Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

У лютому 2017 року до Словянського міськрайонного суду звернувся ТОВ Фінансова Компанія ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 10.04.2008 року між АКБ Укрсиббанк та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11330568000, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 17\~595 доларів США. З метою забезпечення виконання зобовязань між банком та позичальником було укладено договір іпотеки від 10.04.2008 року, відповідно до якого відповідача передав в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме 4-кімнатну квартиру. Всупереч умов договору відповідач зобовязання за ним належним чином не виконав, в наслідок чого станом на 21 вересня 2015 року утворилась заборгованість, в розмірі 176\~471 (сто сімдесят шість тисяч чотириста сімдесят одна) грн. 73 коп., з яких: (147\~249 грн. 39 коп. заборгованість по тілу кредиту, 29\~222 грн. 34 коп. заборгованість по відсоткам). 21.09.2015 року між ПАТ Укрсиббанк та ТОВ Фінансова Компанія ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ було укладено договір факторингу №27, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11330568000 від 10.04.2008 року укладеним між ПАТ Укрсиббанк та [PERSON] перейшло до ТОВ Фінансова Компанія ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ. 29.09.2015 року між ТОВ Фінансова Компанія ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ та АТ Укрсиббанк укладено договір про відступлення права вимоги №2 за договорами іпотеки до Договору Факторингу №27 від 21.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований під номером 5065, яким було відступлено право вимоги за договором іпотеки від 10.04.2008 року, укладеного між АТ Укрсиббанк та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого за №1502, в реєстрі заборон №1503/82. Враховуючи, що станом на 21.09.2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №11330568000 становить 176\~471 грн. 73 коп., просить суд: У рахунок погашення заборгованості [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], за договором про надання споживчого кредиту №11330568000 від 10.04.2008 року, укладеного з АТ УкрСиббанк перед Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ в розмірі 176\~471 (сто сімдесят шість тисяч чотириста сімдесят одна) грн. 73 коп., з яких: (147\~249 грн. 39 коп. заборгованість по тілу кредиту, 29\~222 грн. 34 коп. заборгованість по відсоткам), звернути стягнення на предмет іпотеки 4 кімнатну квартиру, загальною площею 84,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (Право власності на Предмет іпотеки виникло на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] з другою, посвідченого 10.04.2008 року приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу [PERSON] за номером по реєстру №1500, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 10.04.2008 року приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу [PERSON], номер правочину 2824695, про що зроблено витяг за №5758558), шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ДОВІРА І ГАРАНТІЯ права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, за ціною 88\~855 гривень 00 коп. Стягнути з відповідача судовий збір. У судове засідання представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності № 433 від 19.10.2016 року(а.с.52) не зявився, справу просив розглянути у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.55), про причини неявки суду не повідомив. Суд, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 10.04.2008 року між АКБ Укрсиббанк та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11330568000, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 17\~595 доларів США (а.с.4-7). З метою забезпечення виконання зобовязань між банком та позичальником за кредитним договором від 10.04.2008 року, було укладено договір іпотеки від 10.04.2008 року, відповідно до якого відповідача передав в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме 4-кімнатну квартиру, загальною площею 84,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (Право власності на Предмет іпотеки виникло на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] з другою, посвідченого 10.04.2008 року приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу [PERSON] за номером по реєстру №1500, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 10.04.2008 року приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу [PERSON], номер правочину 2824695, про що зроблено витяг за №5758558) (а.с.19-21). Крім того, між АКБ Укрсиббанк та [PERSON] 11.08.2008 року було укладено договір про внесення змін №1 до договору іпотеки від 10.04.2008 року та від 28.04.2014 року Договір про внесення змін №2 до договору іпотеки (а.с.22-25). 21.09.2015 року між ПАТ Укрсиббанк та ТОВ Фінансова Компанія ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ було укладено договір факторингу №27, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11330568000 від 10.04.2008 року укладеним між ПАТ Укрсиббанк та [PERSON] перейшло до ТОВ Фінансова Компанія ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ (а.с.27-29). 29.09.2015 року між ТОВ Фінансова Компанія ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ та АТ Укрсиббанк укладено договір про відступлення права вимоги №2 за договорами іпотеки до Договору Факторингу №27 від 21.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований під номером 5065, яким було відступлено право вимоги за договором іпотеки від 10.04.2008 року, укладеного між АТ Укрсиббанк та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого за №1502, в реєстрі заборон №1503/82 (а.с.31-32). Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушенні зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вищезазначеним договором належним чином не виконав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідність до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Як вбачається з витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №27 від 21.09.2015 року та випискою по кредитному договору, заборгованість [PERSON] перед АБ Укрсиббанк, станом на 21.09.2015 року, становить 176\~471 грн 73 коп. з яких: (147\~249 грн. 39 коп. заборгованість по тілу кредиту, 29\~222 грн. 34 коп. заборгованість по відсоткам) Вирішуючи питання про звернення стягнення на предмет іпотеки суд виходить з наступного. Так, відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»,\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку»,\~передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Крім того, відповідно до вимог\~ст. 39 Закону України «Про іпотеку»\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону, - тобто такий спосіб реалізації предмета іпотеки чітко регламентований діючим законодавством. Відповідно до\~ст. 38 Закону України «Про іпотеку»\~ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються Іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження Іпотекодавця. Пунктом 42 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 30.03.2012 р. передбачено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як\~статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої\~статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись в тому числі початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню саме шляхом проведення публічних торгів з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, оскільки спосіб стягнення викладений в позовній заяві не передбачений ні чинним законодавством, ні встановлений умовами договору. Крім того, відповідно до пункту 1\~Закону України від 03.06.2014, № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті"\~протягом дії цього\~Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із\~статтею 4 Закону України "Про заставу"\~та/або предметом іпотеки згідно із\~статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті"\~набув чинності 7 червня 2014 року після укладання сторонами договору іпотеки. Проте за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій\~статті 58 Конституції України. У\~рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99\~у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Водночас\~Конституція України\~передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони помякшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Разом з тим, мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обовязків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта (пункт 2 частини першої\~статті 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений\~Закону України від 03.06.2014, № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті"\~мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4\~Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті"\~протягом дії цього\~Закону\~інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього\~Закону\~на період його чинності. Пунктом 3\~Закону "Про мораторій"\~передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. У звязку з наведеним, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії\~Закону "Про мораторій"\~не підлягає виконанню. Саме така правова позиція міститься у постановах Верховного суду України\~\~від 25 березня 2015 року у цивільній справі №6-44цс15 , від 15.04.2015 у справі № 6-46цс15, від 10.06.2015 у справі № 6-333цс15, від 16.09.2015 у справі № 6-492цс15, від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1102цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1825 цс15 і відповідно до\~статті 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України.

Outcome: partial