Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Солонцюватської сільської ради Бобринецького району про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за ним права власності на земельну ділянку за заповітом, вказуючи, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 5,77 га., розташовану на території Солонцюватської сільради, так як померла [PERSON] не має спадкоємців, а згідно заповіту спадкоємцем всього майна являється позивач, отже він має право на земельну ділянку, оскільки він фактично прийняв спадкові права, користується земельною ділянкою, володіє та управляє нею. Встановлення факту прийняття спадщини позивачу необхідно для оформлення своїх спадкових прав на земельну ділянку. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримали повністю, просили задовольнити в повному обсязі, виходячи з підстав, викладених у позові. Вказали, що [PERSON] утримував спадкову земельну ділянку, здійснював її обробіток та сплачував податки, зберігав Державний акт на право приватної власності на землю спадкодавця. Також просили до даних правовідносин застосувати строк позовної давності. Відповідач Солонцюватська сільська рада Бобринецьког району Кіровоградської області, позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі, просила розглянути справу у їх відсутності(а.с. 16) За клопотанням представників позивача [PERSON] ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 27.07.2016 року у справі залучені в якості співвідповідачів на той час неповнолітні діти померлої [PERSON] та [PERSON] (а.с. 174). [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічним та уточненим позовом до [PERSON] та Солонцюватської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування та визнання недійсним державного акта на право власності на землю. У зустрічному позові [PERSON] та [PERSON] просили суд визнати право власності на 1/3 частку за кожним позивачем на земельну ділянку, успадковану ними після смерті матері [PERSON] та в цій частині визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на ім»я відповідача за зустрічним позовом [PERSON] (а.с.178-181, т. 2 а.с. 22-24). Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з»явилась, просила суд провести розгляд справи у її відсутність, просила задовольнити зустрічний позов, вимоги за яким як позивач підтримала, у задоволенні первісного позову просила відмовити .(а.с.197, 199) Відповідач [PERSON] за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом у судове засідання не з'явився, уповноважив представляти його інтереси в суді [PERSON] та адвоката [PERSON] Представники відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] - первісний позов у справі визнали частково, в частині визнання факту прийняття спадщини [PERSON], повністю підтримали позовні вимоги позивача [PERSON] та [PERSON] за зустрічним позовом, виходячи з підстав, зазначених у зустрічному позові щодо права [PERSON] та [PERSON] на обов»язкову частку у спадщині, яка відкрилася після смерті [PERSON] при успадкуванні цієї спадщини [PERSON] за заповітом. Вказали, що на день смерті [PERSON] її син [PERSON] та донька [PERSON] були неповнолітніми та проживали до часу смерті постійно з матір'ю. З цих підстав просили суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/3 частку земельної ділянки спадкодавиці та в цій же частині просили суд визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON], отриманий ним в результаті спадкування за заповітом спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] Відповідач за зустрічним позовом - Солонцюватська сільська рада Бобринецького району Кіровоградської області - зустрічний позов просив вирішити на розсуд суду у відсутність їх представника. (а.с. 202). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона приходиться донькою померлій [PERSON] та сестрою [PERSON] і [PERSON] Про земельну ділянку матері дізналася в 2015 році. Про це вона розповіла сестрі і брату. Вона за два роки до смерті матері виїхала проживати до м. Кіровограда. Будинок де проживала мама з братом і сестрою за нею не зареєстрований, так як не вона була власником. Після смерті матері сестра поїхала навчатися до м. Бобринець Кіровоградської області, а брат ще трохи проживав в будинку, а пізніше брату було призначено опікуна [PERSON] де він в подальшому і проживав. На момент смерті матері сестрі [PERSON] було 16 років, а брату 14 років Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] приходиться старшою донькою померлої [PERSON], [PERSON] приходиться їй невісткою тобто братова дружина. Знає сім»ю з 1988 року. Вони проживали в [ADDRESS]. З померлою проживали ще двоє дітей [PERSON] та [PERSON]. Після смерті матері діти ще проживали рік в будинку, який належав свідку, так як їх будинок зруйнувався вона надала їм безкоштовне помешкання як родичам. Після смерті матері вони господарювали там, користувалися речами, які там залишилися. Вона допомагала дітям, так як проживала на нижчій вулиці в тому ж селі, а через рік вона взяла над [PERSON] опікунство так як діти були неповнолітні, а [PERSON] поїхала навчатися. Про земельну ділянку вона дізнавалася в сільській раді, але там їй сказали, що ділянка продана. [PERSON] з 2004 по 2006 рік проживав разом з нею, а будинок де вони мешкали раніше, розібраний, розвалений і його знято з обліку в сільській раді. Свідок [PERSON] пояснила, що вона була сусідкою і кумою з померлою [PERSON] десь 15 років. На момент смерті [PERSON] проживала по [ADDRESS] з двома неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON]. Після смерті матері [PERSON] ще трохи пожила в с. Солонцюватка Бобринецького району Кіровоградської області, а потім поїхала навчатися. Вона провідувала їх, але не часто, заносила їм молока, хліба. [PERSON] бачила рідко, вона не часто приїжджала з м. Бобринця. Про те що землю покійна продала знали всі мешканці села. Поруч зі [PERSON] проживав [PERSON] з сім»єю, вони молоді і товаришували з [PERSON], а він їм допомагав по господарству, вони йому давали продукти. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] у селі Солонцюватка Бобринецького району Кіровоградської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 травня 2005 року (а.с. 4). 05 лютого 2001 року [PERSON] склала заповіт, яким зробила таке заповітне розпорядження : «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що мені буде належать на день смерті і на що я матиму за законом право, заповідаю: сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії [NUMBER] виданий 27.11.1996 року Бобринецькою райдержадміністрацією [PERSON]». Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Солонцюватської сільської ради народних депутатів, який не змінений і не скасований та зареєстровано в реєстрі за № 215. (а.с. 5). 29 березня 2002 року на ім'я [PERSON] взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] видано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], згідно якого власницею земельної ділянки № 220 площею 5,77 га, розташованої на території Солонцюватської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області кадастровий номер [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 6,9). Згідно Витягу з технічної документації нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 15.02.2006р. № 01-06/164 грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] [PERSON] . на [INFO] становить 58112 грн., станом на 15.02.2006року - 60146 грн. (а.с. 7) Виконком Солонцюватської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області підтверджує у довідці № 35 від 27.02.2006 р., що з 5.02.2001р. земельною ділянкою в розмірі 5,77 га, що належить [PERSON] , користується [PERSON] (а.с. 8) На запит суду Бобринецька державна нотаріальна контора Кіровоградської області 16.03.2006 за № 86 повідомила, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена, так як ніхто зі спадкоємців із заявою про прийняття спадщини не звертався, свідоцтва про право на спадщину не видавалося, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (а.с.19) Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи) № 4121039 від 16.03.2006 , 16:59 за параметрами запиту [PERSON] у Спадковому реєстрі інформація відсутня. (а.с. 20) [PERSON] є сином [PERSON], народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 5 квітня 2005 року (а.с.36) [PERSON] народилася [INFO] у [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03 жовтня 1987 року (а.с. 38) Згідно довідки Солонцюватської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області № 40 від 23.04.2015 року [PERSON] «померла [INFO], з 1985 року і до дня смерті проживала в житловому будинку, і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. На час смерті в будинку проживали: донька [PERSON] [INFO] син - [PERSON] [INFO] (а.с.39) Солонцюватська сільська рада Бобринецького району Кіровоградської області у відповіді на адвокатський запит за вих. № 26 від 06.07.2016 року надає наступну інформацію: «1. [PERSON] на день смерті [INFO] проживала у домоволодінні по [ADDRESS] з неповнолітніми дітьми донькою [PERSON] [INFO] та сином [PERSON] [INFO] У погосподарській книзі №1 Солонцюватської сільської ради на 2001-2005 роки у особовому рахунку № 15 в домоволодінні б/н по [ADDRESS] до списку членів домогосподарства з 01.01.2001 року входила дочка [PERSON] [PERSON] [INFO], яка 21.09.2002 року після укладення шлюбу вибула з домогосподарства матері. 2. Після смерті [PERSON] її донька [PERSON], яка на час смерті закінчила 9 кл. Седнівської ЗОШ 1- Ш ст. та вступила до Бобринецького СПТУ № 32, вибула зі списку членів домогосподарства в зв'язку з навчанням в іншому населеному пункті. Викладене підтверджується записом по особовому рахунку № 15 погосподарської книги Солонцюватської сільської ради за 2001-2005р.р. 3. Після смерті [PERSON] її син [PERSON] [INFO] вибув з домоволодіння за місцем проживання матері у домоволодіння [PERSON] по [ADDRESS], що підтверджується записами по господарської книги № 2 Солонцюватської сільської ради 2001-2005 р.р. особовий рахунок № 55. З сім»ї [PERSON] [PERSON] вибув під опіку [PERSON] та став проживати в сім»ї опікуна в [ADDRESS], разом з сім»єю [PERSON] вибув в м. Кіровоград 01.11.2006 року, що підтверджується по господарською книгою № 1 Солонцюватської сільської ради на 2006-2010 р.р. особовий рахунок № 33. 4. Солонцюватською сільською радою Бобринецького району, Кіровоградської області рішення про призначення опіки піклування над [PERSON] та [PERSON] не приймалося. 5. Домоволодіння в якому проживала [PERSON] після вибуття її членів сім»ї використовувалося як господарська споруда [PERSON] яке з 22.12.2014 р. ліквідоване згідно рішення № 184 від 22.12.2014р. та підтверджується записом по господарської книги № 2 на 2011-2015р.р. Солонцюватської сільської ради № 0059-01.» (а.с. 208-209) Зазначена інформація підтверджена копіями витягів Погосподарських книг № 1 та № 2 Солонцюватської сільської ради на 2001-2005 р.р., Погосподарської книги № 1 на 2006-2010 роки, Погосподарської книги № 2 на 2011-2015 роки, рішенням № 184 від 22.12.2014 року (а.с. 210-220) Сторонами у справі визнано, що рідними дітьми померлої [PERSON] є відповідачі за первісним позовом- позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] та його представник [PERSON] При визначенні правовідносин та норм матеріального права, які регулюють правовідносини між сторонами суд виходить з такого. «1. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України ( 435-15 ) (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII ( 3425-12 ) "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV ( 2709-15 ) "Про міжнародне приватне право",іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.» (Постанова Пленуму ВСУ « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7, пункт 1 ). Суд використовує правову позицію у спорах, що виникають зі спадкових правовідносин, яку ВСУ виклав у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-167цс12. а саме: «1. Згідно з положеннями статей 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня її відкриття. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст. 553 зазначеного Кодексу). Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подання заяви до нотаріальної контори виражає свою незгоду прийняти спадщину. Якщо воля спадкоємця виражена в поданій до нотаріальної контори заяві про прийняття спадщини за законом і жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини за заповітом, не було вчинено, то виходячи зі змісту ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що відмовився від спадщини за заповітом» ( Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за перше півріччя 2013 р.) Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР « Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.» Право на обов'язкову частку в спадщині згідно ст. 535 ЦК УРСР визначено за неповнолітніми або непрацездатними дітьми спадкодавця (в тому числі усиновленими), а також непрацездатними дружиною, батьками (усиновителями) і утриманцями померлого, які «успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.» Судом встановлено, що позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] на час смерті матері [PERSON] були неповнолітніми дітьми спадкодавця, проживали постійно з нею на день смерті, а тому набули право на обов'язкову частку у спадщині на підставі ст. 535 ЦК УРСР. Вирішуючи питання про прийняття спадщини, суд враховує як норму матеріального права Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджену наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 року, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 07.07.1994 року за № 152/361, яка була чинною на час відкриття спадщини, зокрема вимоги п.113 « 113. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу ( 1540-06 ). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.» Відтак, суд констатує, що позивач за первісним позовом [PERSON], здійснюючи землекористування спадковою земельною ділянкою та зберігаючи правовстановлюючий документ на цю земельну ділянку, а позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON], будучи неповнолітніми та проживаючими зі спадкодавцем постійно однією сім»єю на час відкриття спадщини, вчинили належні дії по прийняттю спадщини та прийняли її фактично. Встановлення факту прийняття спадщини позивачу [PERSON] необхідно для оформлення своїх спадкових прав на земельну ділянку. Приймаючи до уваги вищезазначені приписи норм матеріального права, суд вказує на те, що позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] набули право на спадкування обов»язкової частки у спадщині незалежно від змісту заповіту. При визначенні обов'язкової частки суд не враховує вартість спадкового майна, яке складається з предметів звичної домашньої обстановки та вжитку, оскільки сторонами такі докази не надавалися. Отже, позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] набули право на обов»язкову частку у спадщині в розмірі по 1/3 частки спадщини, а позивач за первісним позовом [PERSON] набув право на 1/3 частку спадщини за заповітом, тому Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 06.12.2006 року [PERSON], в частині 2/3 від земельної ділянки площею 5.77 га, розташованої на території Солонцюватської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 29.03.2002 року, яка увійшла до складу земельної ділянки площею 17.31 га. необхідно визнати недійсним. За таких обставин первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 року № 4, із змінами та доповненнями станом на 25.05.1998 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", якщо в передбачений ст.549 ЦК України шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Враховуючи той факт, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] її діти [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми дітьми 16 та 14 років, відповідно, про порушення свого права на земельну частку (пай) дізналися у 2015 році від старшої сестри [PERSON], яка підтвердила факт необізнаності брата та сестри до вказаної дати, той факт, що відповідачем по зустрічному позову [PERSON] та його представниками не надано суду доказів на спростування зазначеного факту, суд прийшов до висновку, що строк позовної давності не пропущений і право неповнолітніх на земельну частку (пай) підлягає судовому захисту. На підставі викладеного та

Outcome: partial