Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що шлюбні відносини між ними не склались із-за негативної поведінки відповідача, яка не з"являється дома по кілька днів, вживає спиртні напої, що призводило до постійних суперечок та сварок. Це стало причиною припинення шлюбних відносин у травні 2014 року, вважає, що сім"я їх розпалась, миритися з відповідачем не бажає, а тому просить шлюб розірвати У судове засідання позивач не з"явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав, на розірванні шлюбу наполягає, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач також у судове засідання не з"явилася, подала до суду заяву в якій просить справу розглянути за її відсутності,проти розірвання шлюбу не заперечує, просить залишити їй прізвище [PERSON] Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя, суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини подружнього життя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.05. 2013 року, від якого мають малолітню дочку [PERSON],[INFO] Сімейне життя у сторін не склалось із-за різних поглядів на життя, небажання обох піклуватись про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги одне до одного, довіри. Ці обставини призвели до того, що сторони у травні 2014 року остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини, подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, спільним побутом не пов»язані. З метою збереження сім"ї судом надавався сторонам строк для примирення, проте таке не відбулося, позивач наполягає на розірванні шлюбу, на даний час відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припинення шлюбу суд вирішує справу по суті. Відповідно до ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а тому примушувати позивача до спільного проживання з відповідачем суд вважає недоцільним. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них ,що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому після розірвання шлюбу відповідачеві за її клопотанням слід залишити прізвище [PERSON]. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved