Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з [PERSON] були знайомі з 1974 року з періоду трудової діяльності на підприємстві - Фабриці по ремонту та виготовленні меблів. Їх життєві дороги тимчасово розійшлися, але вони іноді зустрічалися та підтримували спілкування та дружні стосунки. [INFO] померла його дружина [PERSON], після її смерті він потребував уваги, допомоги, підтримки і з того часу він поновив спілкування з [PERSON], яка підтримала та допомогла йому в складний період його життя. [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS]. З 2008 року він з [PERSON] проживали однією сім"єю у м. Дніпропетровську за адресою [ADDRESS], вони були пов"язані спільним побутом, мали взаємні права та обов"язки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації шлюбу, вони не мали можливості зареєструвати шлюб, оскільки [PERSON] не змінила паспорт з зразка СРСР на паспорт громадянина України. 15.03.2013 року [PERSON] важко захворіла, мала хворобу серця, [INFO] вона померла. До моменту смерті він піклувався про неї в зв"язку з її частковим паралізуванням. За життя [PERSON] не було складено заповіт. Позивач зазначає, що в зв"язку з відсутністю у неї спадкоємців за заповітом та за законом, він відповідно до ст. 1264 ЦК України має право на спадкування за законом у четверту чергу. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді частки домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS]. Він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і тому відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. 19.03.2014 року він звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де дізнався про заведення спадкової справи за зверненням [PERSON] Посилаючись на зазначене, позивач просить встановити факт його проживання із спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2008 року по [INFO]; визнати його спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги підтримали та, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необгрунтованість. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надавали. Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою суду наданий лист про розгляд справи за відсутності представника. З огляду на зазначене, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представників третіх осіб. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статті часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.2, 5 цієї статті - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно до ч.4 ст.3 Сімейного Кодексу України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] був знайомий з [PERSON] з 1974 року з періоду трудової діяльності на підприємстві - Фабриці по ремонту та виготовленні меблів. Згодом життєві дороги [PERSON] та [PERSON] тимчасово розійшлися, але вони іноді зустрічалися та підтримували спілкування та дружні стосунки. [INFO] померла дружина [PERSON] - [PERSON] Після смерті дружини [PERSON] потребував уваги, допомоги та підтримки і з того часу він поновив спілкування з [PERSON], яка підтримала та допомогла йому в складний період його життя. На той час [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS], кв.1, в шлюбі не перебувала. З початку 2008 року [PERSON] з [PERSON] почали проживати однією сім"єю за адресою проживання позивача - [ADDRESS], де вони жили як подружжя, вели спільне господарство, мали сумісний бюджет, піклувалися один за одним, між ними були теплі стосунки та повне взаємопорозуміння, вони придбавали необхідні речі та предмети домашнього вжитку, були пов"язані спільним побутом, мали взаємні права та обов"язки, всі їх знайомі вважали їх чоловіком та дружиною. Як зазначено вище, [PERSON], [INFO], був вдівцем, [PERSON], [INFO], в зареєстрованому шлюбі ніколи не перебувала, що не заперечував відповідач та підтвердили в судовому засіданні свідки. Разом з цим, зареєструвати шлюб у державному органі реєстрації актів цивільного стану вони не мали можливості, оскільки [PERSON] мала паспорт зразка СРСР, який вона своєчасно не змінила на паспорт громадянина України. Коли вони вирішили зареєструвати шлюб, в березні 2013 року [PERSON] тяжко захворіла, перенесла інсульт та була обмежена у пересуванні, тому отримання паспорту громадянина України, необхідного для реєстрації шлюбу, було ускладнено. Як в лікарні так і згодом в квартирі по пр. Петровського, куди привезли [PERSON] з лікарні, де вона жила до самої смерті, за нею здійснював догляд лише позивач, якому допомагали сусіди. Він перевертав [PERSON], мив її, перевдягав, міняв памперси, оскільки вона не піднімалася, бо була паралізована, готував їжу та кормив її, прав білизну, купував ліки. Для здійснення догляду за [PERSON] він звільнився з роботи. Родичі [PERSON], зокрема [PERSON] на його прохання про допомогу відповіли відмовою та запропонували помістити [PERSON] у будинок престарілих, від чого [PERSON] відмовився. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 07.10.2013 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 6781. Всі витрати на поховання [PERSON] поніс позивач. За життя [PERSON] не було складено заповіту. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй частку домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS]. 19.03.2014 року позивач звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], де дізнався про заведення спадкової справи за зверненням [PERSON] Як вбачається із копії спадкової справи № 183/2014, наданої Третьою державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа. Відповідно до матеріалів спадкової справи з заявою про отримання спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO], до нотаріальної контори звернувся 19.03.2014 року [PERSON] Крім того, з заявою про отримання спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO], до нотаріальної контори звернувся 31.03.2014 року [PERSON], зазначивши в заяві, що [PERSON] є його двоюрідною тіткою. Постановою державного нотаріуса Третьої державної нотаріальної контори від 23.05.2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] з посиланням на ненадання [PERSON] документів, які є доказом родинних відносин між ним та померлою, а також правовстановлюючих документів на частину домоволодіння за адресою [ADDRESS]. Той факт, що позивач [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу більше 5 років підтверджується поясненнями в судовому засіданні свідків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона з 2000 року дружила з [PERSON]. Їй відомо, що [PERSON] належала частина домоволодіння по [ADDRESS], яка складається з двох квартир. В одній квартирі без всяких зручностей - без води та опалення, проживала [PERSON], а вона, [PERSON], до 2012 року проживала в її іншій квартирі із зручностями, яку орендувала у неї. Від [PERSON] їй було відомо, що вона ще з молодості була знайома з [PERSON], оскільки вони разом працювали. В 2007 році після смерті його дружини їх відносини поновилися, вони стали спілкуватися, на початку 2008 року вона познайомила її з [PERSON] і повідомила її, що вони проживають разом з ним однією сім"єю у його квартирі по [ADDRESS], куди до них вона згодом їздила у гості. Вона бачила? що між [PERSON] та [PERSON] були добрі стосунки, вони вели спільне господарство, піклувалися один за одним, у них був спільний бюджет, вони були однією сім"єю - як чоловік та жінка, спали на одній кроваті. [PERSON] з 2008 року іноді з"являлася у будинку по [ADDRESS] і оскільки вона раніше ніколи не була одруженою, дітей не мала, вона просила її нікому не казати, що вона проживає разом з [PERSON], оскільки соромилася. Коли [PERSON] в грудні 2009 році поламала руку, вона їздила до них та помагала [PERSON] купати її. Коли невдовзі після цього у [PERSON] відбувся приступ хвороби нирок, вона відвідувала її в лікарні, вони разом з [PERSON] доглядали її, возили їжу та одежу, мили її. В 2013 році [PERSON] паралізувало і [PERSON] звернувся до її родичів [PERSON] та [PERSON] за допомогою, в чому йому було відмовлено та рекомендовано помістити [PERSON] до будинку прістарілих. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 1998 року вона була дільничним лікарем полікліники, до території обслуговування якої відносився будинок по пр. Петровського, де проживає [PERSON] На початку 2008 року він став приходити в поліклінику з жінкою, як їй стало відомо - [PERSON], яка його супроводжувала та з якою за повідомленням тоді [PERSON] вони проживають однією сім"єю. Вона бачила, що між ними були дуже теплі та добрі відносини, повне взаєморозуміння, вони піклувалися один за одним, вели себе як подружжя. В листопаді 2012 році був виклик лікаря в квартиру по пр. Петровського, де нею надавалася медична допомога [PERSON] в зв"язку з її простудою, була заведена її медична картка. Перебуваючи в квартирі по пр. Петровського, вона бачила, що [PERSON] живе у квартирі, бачила її речі, в квартирі було по жіночому затишно. Коли згодом [PERSON] поклали у лікарню з інсультом, вона її відвідувала, а [PERSON] її дуже добросовісно доглядав - міняв памперси, перевертав, мив, від чого у нього боліли руки. З лікарні [PERSON] привезли додому - у квартиру [PERSON] по пр. Петровського, де вона 01.04.2013 року відвідала її як лікар. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] та [PERSON] вона познайомилася в кінці 2007 року. Їй відомо, що з початку 2008 року вони жили разом в квартирі [PERSON] по [ADDRESS], тобто по сусідству з нею, і вона їх сприймала як чоловіка та жінку, як одну сім"ю, вони вели сумісне господарство, [PERSON] прала білизну, казала [PERSON] які продукти купити в магазині, куди вони разом ходили, [PERSON] називала [PERSON] "[PERSON]". [PERSON] представив [PERSON] як дружину, а вона називала [PERSON] чоловіком. [PERSON] зі своїм чоловіком ходили до них у гості, а вони ходили до них в гості. Коли в 2013 році [PERSON] тяжко захворіла, була прикута до ліжка, він звернувся до неї за допомогою і вона допомагала йому мити її, доглядала, ходила до аптеки купувати ліки. Він сам також дуже добре доглядав за [PERSON] - мив її, перевертав, готував їжу, годував її, прав одяг і вона вважає, що не кожна сиділка могла б так добре доглядати хвору як він. Родичі до [PERSON] не приходили, нічим [PERSON] не допомагали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він з 2000 року проживає по сусідству з [PERSON] - в квартирі, розташованій на одній з його квартирою сходовій клітині в будинку по пр. Петровського. В 2007 році померла дружина [PERSON] і через півроку після цього [PERSON] став проживати однією сім"єю у своїй квартирі по вул. Петровського з [PERSON], з якою він був давно знайомий. Він, свідок, познайомився з [PERSON], коли вона на початку 2008 року переїхала проживати до [PERSON], вони ходили до нього додому разом у гості, він розумів, що вони ведуть сумісне господарство, жили як подружжя, між ними було повне взаємопорозуміння, вони піклувалися один про одного. Коли [PERSON] в 2013 році перенесла інсульт, ніхто з її родичів не допомагав їй. [PERSON] відмовився від пропозиції її родичів помістити її в будинок престарілих і весь догляд за хворою взяв на себе - як в лікарні так і у себе вдома:міняв памперси, мив її, годував, для чого звільнився з роботи, йому допомагали сусіди. Також даний факт підтверджується довідкою № 341 від 13.05.2013 року, виданою Комунальним закладом «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №6», про знаходження [PERSON] під наглядом лікарів в зв»язку з хворобою; лікарським свідоцтвом про смерть [PERSON] [NUMBER] від 07.10.2013 року, в яких її адресою проживання зазначена [ADDRESS]; заявою [PERSON] про отримання спадщини після смерті [PERSON], з якою він 31.03.2014 року звернувся до нотаріальної контори, зазначивши в цій заяві, що крім нього спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є також [PERSON] За таких обставин суд вважає встановленим факт спільного проживання позивача з [PERSON] однією сім'єю не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2008 року по [INFO]. Встановлення вказаного факту має для позивача юридичне значення і необхідно для отримання спадщини після смерті [PERSON] В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти позовних вимог позивача, посилаючись на те, що він як племінник є єдиним спадкоємцем своєї тітки [PERSON] п»ятої черги за законом. В обґрунтування своїх заперечень проти позову [PERSON] зазначив, що лише з весни 2012 року [PERSON] почала проживати разом з [PERSON] за адресою його проживання по пр.. Петровського в м. Дніпропетровську. Вважав, що позивачем не надано доказів проживання ним з [PERSON] однією сім»єю як подружжя. Також зазначав, що [PERSON] як людина похилого віку навряд чи був у змозі забезпечити належний догляд за важко хворою [PERSON], проте він не найняв доглядальницю та не спробував влаштувати її в будинок престарілих, де їй був би наданий належний догляд та лікування. На підтвердження тверджень [PERSON] в суді надав свідчення свідок [PERSON], який пояснив, що знав брата [PERSON] - [PERSON] з 1986 року. Йому відомо, що [PERSON] жила за адресою [ADDRESS] до 2010 року. Коли вона зламала руку, в 2012 році вона переїхала проживати до [PERSON] в квартиру по пр. Петровського. Він не часто її бачив по [ADDRESS] - десь 1-2 рази на місяць, оскільки вона їздила у поломницькі поїздки, стала зрідка виходити на вулицю. Він допускає, що вона могла не розповідати сусідам про своє особисте життя. Також свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] знав мало, вона була двоюрідною сестрою її бабусі, він бачив її 2 рази в рік, коли він з бабусею ходили її провідувати, це було в період з 2002 по 2010 рік. Свідок [PERSON] пояснила сулу, що [PERSON] до смерті свого барата жила з ним по [ADDRESS]. Навесні 2012 року вона їй по телефону повідомила, що переїхала проживати до свого знайомого, раніше в шлюбі вона не перебувала. В 2013 році, коли вона перебувала на лікуванні в лікарні, вона носила їй ліки та пропонувала [PERSON] помістити її в будинок престарілих. Відповідно до ч.1, 2 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ч.3 цієї статті суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що вказані твердження відповідача та пояснення зазначених свідків на його користь спростовуються вищенаведеними доказами, наданими суду позивачем, та не відповідають встановленим судом при розгляді справи обставинам. В ході розгляду справи та дослідженні наявних у ній доказів, надання їх оцінки у сукупності, суд дійшов до висновку про доведеність позовних вимог позивача про його проживання з [PERSON] однією сім"єю не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини, а саме з початку 2008 року по день її смерті [INFO]. В судовому засіданні на підтвердження своїх заперечень відповідачем було заявлене клопотання про допит в якості свідка [PERSON] Разом з цим, зважаючи на те, що зазначене клопотання було заявлене наприкінці судового розгляду справи, що не відповідало приписам ст. 27 ЦПК України, положення якої були роз»яснені судом відповідачем в попередньому судовому засіданні, що проводилося у даній цивільній справі, судом було відмовлено у задоволені клопотання про допит зазначеного свідка. Крім того, відповідачем не надано суду будь-яких доказів його родинних відносин з померлою [PERSON], а відповідно того, що він є її спадкоємцем п»ятої черги. Таким чином, відповідачем, який заперечував проти позовних вимог позивача, не надано будь-яких доказів на їх спростування, не подано відповідного позову на захист своїх прав, що свідчить про те, що відповідач не скористався наданими йому ст. 10 ЦПК України правом щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. А відтак, відповідач відповідно до ч.2 ст. 11 ЦПК України таким чином розпорядився своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Отже, зважаючи на те, що судом встановлено, що позивач постійно проживав однією сім»єю із спадкодавцем [PERSON] більше п»яти років до часу відкриття спадщини, він фактично прийняв спадщину після її смерті, оскільки він у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про отримання спадщини, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання його спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], підлягають задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved