Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач 07 березня 2019 року звернувся до суду з позовом, у якому просив усунути перешкоди у його спілкуванні з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , шляхом виділення часу для спілкування без присутності матері, з врахуванням та дотриманням поточного режиму для дитини, встановивши такий графік побачень: - щотижня з 15.00 год. п`ятниці до понеділка 08.00 год., але не пізніше початку навчання в садочку/школі; - дозволити [PERSON] щотижня по п"ятницях забирати дітей з садочку/школи після закінчення навчання та привозити в понеділок на навчання до садочку/школи; - у всі офіційні святкові та вихідні дні, канікули в садочку/школі а також на день народження дітей, або за домовленістю із відповідачем - на другий день після дня народження дитини; - надати позивачеві можливість спільно відпочивати влітку з дітьми, не менше ніж два тижня щомісяця з червня по серпень щороку, разом їздити до моря, святкувати різдвяні свята; - у разі неможливості побачень із дитиною у визначений день батько повідомляє матір про такі зміни; - у випадку хвороби дитини, незадовільних погодних умов, за взаємною згодою батьків допускається перенесення зустрічі з дітьми на іншу дату та час; - спілкування позивача з дітьми повинне відбуватися без супроводу матері за місцем проживання позивача [ADDRESS] ); - під час спілкування з дітьми батько та мати зобов"язані створювати умови, які не шкодять життю та здоров`ю, а також моральному стану дитини, не перешкоджати в спілкуванні з дітьми іншому із батьків; - не обмежувати позивача у спілкуванні із дітьми засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку. У обгрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що сторони з 28 жовтня 2013 року по 19 грудня 2018 року перебували у шлюбі та є батьками двох малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] , які проживають з матір"ю; рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2019 року місце проживання дітей визначено з матір`ю. Позивач проживає окремо від дітей та бажає особисто брати участь у їх вихованні і бачитися з ними, регулярно сплачує аліменти на їх утримання та створив у своєму будинку всі умови для проживання дітей, має добрі стосунки із сином, але відповідач не надає йому можливість бачитись з дітьми. Встановлення графіку побачення з дітьми за місцем проживання відповідача та у її присутності позивач вважає неприпустимим, оскільки це є принизливим для нього та не та відповідає інтересам дитини, оскільки через негативне ставлення відповідача до [PERSON] він буде обмежений вільно спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні. Крім того, встановлення графіку зустрічей у м.Миколаєві обумовлене також бажанням матері позивача [PERSON] спілкуватися з онуками та наявністю кращих можливостей у м.Миколаєві для відпочинку та розвитку дітей. Ухвалою суду від 02 квітня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та третіх осіб. Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року до участі у справі як третю особу залучено належний орган опіки та піклування - Орган опіки та піклування Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області, який 17 травня 2021 року у зв"язку з ліквідацією Березанської РДА вилучено з числа третіх осіб та залученоОрган опіки та піклування виконавчого комітету Коблівської сільської ради до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову. 13 січня 2020 року вилучено Службу у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації з числа третіх осіб у справі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суду пояснив, що відповідач дозволяє йому спілкуватися з дітьми лише у її будинку, який є чужим для позивача, на дітей здійснюється психологічний тиск; просив не враховувати висновок Органу опіки та піклування Березанської РДА, який вважає упередженим, неправдивим та складеним корумпованими особами, натомість підлягає врахуванню висновок Органу опіки та піклування Коблівської сільської ради як такий, що відповідає дійсності; пояснив, що припинив сплачувати аліменти на утримання дітей та надавати їм матеріальну допомогу до моменту, коли почне їх бачити, так як відповідач намагається його позбавити батьківських прав; крім того, відповідач не просила придбати коляску та ліки і повернула посилку з речами; з приводу перешкод у спілкуванні з дітьми звертався до поліції та органу опіки та піклування; забрав сина з дитсадка до себе жити, так як має на це право, бажав з ним спілкуватися, психологічний стан дитини був чудовий, а психологічну травму син міг отримати у зв"язку з тим, що відповідачка також забирала його без узгодження з позивачем, ненавидить позивача, а тому не дозволяє дітям з ним бачитися. Просив також не враховувати висновок психолога як такий, що складений непрофесійно. Представник відповідача адвокат Дорошенко А.В. просила у позові відмовити, посилаючись на недоведеність викладених позивачем обставин щодо перешкоджанню йому відповідачем у спілкуванні з дітьми та негативну поведінку позивача, який ні разу не був на побаченнях з дітьми та вкрав сина з дитсадка і утримував його 4 місяці, за цей час не дозволяв матері бачитися з сином, у якого почались розлади здоров"я та психологічні проблеми, пов"язані із спілкуванням з батьком. Вважала, що психо-емоційний стан сина та те, що донька батька зовсім не знає, перешкоджає задоволенню позовних вимог, оскільки має бути забезпечений пріоритет прав дитини, тому зустрічі позивача з дітьми мають відбуватися у присутності матері один раз на місяць у останню неділю місяця. Зазначала про наявність заборгованості позивача зі сплати аліментів на утримання дітей та дружини. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що не створює позивачеві перешкод у спілкуванні з дітьми, проте він лише двічі зустрічався з дітьми після прйняття ініційованого ним рішення ООП; вважала, що позивач може спілкуватися з дітьми без її участі тільки коли налагодить з ними контакт, так як донька його взагалі не знає. 23 квітня 2019 року відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що проти спілкування позивача з дітьми не заперечує, перешкод не вчиняє, лише просила не забирати дітей надовго, в силу малого віку та щоб не порушувати нормальний режим життя сина, який відвідує дитячий садок, лікаря-логопеда та психолога. Встановлений порядок для спілкування позивача з дітьми відповідно до висновку органу опіки та піклування Березанської районної державної адміністрації від 05 березня 2019 року за №172/17/01-3/32/19 позивач жодного разу не виконав, спроби домовитися з нею щодо зустрічі з дітьми не робив. Їх донька [PERSON] позивача не пам`ятає, оскільки він з нею не спілкувався та не цікавився нею, спілкування з батьком без присутності матері може спричинити дитині моральну травму, а позивач не має навичок піклування про дитину. Син проходив реабілітацію з приводу тяжкої психологічної травми, що спричинив йому позивач, тому його спілкування з позивачем може зашкодити здоров`ю дитини. У серпні 2018 року позивач силою відібрав сина із дитячого садочка та 4 місяці переховував його від неї, утримував дитину у незнайомому приміщенні, перешкоджав розвитку дитини, щодо нього вчинялося психічне насильство, після повернення дитини позивач шантажує відповідача повторним відібранням сина, погрожуючи насильством. У с. Коблеве, де проживають діти, у достатній мірі наявні місця для дитячого відпочинку, так як село є курортною зоною, у вихідні дні діти відвідують розважальні заклади, басейн у м. Южному, для спілкування позивача з дітьми та літнього відпочинку є всі умови; спільне спілкування дітей, батька та бабусі у її присутності є більш сприятливе, ніж окреме; щотижневі перевезення дітей до батька у м.Миколаїв є небезпечними та можуть зашкодити їх життю та здоров`ю, оскільки позивач, як водій, неодноразово притягувався до відповідальності за порушення ПДР та вчинення аварійних ситуацій; доньці треба звикнути до батька; з моменту народження дітей позивач уникає від їх навідування та піклування під час їх хвороби дітей; перешкод у спілкуванні позивача з дітьми під час складних погодних умов за місцем проживання дітей немає. Просила суд у задоволенні позову про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні дітей відмовити у повному обсязі. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] позовні вимоги [PERSON] , підтримала, пояснила, що вона та її син [PERSON] бажають бачити дітей, проте коли вони приїжджали до дітей, двір відповідача був зачинений. Представник органу опіки та піклування Агафонова Г.В. підтримала наданий органом опіки та піклування висновок щодо суті спору, пояснила, що при спілкуванні з дітьми у присутності представників органу опіки за місцем їх проживання позивача до будинку [PERSON] не впустили, спілкування відбувалось у дворі, проте малолітній [PERSON] , хоча і не боявся батька, проте не побажав до нього вийти; бабусю, [PERSON] , до двору не впустили. У судове засідання, у якому постановлено судове рішення по суті, відповідач [PERSON] , третя особа [PERSON] та представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Коблівської сільської рад, повідомлені належним чином про місце, дату і час судового засідання, не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи не надавали, представник Органу опіки та піклування надала заяву про розгляд справи без її участі. Оскільки вказані особи висловили свою позицію щодо суті спору та їх подальша неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на підставі ст.223 ЦПК України постановив розглянути справу без їх участі. Враховуючи позицію учасників справи та їх представників щодо недосягнення дітьми віку, у якому б вони розуміли суть спору та могли б без впливу однієї із сторін висловити свою думку щодо суті спору, суд постановив провести розгляд справи без виклику малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 28 жовтня 2013 року, який було розірвано рішенням Корабельного районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2018 року (а.