Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом про розірвання наступних договорів оренди землі: договору оренди землі № 176 від 10 грудня 2009 року , укладений між [PERSON] та ТОВ "Укрнафтогазресурс" який зареєстрований у Красноградському районному відділі Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 23.06.2010 року за № 041069800106; договору оренди землі № 177 від 10 грудня 2009 року , укладений між [PERSON] та ТОВ "Укрнафтогазресурс" який зареєстрований у Красноградському районному відділі Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 23.06.2010 року за № 041069800109; договору оренди землі № 1 від 10 грудня 2009 року , укладений між [PERSON] та ТОВ "Укрнафтогазресурс" який зареєстрований у Красноградському районному відділі Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 23.06.2010 року за № 041069800122; договору оренди землі б/н від 10 грудня 2009 року , укладений між [PERSON] та ТОВ "Укрнафтогазресурс" який зареєстрований у Красноградському районному відділі Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 12.05..2010 року за № 04106980018; договору оренди землі № 3 ід 10 грудня 2009 року , укладений між [PERSON] та ТОВ "Укрнафтогазресурс" який зареєстрований у Красноградському районному відділі Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 23.06.2010 року за № 041069800108; договору оренди землі № 56 від 10 грудня 2009 року , укладений між [PERSON] та ТОВ "Укрнафтогазресурс" який зареєстрований у Красноградському районному відділі Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 23.06.2010 року за № 041069800115; договір оренди землі № 35 від 10 грудня 2009 року , укладений між [PERSON] та ТОВ"Укрнафтогазресурс" який зареєстрований у Красноградському районному відділі Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 23.06.2010 року за № 041069800075; договору оренди землі № 256 від 10 грудня 2009 року , укладений між [PERSON] та ТОВ "Укрнафтогазресурс" який зареєстрований у Красноградському районному відділі Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 23.06.2010 року за № 041069800025; договору оренди землі № 146 від 10 грудня 2009 року , укладений між [PERSON] та ТОВ "Укрнафтогазресурс" який зареєстрований у Красноградському районному відділі Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 23.06.2010 року за № 041069800068; договору оренди землі № 147 від 10 грудня 2009 року , укладений між [PERSON] та ТОВ "Укрнафтогазресурс" який зареєстрований у Красноградському районному відділі Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 23.06.2010 року за № 041069800066; договору оренди землі № 257 від 10 грудня 2009 року , укладений між [PERSON] та ТОВ"Укрнафтогазресурс" який зареєстрований у Красноградському районному відділі Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 23.06.2010 року за № 041069800042; договору оренди землі № 55 від 10 грудня 2009 року , укладений між [PERSON] та ТОВ"Укрнафтогазресурс" який зареєстрований у Красноградському районному відділі Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 23.06.2010 року за № 041069800099; договору оренди землі № 29 від 05 травня 2010 року , укладений між [PERSON] та ТОВ "Укрнафтогазресурс" який зареєстрований у Красноградському районному відділі Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 23.06.2010 року за № 041069800083; договору оренди землі № 196 від 10 грудня 2009 року , укладений між [PERSON] та ТОВ "Укрнафтогазресурс" який зареєстрований у Красноградському районному відділі Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 23.06.2010 року за № 041069800013; договору оренди землі № 52 від 05 травня 2010 року , укладений між [PERSON] та ТОВ "Укрнафтогазресурс" який зареєстрований у Красноградському районному відділі Харківській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 23.06.2010 року за № 041069800104. Позивачі в позовній заяві зазначили, що протягом 2009 року та два договори в 2010 році, між ними та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазресурс», були укладені договори оренди земельних ділянок, терміном 15 років, які знаходяться в територіальних межах Володимирівської сільської ради Красноградського району Харківської області, та належать позивачам на праві приватної власності на підставі державних актів на право приватної власності на земельні ділянки , копії яких знаходяться в матеріалах справи . Відповідно до п.7 Договорів, орендна плата повинна була вноситися відповідачем в грошовій або натуральній формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Розмір нормативної - грошової оцінки спірних земель був визначений в п.4 Договорів. Відповідно до п. 9. Договорів оренда плата повинна були вноситись до 31 грудня поточного року. В позовній заяві позивачі зазначили, що Відповідач протягом строку дії договору свої зобов'язання щодо сплати орендної плати в повному обсязі не виконує. 29 листопада 2013 року представником позивачів через канцелярію суду була надана заява про зміну підстав позову, в якій було зазначено, що Договори від початку їх укладання позивачами з відповідачем суперечили вимогам Закону України «Про оренду землі», Указу Президента України «Про суцільну агрохімічну паспортизацію земель сільськогосподарського призначення» . На думку позивачів, відповідачем протягом терміну дії Договорів не виконувався пункт 11 цих Договорів - не переглядався розмір орендної плати в зв'язку із зміною розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції . Позивачами наголошувалось на невиконанні відповідачем пунктів 8, 22 Договорів - обчислення розміру орендної плати за землю з урахуванням інфляції, шляхом внесення змін в договори оренди землі в письмовій формі. Також позивачами зазначались суперечності деяких положень Договорів , а саме внесення змін до них за письмовою згодою Орендодавця, визначеної в окремій ухвалі сторін. Крім цього, позивачами зазначались інші, на його думку, порушення вимог чинного законодавства в рамках чинності Договорів: в актах приймання - передачі земельних ділянок за Договорами не містяться такі його істотні умови, як стан земельної ділянки; всупереч вимогам пунктів 26, 29 Договорів, ч.1 статті 52 Закону України «Про землеустрій», статті 13, ч.3 статті 19 Закону України «Про оренду землі» , Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 року № 164 відповідач систематично порушував та не дотримувався вимог діючого земельного та екологічного законодавства України, державних та місцевих стандартів, норм та правил щодо використання землі, не дотримувався сівозміни,не вжив заходів по виготовленню проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни впорядкування угіддя для обгрунтування строку дії Договорів. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розірвати вищевказані Договори оренди земельних ділянок в зв'язку з невиконанням відповідачем умов Договорів, порушення ним вимог чинного земельного законодавства України, та невідповідності окремих положень Договорів вимогам діючого законодавства України. Представник відповідача, Орехова Н.В. просила в позові відмовити, так як всі взяті на себе зобов'язання згідно вищевказаних договорів ТОВ «Укрнафтогазресурс» виконує в повному обсязі. Так, посилання позивачів на дані, що індексу інфляції за категоріями товарів у послуг за 2009-2012 роки, які повинні бути враховані при нарахуванні орендної плати на землю, є безпідставним з огляду на положення ст.. 289 Податкового кодексу України, щодо індексації нормативно грошової оцінки земель. Також посилання позивачів на відсутність відомостей про стан земельних ділянок в актах-прийманні передачі земельних ділянок, що порушує вимоги природоохоронного законодавства та норми із захисту земель сільськогосподарського призначення не є належним доказом щодо погіршення стану орендованих земельних ділянок. ТОВ «Укрнафтогазресурс» за час дії вказаних Договорів виконувало весь необхідний комплекс польових робіт по належному обробленні земельних ділянок не порушуючи при цьому норм як земельного, так і екологічного законодавства. Відсутність проекту землеустрою не є підставою для розірвання договорів оренди землі, так як при укладенні цих договорів в 2009 році законом не було передбачено наявність такого проекту. Згідно заяви представника третьої особи, Головного управління Держземагенства у Харківській області Рибалко О.О. він підтримує надані представником відділу Держземагенства у Красноградському районі Харківській області письмові пояснення на позовну заяву, вважає, що є неналежною стороною у справі. Представник відділу Держземагенства у Красноградському районі Харківській області в поясненні вказав, що при наявності доказів невиконання Відповідачем умов договорів оренди вважає за можливе їх розірвати ( т.1, а.с. 199). Начальник ХРВ Центру ДЗК згідно заяви заперечував проти залучення Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» до справи в якості третьої особи ( т. 1, а.с. 167). Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі . Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК). Пунктом 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. В абзаці 1 пункту 27 вказаної Постанови Пленум Верховного Суду України зазначає, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58,59 ЦПК), в порядку, передбаченому статтями 185,187,189 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. В судовому засіданні було встановлено, що, згідно державних актів на право приватної власності на земельні ділянки позивачі є власниками земельних ділянок, оренда яких є предметами спірних Договорів ( т.1, а.с. 23-151, т.2, а.с. 142, 143). Всі договори оренди між позивачами та відповідачем були укладені 10.12.2009р. , а два договори 05.05.2010 року, відповідно до п. 6 Договорів - терміном на 15 років, на одних і тих самих умовах та зареєстровані в Красноградському районному відділі Харківській регіональній філії ДП «Центр ДЗК при Держкоземі України» Згідно п.п.1,3 ч.2 ст.24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець зобов'язаний передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди та не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. З п. 1 Договорів вбачається, що земельні ділянки передані в тимчасове строкове платне користування відповідача знаходяться на території Володимирівської сільської ради Красноградського району Харківської області, недоліків які б перешкоджали ефективному використанню земельних ділянок при передачі земельних ділянок виявлено не було. Відповідно до ст..17 Закону України «Про оренду землі», передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. З матеріалів справи вбачається, що земельні ділянки, що є предметом оспорюваних договорів згідно актів визначення меж земельних ділянок були встановлені на місцевості та визначені межами, а згідно актів приймання-передачі були передані Відповідачу. За таких обставин, суд вважає доведеним факт належного виконання з боку позивачів своїх обов'язків, передбачених п. 27 спірних договорів оренди земельних ділянок. Разом з тим, суд не може визнати протиправним відсутність в актах приймання-передачі земельних ділянок до Договорів, інформації про стан земельних ділянок, на що посилається представник позивачів, а саме еродованості у відсотках, вміст гумусу та, калію, азоту, техногенної забрудненості, посилання на технічний паспорт тощо, так як в судовому засіданні було доведено, що позивачами при передачі в користування земельних ділянок в оренду відповідачу, були особисто підписані вказані акти приймання-передачі земельних ділянок, а отже ними був погоджений зміст цих актів в тій редакції, в якій вони є в якості невід'ємних частин до Договорів. Поряд з цим, проаналізувавши зміст статей 30 («Нормативи в галузі охорони земель та родючості грунтів), 31 («Нормативи гранічного забруднення грунтів»), 32 («Нормативи стану грунтів), а також з урахуванням частини 4 статті 34 Закону України «Про охорону земель», згідно з якою показники інтенсивності використання земель сільськогосподарського призначення встановлюються з урахуванням даних агрохімічної паспортизації земель, суд, враховуючі те, що позивачем та відповідачем не заперечується факт відсутності агрохімічних паспортів на землі, оренда якої є предметом оспорюваних Договорів, прийшов до висновку, що відсутність вказаних паспортів не дає можливості відповідачу належно виконувати умови Договорів по використанню орендованих земельних ділянок відповідно до умов Договору - дотримуватись вимог чинного земельного та екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі здійснювати комплекс заходів по охороні і раціональному використанню землі. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. В судовому засіданні було встановлено, що договорами, розірвання яких є предметом розгляду справи, на відповідача покладено низку обов'язків, які він, як орендар повинен був виконувати протягом строку дії договорів. Відповідно до п. 29 Договорів орендар був зобов'язаний: - приступити до використання орендованої земельної ділянки після державної реєстрації договору оренди; - використовувати орендовану земельну ділянку відповідно до умов договору, дотримуючись при цьому вимог чинного земельного та екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі; - здійснювати заходи щодо збереження та утримання в належному стані меліоративних та гідротехнічних споруд; - безперешкодно допускати на свої об'єкти державних інспекторів у галузі використання, охорони та відтворення земельних ресурсів, а також громадських інспекторів з охорони навколишнього природного середовища і надавати їм необхідну інформацію; - своєчасно вносити орендну плату; - у разі припинення або розірвання договору повернути Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду і передати її Орендодавцю у встановленому порядку; - відшкодувати Орендодавцю заподіяну ним шкоду стану земельної ділянки; - здійснювати комплекс заходів по охороні і раціональному використанню землі; - не порушувати права суміжних землекористувачів; - здійснювати заходи щодо поліпшення стану земельної ділянки у обсягах і строки, визначені окремою угодою сторін; - виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі передбаченому законом або відповідним договором; - у п'ятиденний строк після державної реєстрації цього договору надати копію договору відповідному органу державної податкової служби. Стосовно тверджень позивачів та відповідача щодо розміру орендної плати за Договорами та порядку її виплати, суд, проаналізувавши надані письмові докази, дійшов до наступного. Як вже наголошувалося судом вище, статтею 11 ЦПК України встановлено загальний принцип диспозитивності цивільного судочинства в Україні, а відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. За змістом оспорюванних договорів оренди землі, сплата орендної плати за користування земельними ділянками є обов'язком саме відповідача, а тому у розумінні ст. 10,60 ЦПК України, доказування виплати орендної плати позивачам відповідно