Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, в якому вказала, що 14.04.2006 року сторони перебували у шлюбі, який 16.03.2010 року розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який залишився проживати з нею. З моменту розірвання шлюбу до 06.11.2013 року відповідач надавав різну матеріальну допомогу на утримання сина, середньомісячний розмір якої складав 737 гривень, яку потім було зменшено до 500 гривень і зупинено. У зв'язку з чим, вона звернулася до відповідача з листом про заборгованість по аліментам з 06.11.2013 року по 06.05.2014 року, та з проханням приймати участь у додаткових витратах, оскільки син є інвалідом дитинства. Однак відповідач матеріальної допомоги не надає, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно на утримання сина до досягнення ним повноліття, стягнути половину витрат на лікування дитини у розмірі 1256,13 гривень щорічно, стягнути половину вартості проживання в санаторії у розмірі 3661 гривень щорічно, стягнути заборгованість по аліментам у розмірі 6000 гривень, стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 1500 гривень. Представник позивача та позивач до судового засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, наполягали на задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 40 % від заробітку та доходу, що складає 487,02 гривень, з іншою частиною позовних вимог не згодний, оскільки позивачем не понесені витрати на придбання ліків та перебування в санаторії, що стосується заборгованості по аліментам, то зауважив, що аліментні зобов'язання між сторонами ще не виникли. Він сплачував матеріальну допомогу по мірі своїх фінансових можливостей у розмірі який більше ніж визначений мінімумом для дитини відповідного віку, дійсно він два-три місяці не переховував кошти, оскільки у нього виникли фінансові складнощі у зв'язку зі зміною місця роботи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що сторони, шлюб між якими розірвано, є батьками [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем і перебуває на її утриманні, домовленості між сторонами про сплату аліментів не укладено, тобто сторони, як батьки неповнолітньої дитини, повинні утримувати її до досягнення нею повноліття відповідно до ст.180 СК України, позивач вправі звернутися до суду з даним позовом. Згідно медичного висновку № 1439 КЗ "Центр первинної медико-санітарної допомоги №10" від 09.07.2014 року, [PERSON], [INFO] має захворювання множинних вроджених вад розвитку з моменту народження (а.с. 51 ), яке тягне за собою постійне лікування та потребує постійного догляду. Позивач просить стягнути аліменти на утримання сина з відповідача у розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття. Згідно довідки від 11.11.2014 року за № 5 виданої приватним підприємцем [PERSON] [PERSON] працює тренером в фітнес центрі „Сіті Джем" і його місячний заробіток складає 1218 гривень (а.с. 61). Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» щодо максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні розміру аліментів суд враховує ту обставину, що відповідач не надав суду доказів про відсутність можливості збільшення об'єму робіт для підвищення його заробітку та про його тяжке матеріальне становище, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 550 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову. Позовні вимоги позивача в частині стягнення витрат на лікування дитини у розмірі 1256,13 гривень та вартості проживання в санаторії у розмірі 3661 гривень щорічно, стягнення заборгованості по аліментам у розмірі 6000 гривень не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.185 СК України передбачають обов"язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині додаткових витрат на лікування дитини у розмірі 1256,13 гривень та вартості проживання в санаторії у розмірі 3661 гривень щорічно, надала довідку КЗ "Центр первинної медико-санітарної допомоги №10" від 06.06.2014 року, згідно якої [PERSON], [INFO] знаходиться на диспансерному обліку (а.с. 8), медичний висновок № 20 КУ „Міська дитяча клінічна лікарня № 2" про стан здоров'я [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Проте позивачем не надано доказів, які самі додаткові витрати на лікування були витрачені або мають бути фактично витрачені нею щомісячно в майбутньому для лікування дитини та перебування її в санаторії. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Підстави для стягнення додаткових витрат на дитину у майбутньому в судовому засіданні не встановлені, при цьому суд враховує, що позивач вправі пред'явити позов про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, надавши відповідні докази на підтвердження фактично понесених та необхідних додаткових витрат. Відповідно до положень ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову; аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, у цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачем зазначено, що виплата аліментів припинилась з 06.11.2013 року, у зв'язку з чим 20.01.2014 року нею було направлено відповідачу лист щодо несплати аліментів за період з 06.11.2013 року по 06.02.2014 року (а.с. 5,6,7). Однак, відповідач сплачував аліменти на утримання дитини що підтверджується копіями квитанції за період з 2010 року по 2014 рік (а.с. 28-38), а отже ствердження позивача, що виплата аліментів припинилася зовсім з 06.11.2013 року не відповідає дійсності та підтверджується копіями квитанцій: від 06.11.2013 року №52010193 на поповнення картрахунку готівкою [PERSON] на суму 600грн., від 16.01.2014 року № 55584157 на суму 500 грн., від 29.01.2014 року № 56317682 на суму 500 грн., від 05.03.2014 року № 58180119 на суму 500 грн., 08.04.2014 року № 59855470 на суму 500 грн., 07.05.2014 року № 61400519 на суму 500 грн., 05.06.2014 року № 62965141 на суму 500 грн., 08.07.2014 року № 64674544 на суму 500 грн., 11.08.2014 року № 66500529 на суму 500 грн., 09.09.2014 року № 68799183 на суму 500 грн. Крім того, з відповідача аліменти на утримання дитини за рішенням суду позивачем не стягувалися, нотаріальний договір про сплату аліментів між сторонами не укладався, відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу, навіть після подачі позову до суду. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 1500 гривень підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно квитанції від 19.05.2014 року позивач [PERSON] сплатила за договір про надання правової допомоги суму у розмірі 750 гривень (а.с. 53), що також підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт від 21.05.2014 року (а.с.54) та графіком з урахуванням часу адвоката для виконання умов договору від 19.05.2014 року (а.с. 78), що стосується іншої суми позивач не надала доказів, а отже з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 750 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь держави.

Outcome: partial