Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13.08.2008 по справі №2-1135/2008 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] для утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 200 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Присуджені аліменти на даний час є замалими. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки сума отримуваних аліментів не забезпечує належного утримання дитини, не відповідає встановленим вимогам закону, позивач просить збільшити розмір таких з 200 грн. до 2000,00 грн. Відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, яким заперечує позовні вимоги у зв"язку з відсутністю підстав для збільшення розміру аліментів, передбачених ст. 192 СК України. Зміна прожиткового мінімуму, підвищення цін на товари не є підставою для збільшення розміру аліментів, що підтверджується постановою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі N 459/2181/17. Крім того зазначив, що позивач не надала жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог, в т.ч. щодо зміни обставин, що служили б підставою для перегляду розміру аліментів. Суд повинен прийняти до уваги, що матеріальне становище відповідача погіршилось: не працює, підприємницькою діяльністю не займається, що підтверджується довідкою Вилоцької селищної ради №634. Окрім цього, збільшилась кількість членів сім`ї відповідача, оскільки 10.09.2011 року було укладено шлюб з [PERSON] , [INFO] . Сім`я відповідача складається з дружини [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , які перебувають на його утриманні. Відповідно до довідки Вилоцької селищної ради №663 дружина відповідача [PERSON] не працює, підприємницькою діяльністю не займається. Син [PERSON] та дочка [PERSON] часто хворіють простудними захворюваннями, потребують постійних витрат на лікування. Окрім цього дружина [PERSON] перенесла операцію в 2019 році у зв`язку з чим не може виконувати роботи з фізичними навантаженнями та знайти відповідну роботу. Представник позивача обставини та вимоги позову підтримав. Представник відповідача проти позову заперечував, у його задоволенні просив відмовити з підстав наведених у відзивів. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13.08.2008 по справі №2-1135/2008 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] для утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 200 гривень на дитину до досягнення нею повноліття (а.с.11-11 зв.с.). На переконання суду, розмір аліментів, визначений рішенням суду 13.08.2008 року, є недостатнім для забезпечення належного утримання дитини, її потребам, враховуючи принципи розумності та справедливості. Рішення суду від 13.08.2008 року не містить даних про стан здоров"я одержувача аліментів. У свою чергу позивач [PERSON] є інвалідом І групи, що стверджується відповідним посвідченням виданого 21.12.2010 року (а.с.7). Сім"я позивача складається з неї та доньки (а.с.8). Суд також враховує обставини зазначені у відзиві на позовну заяву: відповідач створив нову сім"ю. Його сім"я складається: дружина - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] (а.с.28). Обставину відзиву про те, що дружина перебуває на утриманні відповідача суд відхиляє, оскільки захворювання його дружини, перенесена нею операція не свідчить про те, що дружина відповідача обмежена у дієздатності, а він є її піклувальником (а.с.34). Відповідно до довідки Вилоцької селищної ради №663 дружина відповідача [PERSON] не працює, підприємницькою діяльністю не займається. Син [PERSON] та дочка [PERSON] часто хворіють простудними захворюваннями (а.с.28-39). У той же час ці обставини, а також обставини на які посилається відповідач, не можуть слугувати для визначення розміру аліментів у розмірі меншому ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв"язку з чим заперечення відповідача в цій частині суд відхиляє. Також суд зазначає, що помилковим є посилання представника відповідача на Постанову Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, оскільки у цій справі Суд скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції зазначив, що апеляційний суд приймаючи рішення про часткове задоволення позову, визначивши аліменти на утримання дітей у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, у зв`язку зі зміною законодавства, не звернув увагу на те, що розмір аліментів на утримання дітей, відповідно до положень частини третьої статті 181 СК України фактично не визначений, а стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства, яке визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК Українивизначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року N 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні спору, суд враховує, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Українипри розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Суд констатує, що згідно п.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На переконання суду, раніше визначений судом розмір аліментів є недостатнім для належного утримання дитини сторін, а встановлені в судовому засіданні обставин свідчать про погіршення матеріального стану та стану здоров"я одержувача аліментів. Також суд враховує, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Поряд з цим, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини у сумі 2000 гривень щомісячно на дитину, позивачем не підтверджено належними доказами обґрунтованість такого розміру аліментів. За встановлених обставин позов підлягає до часткового задоволення, з прийняттям рішення про збільшення розміру стягуваних аліментів з 200 гривень до 1500 гривень. Судові витрат від оплати яких позивач звільнена, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial