Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON],\~\~[PERSON], [PERSON], треті\~особи без\~самостійних вимог: [PERSON], Рожнівської сільської\~об"єднаної\~територіальної громади, відділ опіки та піклування Косівської районної державної адміністрації про визнання недійсними правочинів. Позивач [PERSON] у своїх заявах від 18.01.2018 року позов [PERSON] підтримав повністю, а справу просить розглядати у його відсутності. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали повністю, суду пояснили, та в позовній заяві і заяві про збільшення позовних вимог від 20.12.2017 року позивач [PERSON] зазначив, що із обяви Косівської районної газети «Гуцульський край» від 01.08.2014 року позивачам стало відомо, що відповідач [PERSON] втратила свідоцтво на право власності на житловий будинок, що знаходиться по вул. Центральній, 95 (Головна 95) в с. Кобаки, Косівського району. Така інформація їх насторожила, оскільки ніколи й мови не було між ними, всіма спадкоємцями першої черги, що хтось із них буде оформляти свідоцтво про право власності на спадкове нерухоме майно. Проте, як їм стало відомо пізніше, на ім»я відповідачки [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.01.1998 року, відповідно до якого, спадкоємцем померлого 02.11.1996 року [PERSON] до всього майна є його дружина [PERSON]. [PERSON] ж, 22.01.1998 року [PERSON] отримала такі ж свідоцтва про право на спадщину за законом і на земельну ділянку, і на грошовий вклад. Після цього, вона отриманим майном розпорядилась на свій розсуд, подарувавши вказане майно 15.10.2014 року своїй онуці Стеф»юк [PERSON], яка в свою чергу 16.11.2015 року передарувала це ж майно своїй малолітній доньці Стеф»юк [PERSON] в особі її законного представника батька [PERSON]»юка [PERSON]. Згідно остаточно змінених позовних вимог, [PERSON] просив визнати незаконними та скасувати всі вищенаведені правовстановлюючі документи видані на дане майно всупереч вимог закону на ім»я відповідачів, та визнати за ним право власності на частку у спадковому майні, зокрема на 1/2 частину будинку та 1/2 частину земельної ділянки за адресою вул. Центральна 95 (Головна 95) в с. Кобаки, Косівського району. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] по довіреності [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що даний будинок був побудований відповідачкою [PERSON] разом з її померлим чоловіком без допомоги дітей. На час смерті чоловіка відповідачки [PERSON], в будинку були прописані тільки померлий [PERSON] та його дружина, [PERSON] В 1998 році [PERSON] оформила всі документи на себе і про даний факт позивачі знали. Після 1998 року [PERSON] почав проживати в даному будинку, однак він часто вчиняв скандали та сварки і будь-якої допомоги по господарству своїй матері [PERSON] не надавав. Свою хату [PERSON] подарувала внучці, яку виховала особисто і яка буде її доглядати, а сини їй будь-якої допомоги не надавали. Крім того, всі правовстановлюючі документи на спірне майно відповідачкою [PERSON] було оформлено правомірно. Дитина, на користь якої складено договір дарування зареєстрована в даному ж будинку, хоча на даний час там не проживає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що позивач [PERSON] матері по господарству не допомагав, і приписався до спірного житлового будинку без відома матері. Про звернення матері до нотаріальної контори за виготовленням документів [PERSON] і [PERSON] знали і з їх боку ніяких заперечень не поступало, за документами мама ходила особисто. Представник Рожнівської сільської Ради ОТГ, в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою, в якій справу просить розглядати без участі представника сільської Ради. Представники відділу опіки та піклування Косівської районної державної адміністрації, [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні надавали пояснення, вирішення справи довіряли на розсуд суду, наголошуючи, щоби при цьому, не були порушені права неповнолітньої дитини. Вислухавши сторони, їх представників та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. У Постанові Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, також зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Дана справа неодноразово розглядалася в апеляційній та касаційній інстанціях. 08.11.2017 року [PERSON] Спеціалізований Суд України своєю ухвалою скасував рішення першої та апеляційної інстанції, вказавши при цьому допущені судами порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. А у відповідності до ч.5 ст. 411 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, в звязку з якими скасовано судові рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. А тому, з урахуванням висновків викладених в ухвалі [PERSON] Спеціалізованого Суду України, які є обовязковими для суду першої інстанції, ухвалюючи судове рішення по даній справі, суд виходив з наступного. Згідно вимог ст.ст. 71, 80 ЦК УРСР (в ред.1963 року), загальний строк\~для захисту\~права за\~позовом особи,\~право якої\~порушено (позовна\~давність),\~встановлюється в\~три роки.\~Закінчення строку\~позовної давності\~до пред'явлення\~позову є\~підставою для\~відмови в\~позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. А тому, хоча загальний строк позовної давності на звернення особи до суду з даним позовом вже минув, суд вважає, що порушене право підлягає захисту, оскільки як було встановлено в судовому засіданні, після смерті [PERSON] у жодного із членів сім"ї останнього не виникало підстав вважати, що майнове (спадкове) право когось із них, буде порушено. Тобто, вони і далі продовжували спільно сім"єю проживати у спадковому будинку у мирі та злагоді, та користуватися спірним майном. Твердження ж відповідачів, про те, що всі члени сім"ї знали, що [PERSON] виготовляє правовстановлюючі документи на майно не знайшли свого підтвердження в суді, оскільки як пояснили відповідачі, [PERSON] для здійснення оформлення спадщини нікого не уповноважувала, і по всі документи ходила особисто. Тобто позивачі не знали, що [PERSON] виготовляла якісь документи, як і не могли знати, що в результаті цього, право когось із них буде порушене. А про втрату свідоцтва про право власності позивачам стало відомо із оголошення, розміщеного в Косівській районній газеті «Гуцульський край» від 01.08.2014 року. Відповідно до статей 524, 529 ЦК Української PCP, чинного на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Згідно ст.ст. 120, 121, 123 ЦК Української PCP (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Тобто, всі члени колгоспного двору мали рівні частки на праві сумісної власності. 15 квітня 1991 року набрав чинності Закон України «Про власність», яким передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Згідно із розясненнями Пленуму Верховного Суду України, які викладені в п. 6 постанови від 22 грудня 2005 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами та доповненнями), положення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Як видно із довідки виконкому Кобаківської сільської ради від 04 грудня 2015 року № 292 (а.с.239 Т.1), спірне господарство станом на 15 квітня 1991 року відносилось до суспільної групи - «колгоспний двір» та станом на 15 квітня 1991 року в господарстві були зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], який згідно погосподарської книги був зареєстрований за адресою цього господарства з 19 грудня 1985 року. Тобто, оскільки згідно правового статусу, спірний житловий будинок за адресою вул. Головна (бувша Центральна), будинок 95 в с. Кобаки Косівського району, Івано-Франківської області відносився до колгоспного двору, то на час припинення колгоспного двору (станом на 15 квітня 1991 року), кожен із членів колгоспного двору, а саме: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мали право на частку в даному майні в рівних долях, а саме, по 1/3 частині спірного будинковолодіння. Це було встановлено і судом касаційної інстанції. А тому, після смерті [PERSON] (Філипа) [PERSON], який помер 02.11.1996 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 26.03.1997 року (а.с.38 Т.1), спадщина відкрилася саме на його 1/3 частину в даному майні. При цьому, згідно довідки виконкому Кобаківської сільської ради від 04 грудня 2015 року № 292 (а.с.240 Т.1), в фактичне володіння майном в господарстві за адресою вул. Головна (бувша Центральна) будинок № 95 с. Кобаки Косівського району Івано-Франківської області після смерті [PERSON] Філька [PERSON], вступили: [PERSON] 28.08.1935 р.н дружина; [PERSON] 04.05.1965р.н. син; [PERSON] [INFO] син; [PERSON] [INFO] донька. Як було передбачено ст.ст. 548-549 ЦК УРСР (в ред. 1963 року),для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини .\~Визнається,\~що спадкоємець\~прийняв спадщину: 1)\~якщо він\~фактично вступив\~в управління\~або володіння\~спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, відповідно до законодавства чинного на час відкриття спадщини, після смерті спадкодавця всі спадкоємці прийняли спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном. Тобто 1/3 частина спадкового майна підлягала поділу на чотирьох осіб, в результаті якого, кожному із спадкоємців мало би перейти у спадок по 1/12 частині спадкового майна після смерті [PERSON] Однак, всупереч чинним на час відкриття спадщини нормам закону, відповідачка [PERSON] 22.01.1998 року отримала свідоцтва на право на спадщину серії ААІ № 738713 за реєстровим № 120-Д (а.с.7 Т.1) та серії ААІ № 738799 за реєстровим № 119-Д (а.с.8 Т.1), які слід скасувати. А також, зважаючи на те, що правовстановлюючим документом на 1/2 частку будинковолодіння за [PERSON] було свідоцтво про право власності, видане Кобаківською сільською Радою 09.12.1996 року згідно рішення Кобаківської сільської Ради за № 67 від 20.11.1996 року тобто після смерті [PERSON], що стверджується довідою-характеристикою виданою Коломийським МБТІ від березня 1997 року за № 2365 (а.с.40 Т.1), то в зв"язку із цим як свідоцтво, так і рішення сільської ради підлягають скасуванню, і даний факт не підлягає доказуванню, оскільки такого ж висновку дійшов і касаційний суд. Таким чином, [PERSON], отримавши всупереч вимог закону документи на спірне майно в цілому, вона в подальшому подарувала його своїй онуці [PERSON] саме в цілому, а не в частині, зокрема, належну їй частку у майні (1/3 та 1/12). В подальшому, [PERSON] передарувала дане майно своїй малолітній доньці [PERSON], а тому, суд приходить до переконання про скасування даних договорів дарування, що тягне за собою і скасування рішення державного реєстратора про їх реєстрацію, при цьому, жодним чином права неповнолітньої дитини [PERSON] ніяким чином порушені не будуть. Відмовляючи позивачу у задоволенні його позовної вимоги щодо визнання за ним 1/2 частки житлового будинку та земельної ділянки, суд виходив з того, що в матеріалах справи містяться копії документів, а саме: 1) копія свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 21.05.1991 року видане на ім"я [PERSON] Філька [PERSON], згідно якого виконком Косівської районної ради підтвердив, що будинковолодіння в цілому, яке складається з житлового будинку і службових будівель і споруд в с. Кобаки, вул. Леніна № 95, Косівського району дійсно належить до колгоспного двору, головою якого є [PERSON] Філько [PERSON] (а.с.87-88 Т.2), і яке видане на підставі рішення Косівської районної ради від 08.05.1991 року № 77 та рішення виконкому Кобаківської сільської ради від 24.04.1991 року № 25 (а.с.91 Т.2); 2) копія Державного акту на право приватної власності на землю площею 0,455 га (в тому числі 0,25 для обслуговування житлового будинку та 0,205 га для ведення особистого підсобного господарства, виданого Кобаківською сільською радою в листопаді 1994 року на ім"я [PERSON] Філька [PERSON] (а.с.43 Т.1). Тобто, наявність вищенаведених документів дає сторонам можливість вирішити дане питання та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. При цьому, зважаючи на роки даної судової тяганини щодо вказаного майна, сторони-спадкоємці могли змінити своє бажання щодо отримання своєї частки у спадковому майні, або ж відмовитися від неї як взагалі, так і на користь когось із спадкоємців, і щодо цього, суду на момент розгляду справи, сторонами не надано відповідних доказів. Тобто, задовольнивши позовні вимоги [PERSON] в частині скасування усіх документів на спірне майно, суд привів сторони до їх початкового правового статусу та відновив право як спадкоємця не лише позивача, але і інших спадкоємців, які в подальшому, вправі оформити права на майно. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 15-16, 267, 316-319, 328 ЦК України, ст.ст. 80, 81, 528, 534, 549, 554 ЦК УРСР, та

Outcome: partial