Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина. Позивачка є спадкоємцем першої черги, у зв"язку з чим звернулася із заявою про прийняття спадщини. Спадкодавець [PERSON] в 2009 р. розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, площею 0,1000 га, за обліковим номером 79:142: [ADDRESS] . На підставі його заяви до Київської міської ради було розроблено та погоджено проект землевідвідення та отримані всі необхідні висновки для затвердження проекту. 24.12.2009 р. Київської міської радою прийнято рішення № 1191/3260 про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] , площею 0,10 га. Після цього, [PERSON] замовив та розробив технічну документацію про перенесення меж земельної ділянки у натурі (на місцевість) та складання державного акту. Однак, у зв"язку зі смертю у 2013 році він не отримав правовстановлюючий документ на підставі вказаного рішення та не зареєстрував право власності на земельну ділянку. 04.03.2021 р. позивачка звернулася до Київської міської ради із заявою про завершення приватизації земельної ділянки після смерті [PERSON] . Проте, згідно відповіді № 0570202/1-5454 від 12.03.2021 р. Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу КМР (КМДА) позивачу фактично було відмовлено у праві завершити приватизацію у зв"язку з тим, що після прийняття рішення КМР про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] не отримав державний акт на земельну ділянку та не зареєстрував право власності. За таких підстав, позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , площею 0,10 га, та одержання документів на її ім`я, що посвідчують право власності на вказану земельну ділянку, приватизацію якої розпочав [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 5 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготове судове засідання, надано строк відповідачу для надання відзиву, а третій особі для надання пояснення. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у м. Києва надіслав до суду пояснення щодо позовної заяви [PERSON] (а.с. 34) Вказує, що інформація про реєстрацію до 01.01.2013 р. Головним управлінням земельних ресірсів виконавчого органу Київради (КМДА) земельної ділянки з обліковим номером 79:142: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, про яку йдеться у позовній заяві [PERSON] , до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві не передавалась, у зв"язку з чим відомості про вказану земельну ділянку у Головному управлінні Держгеокадастру у м. Києві, відсутні. Відповідач Київська міська рада надіслала відзив на позовну заяву. (а.с. 47) Зазначає, що рішенням КМР від 24.12.2009 № 1193/3260 «Про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] » було затверджено технічну документацію щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку. Пунктом 3.6 вказаного рішення вказано, що [PERSON] повинен у місячний термін звернутися до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради із клопотанням щодо організації робіт по винесенню меж земельної ділянки в натурі та виготовленню документа, що посвідчує право приватної власності на земельну ділянку, проте інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі в Департаменті відсутня. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22.07.2021 року закрито підготовче провадження у справі. Справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Представник позивачки надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились, про місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертались. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . (а.с. 5) Позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON] та після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , є єдиним спадкоємцем першої черги останнього за законом. Спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена 16.10.2013 р. Корецькою державною нотаріальною конторою, що підтверджується витягом про реєстрацію спадкової справи. (а.с. 6) Постановою від 09.02.2021 р. державного нотаріуса Корецької державної нотаріальної контори було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документа. (а.с. 13) Звертаючись у суд з даною позовною заявою, [PERSON] посилається на те, що 04.03.2021 р. вона зверталася до Київської міської ради із заявою про завершення приватизації земельної ділянки після смерті [PERSON] . Проте згідно відповіді № 0570202/1-5454 від 12.03.2021 р. Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу КМР (КМДА) їй фактично було відмовлено у праві завершити приватизацію у зв"язку з тим, що після прийняття рішення КМР про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] не отримав державний акт на земельну ділянку та не зареєстрував право власності. (а.с. 16) Позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] , площею 0,10 га, та одержання документів на її ім`я, що посвідчують право власності на вказану земельну ділянку, приватизацію якої розпочав [PERSON] , який помер [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що 24.12.2009 р. Київської міської радою прийнято рішення № 1191/3260 про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] , площею 0,10 га. (а.с. 18) Згідно з частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Європейський суд з прав людини, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine); «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоби його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення від 10 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland) (рішення від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine). У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до статті 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. Разом із тим, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, провадження 14-652цс18, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17, що свідчить про сталість судової практики у вирішенні питання права на завершення приватизації земельної ділянки. Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Так, зокрема, статтею 118 ЗК України (у редакції серпень 2003 року) визначено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] відповідно до рішення Київської міської ради № 1191/3260 отримав у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] , площею 0,10 га. Після цього він замовив та розробив технічну документацію про перенесення меж земельної ділянки в натуру та складання державного акту. Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до законодавства України, проте не завершив її у зв`язку зі смертю, а тому право на завершення приватизації мають його спадкоємці. Особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця. Предметом спору у цій справі є визнання права на завершення приватизації земельну ділянку у порядку спадкування, приватизація якої була розпочата, проте не завершена за життя спадкодавця. Оскільки [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, то вважається, що позивач набув права на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали [PERSON] на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved