Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.03.2013 року по 21.03.2016 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. За згодою сторін дитина залишилась проживати разом з матір"ю. Але відповідачка постійно чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, відмовляється надавати дозвіл на побачення з сином, приймати участь в його вихованні. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд: 1) Зобов"язати відповідачку не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO]; 2) Визначити позивачу наступні способи участі у спілкуванні з дитиною та у його вихованні, а саме: - мати право на особисті побачення з дитиною за місцем його проживання чи перебування, за місцем проживання позивача та на інших загальнодоступних місцях, без нагляду матері, кожного понеділка, середи, вечора п"ятниці (з 17 години до 00 годин) та суботи; - мати право на особисті побачення з дитиною на день його народження за місцем його проживання чи перебування, за місцем проживання позивача та інших загальнодоступних місцях, без нагляду матері; - мати право на необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв"язку, що не передбачають безпосереднього спілкування; - мати право на щорічний спільний відпочинок позивача з дитиною у літній період тривалістю 15 діб, без нагляду матері. 3) Стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні позивач та його представник уточнили свої позовні вимоги, просили їх задовольнити, а саме: 1) Зобов"язати відповідачку не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO]; 2) Визначити позивачу наступні способи участі у спілкуванні з дитиною та у його вихованні, а саме: - мати право на особисті побачення з дитиною за місцем його проживання чи перебування, за місцем проживання позивача та на інших загальнодоступних місцях, без нагляду матері, кожного вівторка та четверга з 17 до 20 години; - мати право на особисті побачення з дитиною на день його народження за місцем його проживання чи перебування, за місцем проживання позивача та інших загальнодоступних місцях, без нагляду матері кожної першої, третьої, п"ятої п"ятниці місяця (починаючи з 18 години п"ятниці до 18 години відповідної неділі); - мати право на особисті побачення з дитиною за місцем його проживання чи перебування, за місцем проживання позивача та в інших загальнодоступних місцях без нагляду матері на наступний день після дня народження - з 10 години кожного 10 вересня до 12 години наступного дня; - мати право на щорічний спільний відпочинок позивача з дитиною у літній період тривалістю 15 діб з 05.08 до 20.08; - мати право на необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв"язку, що не передбачає безпосереднього спілкування. 3) Стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору. Представник відповідачки на початку судового розгляду справи позовні вимоги не визнала. Пояснила, що відповідачка не чинить жодних перешкод у спілкуванні позивача з дитиною, а тому підстав для задоволення позову немає. У подальшому представник відповідачки у судове засідання не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Служби у справах дітей - в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу у відсутності представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.03.2013 року по 21.03.2016 року, що підтверджується рішенням суду про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. На даний час малолітній [PERSON] проживає разом із своєю матір"ю [PERSON] за згодою сторін. У своїх позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, що стало підставою для звернення його до суду з даним позовом. Як встановлено при розгляді справи, сторони по справі більше року проживають окремо, позивач не може у повному обсязі здійснювати свої батьківські права, оскільки у сторін виникають непорозуміння щодо участі позивача у вихованні дитини, визначення годин спілкування з дитиною та щодо інших питань, пов"язаних з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов"язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Частинами 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов"язані здійснювати свої батьківські обов"язки щодо дитини, мають право на спілкування з дитиною, її виховання. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Тобто права та обов"язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов"язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. 24.10.2016 року Службою у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації надано Висновок про участь батька [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON]. Так, відповідно до Висновку Служба вважає за доцільне встановити наступний графік спілкування батька з дитиною, а саме: - перша та третя субота місяця з 11 годині до 19 години; - друга та четверта неділя місяця з 11 до 19 години; - 07 лютого кожного року з 11 до 19 години; - 02 січня кожного року з 11 до 19 години; - необмежене телефонне спілкування. Заперечуючи проти позову, представник відповідачки вказував про те, що дитина ще дуже маленька, має графік сну, прийняття їжі, відвідування дитячого садочку, а також потребує постійного догляду, у зв"язку із станом здоров"я, а тому він вважає, що час зустрічей повинен визначатися саме з урахуванням графіку дитини, а також зустрічі повинні відбуватися у присутності матері, враховуючи вік дитини. Також представник зазначив, що графік, встановлений у Висновку, не у повній мірі відповідає інтересам дитини. Виходячи з наявних матеріалів справи та досліджених судом письмових доказів, а також того, що позивач має позитивні характеризуючи дані, має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні своєї дитини, а також те, що таке спілкування не перешкоджатиме розвитку дитини, наявність між сторонами суперечок щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини, суд вважає, що судом повинен бути визначений порядок участі позивача у вихованні його дочки [PERSON]. З урахуванням вищевикладеного, встановлених судом обставин справи, суд вважає, що для позивачів необхідно встановити наступний порядок участі у вихованні дочки, а саме: -кожної п"ятниці з 13 години до 20 години; -першої, третьої та п"ятої суботи кожного місяця з 10 години до 18 години; -другої неділі кожного місяця з 10 години до 18 години; -кожного року 10 вересня (наступний день після дня народження дитини) з 10 години до 18 години; -кожного року 17 серпня (день народження батька) з 10 години до 18 години. Суд вважає, що встановлення саме такого порядку зустрічей з дитиною для позивача буде повністю відповідати інтересам дитини, з урахуванням денного сну, графіку прийому їжі, стану здоров"я дитини, а також не буде порушувати права матері дитини [PERSON] на виховання та спілкування з дитиною. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з урахуванням Висновку Служби у справах дітей. На підставі викладеного,

Outcome: partial