Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

В позові до суду позивачка зазначила, що 17.02.2014 року уклала письмовий договір позики з відповідачем, який був нотаріально посвідчений і відповідно до якого вона позичила грошові кошти в сумі 14000 грн. на два місяці, а саме: з 17.02. 2014 року по 17.04.2014 року. Відповідач свої зобов"язання щодо вчасного повернення позики не виконав. Вважає, що відповідач у відповідності до вимог ст.625 ЦК України зобов"язаний сплатити на її користь 3% річних від простроченої суми, що становить за період з 18.04 по 14.05.2014 року - 31 грн. 05 коп. Також вважає, що відповідач не виконуючи грошового зобов"язання щодо повернення їй позики завдав моральної шкоди, яка виразилася в її переживаннях та стражданнях в зв"язку з тим, що відповідач не має наміру повернути кошти, вона розраховувала на вчасно повернуту позику, яка їй необхідна для власного проживання, придбання ліків.Думка її про те, що її кошти не будуть повернуті взагалі або ж через значно триваліший час, тримали її у постійній нервовій та психологічній напрузі та створювали життєвий дискомфорт та психічне навантаження.Моральну шкоду вона оцінює в 4000 грн. В позові до суду просила стягнути з відповідача на її користь 14000 грн. заборгованості за договором позики, 31 грн. 05 коп. процентів за невчасне виконання грошового зобов"язання по поверненню позики за договором, 4000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, 2500 грн. витрат на правову допомогу та судові витрати у вигляді сплати судового збору. В суді позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково на суму 14000 грн. заборгованості за договором позики.В іншій частині позовні вимоги не визнав.При цьому пояснив, що відповідно до ст.625 ЦК України враховується як індекс інфляції так і три проценти річних, а позивачкою заявлена тільки вимога щодо трьох процентів річних.Посилання позивачки на завдану моральну шкоду доказами не підтверджується. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи суд приходить до слідуючого висновку. З матеріалів справи вбачається, що 17.02.2014 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) був укладений письмовий договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу, [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №79. Відповідно до умов вказаного договору позики відповідач розуміючи значення своїх дій без будь-якого примушення, як фізичного, так і морального, позичив у позивача, без сплати відсотків за користування грошовими коштами, грошові кошти в сумі 14000 грн. Грошові кошти за договором позики передані відповідачу, як позичальнику, до підписання даного договору і підписання даного договору сторонами підтверджує даний факт. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.2 та ч.4 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Частиною 1 ст.209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках встановлених законом або домовленістю сторін. З наведеного, укладений договір позики грошових коштів між сторонами, є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст.ст.209, 639, 1047 ЦК України,так як між сторонами за попередньою домовленістю був укладений договір позики у письмовій формі з обов"язковим нотаріальним посвідченням. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов"язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Пунктом 7 договору позики від 17.02.2014 року передбачено, що сторони домовились про те, що факт повного розрахунку між сторонами за даним договором підтверджується заявою позикодавця, яким є позивач. Відповідач не виконав покладене на нього грошове зобов"язання в строк та в порядку, передбаченому договором позики від 17.02.2014 року, не повернувши позику у вигляді грошової суми в розмірі 14000 грн. в строк до 17.04.2014 року, про що свідчить відсутність заяви позивача про повернення позики. Тому, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 14000 грн. обгрунтовані і підлягають задоволенню, проти чого не мав заперечень і представник відповідача. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач вчасно не повернув борг він зобов"язаний сплатити на користь позивача 3% річних від простроченої суми, яка складає суму позики в розмірі 14000 грн., так як відповідач прострочив виконання грошового зобов"язання з 18.04 по 14.05.2014 року, а тому розмір процентів за невчасне виконання грошового зобов"язання складає 31 грн. 05 коп. (14000 грн. (сума позики), 1,15 грн. (сума грошового зобов"язання за прострочення виконання за один день) х 27 днів (дні прострочення виконання грошового зобов"язання) = 31 грн. 05 коп.) Тому, вимоги позову в цій частині обгрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України передбачен, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю вини. Суд вважає, що внаслідок не виконання відповідачем грошового зобов"язання щодо повернення позивачу позики, наданої на підставі договору позики від 17.02.2014 року в строк до 17.04.2014 року позивач зазнала не мало переживань та страждань з приводу того, що відповідач не має наміру повернути кошти, які належать позивачу і який розраховував на її повернення в строки та в розмірі встановленому в договорі. Суд вважає, що позивачкою є доведена завдана їй моральна шкода, а саме посилання на те, що її думка про те, що кошти не будуть повернути взагалі або через значно триваліший час, тримали її у постійній нервовій та психологічній напрузі та створювали життєвий дискомфорт та психічне навантаження. Враховуючи принципи розумності та справедливості суд вважає, що розмір моральної шкоди позивачкою значно завищений, а тому підлягає частковому задоволенню. В позові до суду позивачка просила стягнути з відповідача судові витрати на юридичну допомогу в розмірі 2500 грн., сплачені відповідно до квитанції. На а.с.21 є квитанція Приватбанку від 02.06.2014 року про перерахування позивачкою на рахунок [PERSON] 2500 грн .за юридичні послуги. Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 30.05.2014 року на а.с.22 [PERSON] уповноважує [PERSON] бути її представником в судових органах України будь-якої ланки.Строк дії довіреності до 30.05.2017 року. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Враховуючи наведене, витрати на правову допомогу представнику сторони нормами цивільно-процесуального кодексу не передбачені. Тому, відсутні правові підстави для стягнення таких витрат з відповідача на користь позивачки. Витрати позивачки пов"язані з оплатою судового збору підлягають стягненню на її користь з відповідача у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial