Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Косівської районної державної адміністрації, про виселення відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та (або) проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] Представник позивача, ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи в його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Із змісту позовних вимог вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 31.08.2007 року уклали кредитний договір №IFVWGA00000025. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 15000,00 доларів США, строком до 31.08.2017 р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 31.08.2007 року уклали договір іпотеки №IFVWGA00000025. Згідно з п. 35.3 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок (квартира) загальною площею 198,70, житловою площею 163,00 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Позивач звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і 27.10.2011 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з довідкою за адресою предмета іпотеки зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Просять виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки) розташованому за адресою: [ADDRESS], і стягнути з відповідачів судові витрати. Відповідач, [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Просила відмовити у задоволенні позову. Відповідачі у справі, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у судове не з'явилися, хоча про час і місце судового засідання, повідомлялися своєчасно та належним чином. Причини неявки до суду, не повідомили. Представник третьої особи [PERSON], у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення відповідача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити із таких підстав. Суд встановив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 31.08.2007 року уклали кредитний договір №IFVWGA00000025 (а.с.8-12). Відповідно до п. 7.1. кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 15000,00 доларів США, строком до 31.08.2017 р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 31.08.2007 року уклали договір іпотеки №IFVWGA00000025 (а.с.13-18). Згідно з п. 35.3 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок (квартира) загальною площею 198,70, житловою площею площею 163,00 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно з рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27.10.2011 року (а.с.19-21) вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №IFVWGA00000025 від 31.08.2007 року в розмірі 19468,59 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею 198,7 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок, який є предметом іпотеки шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанком» вказаного предмету іпотеки № б/н від 31.08.2007 р.) з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відповідно до довідки № 1593 від 25.06.2013 р. виданої виконкомом Старокутської сільської ради (а.с.22) вбачається, що в склад сім'ї [PERSON], входять чоловік [PERSON], син [PERSON], син [PERSON], невістка [PERSON], онук [PERSON]. Згідно повідомлення ПАТ КБ "ПриватБанк" від 13.05.2014 року № 30.1.0.0/2-869 (а.с.23-24, 25-32) вбачається, що позивач надіслав відповідачам вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення. Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій Банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Суд вбачає, що даний закон розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались між сторонами спору. Позичальник [PERSON] одержала кредит в іноземній валюті, у забезпечення його виконання [PERSON] передала в іпотеку житловий будинок, житловою площею 163,0 кв.м., загальною площею 198,7 кв.м., наявність в іпотекодавця у власності іншого нерухомого житлового майна судом не встановлена. Згідно з ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Враховуючи наведене, у вимогах банку про звернення стягнення на спірну квартиру слід відмовити з підстав, передбачених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Косівської районної державної адміністрації про виселення, слід відмовити.

Outcome: dismissed