с.41). Сторони мають малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.8, 9), які проживають з відповідачем [PERSON] , що підтверджено довідкою-характеристикою Коблівської сільської ради (а.с.170-171). Рішенням Корабельного районного суду Миколаївської області від 15 січня 2019 року місце проживання дітей визначено разом з їх матір`ю [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.40, 42-48). Цим же рішенням встановлено, що 31 серпня 2018 року [PERSON] без погодження з [PERSON] забрав з дитячого садка в с.Коблеве сина [PERSON] і вивіз його до свого місця поживання у [ADDRESS] ; з 05 січня 2019 року малолітній [PERSON] проживає разом з матір"ю. Позивач проживає окремо від відповідача та дітей у м.Миколаєві з матір"ю, [PERSON] , у власному будинку, у якому створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, що підтверджено копією акта обстеження умов проживання сім"ї (а.с.7, 10, 11, 20). На час звернення до суду заборгованість позивача по сплаті аліментів на утримання дітей та відповідача була відсутня (а.с.13-14); у подальшому позивач припинив сплачувати аліменти. [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем своєї діяльності (а.с.16-19). З характеристики на вихованця Коблівського закладу дошкільної освіти "Сонечко" [PERSON] вбачається, що мамою дитини [PERSON] налагоджена співпраця з педагогами, вона відвідує батьківські збори, надає посильну допомогу в організації навчально-виховного процесу, в дошкільний заклад дитину приводить та забирає сама; батько участі у вихованні дитини не бере, жодного разу у навчальному закладі його не бачили (а.с.50). Згідно з висновком психологічного обстеження дитини від 11 лютого 2019 року, проведеного психологом Коблівського ЗДО "Сонечко", для збереження психічного стану здоров`я, [PERSON] необхідно створити спокійні умови проживання без зіткнення із стресовими факторами, для профілактики тривожності необхідно не допускати спілкування з дитиною в стані надмірного емоційного збудження (а.с.51). Довідкою психіатра КЗ "Южнянська міська лікарня" Одеської області від 15 лютого 2019 року підтверджено, що [PERSON] страждає на гіперкінетичний розлад поведінки та специфічний розлад речової артикуляції, дитині призначено медикаментозне лікування та рекомендовано уникати стресових ситуацій, створювати спокійну обстановку в сім`ї (а.с.52). Відповідно до повідомлення лікаря [PERSON] перебуває на обліку у КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги "Коблеве" Коблівської сільської ради" з березня 2018 року, має дефекти мовлення, які виражаються у нечіткій вимові та розлади у психологічному стані, з квітня 2018 року стан дитини покращився (а.с.59). Висновком логопеда також підтверджена необхідність уникнення дитини від стресових ситуацій (а.с.53). 24 квітня 2018 року до ЄРДР за №120181501450000212 внесено відомості за заявою [PERSON] про те, що 20 квітня 2018 року приблизно о 17.00 год. [PERSON] , перебуваючи неподалік житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді забою - гематоми внутрішньої поверхні правого плеча (а.с.54), за результатами розгляду заяви перевірку припинено за відсутністю факту вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення (а.с.55-58). Орган опіки та піклування Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області 05 березня 2019 року надав висновок про встановлення днів спілкування [PERSON] з малолітніми дітьми щонеділі у присутності мами [PERSON] (а.с.49, 95). Посилання відповідача на те, що позивач не спілкується з дітьми у визначений органом і піклування день (неділю), підтверджено актами обстеження житлово-побутових умов, складеними працівниками та депутатами Коблівської сільської ради 07 квітня 2019 року, 19 травня 2019 року, 16 червня 2019 року, 28 липня 2019 року, 18 серпня 2019 року та 09 жовтня 2019 року, які містять, зокрема, відомості, про неприїзд позивача у визначені дні до дітей (а.с.163-168), що позивачем фактично визнається та не спростовано. Розпорядженням Коблівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №210 від 06 серпня 2021 року (а.с.199-200) затверджено висновок органу опіки та піклування Коблівської сільської ради про визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яким встановлено порядок спілкування [PERSON] з малолітніми дітьми, а саме першого разу в понеділок 02 серпня 2021 року о 15.00 год. в присутності матері [PERSON] , членів комісії Коблівської сільської ради, в подальшому - щонеділі в присутності матері [PERSON] (а.с.201-202). Виконання зазначеного рішення в частині спілкування 02 серпня 2021 року підтверджене актом візиту (а.с.206). Суд не бере до уваги як недопустимі докази лист настоятеля церкви [PERSON] (а.с.15), який містить пояснення вказаної особи щодо бесіди зі сторонами, та лист Служби у справах дітей Березанської РДА в частині викладу обставин зустрічі позивача з дітьми 25 травня 2019 року, який є фактично поясненнями начальника вказаної Служби [PERSON] щодо подій, свідком яких вона була, враховуючи, що така форма надання пояснень свідків не передбачена ЦПК України. Разом з тим, у іншій частині лист Служби у справах дітей Березанської РДА містить офіційне підтвердження надання позивачеві можливості спілкування з дітьми за місцем проживання відповідача 25 травня 2019 року. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як визначено ст.ст.150, 151 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація) 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитини має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Отже, позивач як батько малолітніх [PERSON] та [PERSON] має однакові з відповідачем права виховання дітей і спілкування з ними; з врахуванням відсутності заперечень відповідача проти побачень позивача з дітьми підстави для усунення його від спілкування з дітьми відсутні. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Обставини щодо створення відповідачем перешкод позивачеві у спілкуванні з дітьми у позовній заяві не викладені та, відповідно, у судовому засіданні не доведені. Разом з тим, з метою реалізації прав позивача на спілкування та виховання дітей, а також прав дітей на спілкування з батьком та необхідність їх повноцінного, різнобічного розвитку і виховання, що відповідатиме інтересам дітей, враховуючи тривалі неприязні відносини сторін, стан здоров"я дітей, у тому числі психологічний стан малолітнього [PERSON] , суд вважає за необхідне визначити спосіб, місце і час спілкування позивача з дітьми та його участі у вихованні дітей з врахуванням висновку, наданого органом опіки та піклування Коблівської сільської ради за місцем проживання дітей, обгрунтованість якого сторонами не оспорюється та який складено з урахуванням позиції сторін, інших обставин їх відносин. Відповідно до абзацу 4 п.73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей. Згідно з підпунктом 4 пункту "б" частини першої статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування віднесено до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, які, відповідно до частино 6 статті 59 вказаного Закону, у межах своїх повноважень приймають рішення. Враховуючи, що висновок Органу опіки та піклування Коблівської сільської ради щодо визначення способу участі [PERSON] затверджено розпорядженням Коблівського сільського голови, тобто без дотримання зазначених вимог, а відомості про прийняття рішення Березанської РДА на підставі висновку органу опіки та піклування районної державної адміністрації суду не надані, право позивача на спілкування з дітьми та їх виховання підлягає захисту судом. Суд враховує відсутність згоди між сторонами щодо порядку участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними, а тому такий порядок підлягає встановленню в судовому порядку. Виходячи із встановлених обставин справи, суд вважає, що проведення тривалих та частих зустрічей батька з дітьми без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дітей, оскільки між позивачем та дітьми відсутній сталий психологічний зв`язок та діти, враховуючи їх вік та тривале проживання з матір`ю, повноцінно не сприймають позивача, як батька. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дітьми необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності дітей до батька. Тому, з урахуванням змісту позовних вимог, встановлених обставин справи та висновку Органу опіки та піклування Коблівської сільської ради щодо визначення способу участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей, наданий на виконання ст.19 СК України, суд вважає можливим визначити спосіб участі позивача [PERSON] у вихованні та спілкуванні із сином [PERSON] та донькою [PERSON] шляхом встановлення днів спілкування щонеділі з 10.00 год. до 16.00 год. в присутності матері [PERSON] . Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 384,20 грн.

Outcome: partial