Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач в особі Військової прокуратури Львівського гарнізону, діючої в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, пов»язаних із утриманням у вищому навчальному закладі. Мотивуючи свої вимоги тим, що Наказом начальника Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 23-КС від 28.07.2015 року [PERSON] зараховано курсантом першого курсу академії, а наказом за № 173 від 28.07.2015 року зараховано у списки особового складу на І-й курс навчання, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта та зараховано на котлове забезпечення зі сніданку 29.07.2015 року. 28.07.2015 року між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та курсантом [PERSON] укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. Проте, вже 13.01.2016 року [PERSON] написано рапорт про відрахування його з числа курсантів академії у зв»язку з небажанням продовжувати навчання та зобов»язання ним провести відшкодування вартості навчання. Наказами академії від 22.01.2016 року за № 9-КС (по особовому складу) та за № 17у зв»язку набажанням продовжити навчання, старшого солдата [PERSON] відраховано з числа курсантів, знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу академії. Вважає, що відповідач у відповідності до п.1 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964, який визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі, за період з 03.08.2015 року по 22.01.2016 року в сумі 29 973 грн. 82 коп. (за вирахуванням суми у розмірі 7 499 грн. 40 коп., яка сплачена [PERSON] у добровільному порядку із загальної суми боргу - 37 473 грн. 22 коп. (37 473 грн. 22 коп. - 7 499 грн. 40 коп. = 29 973 грн. 82 коп.). Оскільки в порушення умов контракту про проходження військової служби, відповідача за власним бажанням відраховано з навчального закладу, останній тим самим порушив умови договору, як наслідок має відшкодувати навчальному закладу 29 973 грн. 82 коп. витрат, які навчальний заклад витратив на його утримання. В судове засідання позивач не з"явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов"язань за договором про підготовку фахівця у ЗСУ та його умов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за безпідставнісю вимог. Вважаючи, що в навчальному закладі були створені такі умови, які не дозволяли йому продовжувати навчання. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебували у договірних/зобов"язальних правовідносинах. Так, Наказом начальника Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 23-КС від 28.07.2015 року [PERSON] зараховано курсантом першого курсу академії, а наказом за № 173 від 28.07.2015 року - його зараховано у списки особового складу на І-й курс навчання, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта та зараховано на котлове забезпечення зі сніданку 29.07.2015 року (а.с.7, 8). 28.07.2015 року між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та курсантом [PERSON] укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (а.с.9). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідач відповідно до умов вказаного договору засвідчив, що всі умови договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати, що засвідчується його особистим підписом; його умови ним не спростовуються Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Проте, 13.01.2016 року [PERSON] написано рапорт про відрахування його з числа курсантів академії у зв»язку з небажанням продовжувати навчання та зобов»язання ним провести відшкодування вартості навчання (а.с.10). Наказами академії від 22.01.2016 року за № 9-КС (по особовому складу) та за № 17у зв»язку набажанням продовжити навчання, старшого солдата [PERSON] відраховано з числа курсантів, знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу академії (а.с. 11, 12). З 29.07.2015 року по 21.01.2016 року відповідно до вказаного договору (контракту) відповідач у період навчання в академії за державним замовленням не тільки отримував освітні послуги, а й перебував на державному забезпеченні харчування, речовим майном, медичним забезпеченням, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг тощо (а.с. 14-15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24). За вказаний період часу на утримання курсанта [PERSON] в академії витрачено 37 473 грн. 22 коп. (а.с.24). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону Укоаїни "Про військовий обов"язок і військову службу" передбачений обов"язок громадян, яких відраховано з військових начальних закладів Зборойних Сил України через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість відшкодувати витрати, пов"язані з їх утримання відповідно до порядку і умов, встановлених КАбінетом Міністрім України. Суд вважає, що у відповідності до п.1 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964, який визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі, [PERSON] має відшкодувати навчальному закладу за період його перебування (утримання) в навчальному закладі з 03.08.2015 року по 22.01.2016 року грошові кошти в сумі 29 973 грн. 82 коп. (за вирахуванням суми у розмірі 7 499 грн. 40 коп., яка сплачена [PERSON] у добровільному порядку із загальної суми боргу - 37 473 грн. 22 коп. (37 473 грн. 22 коп. - 7 499 грн. 40 коп. = 29 973 грн. 82 коп.). Боржник, який порушив зобов"язання, відповідно до ст. 623 ЦК України, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Оскільки в порушення умов контракту про проходження військової служби, відповідача за власним бажанням відраховано з навчального закладу, останній тим самим порушив умови договору, як наслідок має відшкодувати навчальному закладу 29 973 грн. 82 коп. витрат, які навчальний заклад витратив на його утримання. Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання зобов"язання покладеного законом, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1 600 грн. 00 коп. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 526, 610, 611, 623, 626, 629 ЦК України, ст. 25 Закону Укоаїни "Про військовий обов"язок і військову службу, п.1 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964,

Outcome: approved