до умов Договорів та механізму її нарахування покладається саме на Відповідача . При цьому відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Крім того, за вимогами ст.. ст. 58,59 ЦПК України кожен доказ повинен відповідати критеріям належності та допустимості, при цьому належним є доказ який містить інформацію щодо предмета доказування, а критерій допустимості передбачає що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими. У випадку дослідження наданих Відповідачем письмових доказів таким законом є Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Однак надані копії платіжних відомостей таким критеріям не відповідають, зокрема в них відсутні такі реквізити як зміст господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та посадової особи,яка перевірила правильність проведення цієї операції. Крім цього, в цих платіжних відомостях відсутня інформація про виконання відповідачем кожного випадку зміни розміру орендної плати протягом 2010-2012 років, передбаченої пунктом 11 Договорів - перегляд розміру орендної плати в зв'язку із зміною розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції. ( т.2, а.с. 21-60). Крім того, суд не може погодитись із твердженням відповідача щодо зміни розміру орендної плати згідно пунктів 8,11 Договорів та у відповідності до вимог діючого законодавства України з наступного. Пунктом 32 Договорів передбачено, що зміна умов Договорів здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору, спір розв'язується в судовому порядку. Отже, суд вважає, що зміст цього пункту передбачає обов'язкове додержання письмової форми під час внесення змін до Договорів оренди землі у вигляді укладання сторонами додаткових угоди до Договорів, інших письмових правочинів, в тому числі в спосіб, передбачений самим Договором. Проте, відповідачем не було надано до суду будь-яких письмових доказів або письмових правочинів про внесення змін до умов оспорюваних Договорів, в частині зміни розміру орендної плати, які б підтверджували виконання відповідачем пунктів 8,11 оспорюваних Договорів. Невиконання відповідачем пунктів 8,11 Договорів суперечить вимогам частини 3 статті 21 Закону України «Про оренду землі», згідно з якою обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди та вимогам статті 629 Цивільного кодексу України, згідно з якою договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стосовно порушення Відповідачем умов договорів щодо використання орендованих земельних ділянок відповідно до умов договорів, дотримання при цьому вимог чинного земельного та екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі суд приходить до наступного. Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідної орендареві для проведення підприємницької діяльності . Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за визначену плату передавати орендареві земельну ділянку у користування і володіння на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку у відповідності до умов оренди земельних ділянок, який укладається у письмовій формі (ст.14 Закону України «Про оренду») у відповідності до типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220. Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди земельних ділянок. Серед іншого, істотними умовами договору оренди землі є умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди. Пунктом 29 спірних договорів встановлені такі умови використання земельних ділянок, зазначено що орендар прийняв на себе зобов'язання використовувати земельні ділянки, дотримуючись при цьому вимог чинного земельного та екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі. Проаналізувавши положення чинного законодавства України, суд зазначає наступне. Нормою ч. 2 ст. 792 ЦК України передбачено , що правовідносини оренди земельних ділянок регулються законом. Згідно ст.. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Частиною 4 ст. 22 Земельного кодексу встановлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель. Пунктом 18 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що на період до 1 січня 2015 року вимоги частини четвертої статті 22 цього Кодексу поширюються лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів". Виходячи з матеріалів справи судом було встановлено , що загальна площа орендованих земельних ділянок відповідача, з урахуванням земельних ділянок оренда яких є предметом оспорюваних Договорів, перевищує 100 гектарів, а з огляду на це вимоги ст. 22 Земельного кодексу України поширюються на Відповідача. Згідно ч. 3 статті 19 Закону України «Про оренду землі», при передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни, згідно з проектами землеустрою. Ця норма діючого законодавства України була чинною на момент укладання спірних договорів оренди земельних ділянок. Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про землеустрій», проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни впорядкування угідь, розробляються, зокрема, з метою раціонального використання та охорони земель. Цей факт підтверджується також змістом частини 4 статті 34 Закону України «Про охорону земель», згідно з якою показники інтенсивності використання земель сільськогосподарського призначення використовуються в процесі складання проектно-технологічноїт документації на вирощування сільськогосподарських культур. Судом було встановлено, що на момент розгляду вказаної справи в суді у Відповідача такий проект відсутній та відповідачем на момент прийняття судом рішення по цій справі не вжито жодного належного заходу по виготовленню проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни впорядкування угідь на земельні ділянки, використання відповідачем яких є предметом оспорюваних Договорів, крім листа від 09.08.2013 року на ім'я голови Красноградської РДА про надання дозволу на виготовлення вищевказаного проекту. Крім того, відсутність зазначеного проекту унеможливлює використання спірних земельних ділянок у відповідності до вимог екологічного законодавства, правил та стандартів землекористування. Такі вимоги і заходи встановлюються саме цим проектом землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін та впорядкування угідь, а одже відповідно до вищезазначених вимог земельного законодавства, зокрема виходячи із змісту ч.3. ст.19 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди земельної ділянки може бути визначений тільки з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою. Таким чином, Орендар може приступити до обробітку орендованих ним земельних ділянок тільки після затвердження відповідного проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін та впорядкування угідь визначається період ротації сівозміни. При цьому відповідно до ст. 211 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну чи кримінальну відповідальність за таке порушення, як відхилення від затверджених в установленому порядку проектів землеустрою; використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без затверджених у випадках, визначених законом, проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь. А, одже, за приписами зазначеної норми права, законодавець чітко визначив, що сам факт відсутності зазначеного проекту землеустрою є порушенням земельного законодавства. Проте, оспорювані договора оренди земельних ділянок, були укладені з порушенням вищевказаних норм вимог земельного законодавства України в частині визначення строку дії договорів оренди земельних ділянок без урахування проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін та впорядкування угідь. Постановою Кабинету Міністрів України від 11.02.2010 року № 164 затверджені нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах в різних природно-сільськогосподарських регіонах. На підставі зазначеного, суд вважає доведеними факти невиплати орендної плати за оренду земельних ділянок відповідно до змісту пунктів 8,11 Договорів , невиконання умов договорів та чинного законодавства щодо розробки та затвердження в установленому порядку проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін та впорядкування угідь, порушення вимог чинного земельного законодавства України стосовно допустимих нормативів періодичності вирощування сільськогосподарських культур та недотримання Відповідачем пункту 29 Договорів щодо дотримування екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грунтів.. Відповідно до п. 36 Договорів дія Договорів припиняється шляхом їх розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Відповідно до п. 39 Договорів за невиконання або неналежне виконання договорів сторони несуть відповідальність відповідно до закону та договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1. ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема,припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно ч.1ст.32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренда,яке істотно перешкоджає передбаченому договору використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про необхідність у задоволенні позовних вимог в частині розірвання вищевказаних Договорів. Разом з тим, в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання територіального органу Держземагенства України в Красноградському районі Харківської області про скасування реєстрації договорів оренди землі, суд вважає за необхідне відмовити, так як з 01.01.2013 року набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно положень якого утримувачем Державного реєстру прав є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень - Міністерство юстиції України в особі Державної реєстраційної служби України та її територіальних органів. Таким чином, з 01.01.2013 року припинилися повноваження територіальних органів Держземагенства України в частині державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до статті 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення судового збору на користь позивачів в розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір».

Outcome: approved