встановити родинні відносини між померлими родичами та позивачкою [PERSON] Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги [PERSON] в цілому є необгрунтованими, не підтвердженими належними доказами, у зв"язку з чим задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed