Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

У своїй позовній заяві [PERSON] просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 7810 (сім тисяч вісімсот десять) гривень в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, 4 000 (чотири тисячі) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та судові витрати по справі. В основу своїх позовних вимог позивач зіслався на те, що йому на праві власності належить автомобіль «RENAULT КЕNGOO» реєстраційний номер [NUMBER]. 16 травня 2017 року приблизно о 11 год. 50 хв в с.Липовиця Рожнятівського району Івано-Франківської області відповідач по справі керуючи автомобілем марки «ЗИЛ - 131», реєстраційний номер [NUMBER] порушив Правила дорожнього руху України не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого не справився з керуванням та допустив зіткнення з керованим ним автомобілем, що спричинило пошкодження його автомобіля і після вчинення ДТП відповідач [PERSON] самостійно покинув місце події. Постановою Рожнятівського районного суду від 27 червня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.. В результаті вчиненої з вини відповідача по справі ДТП пошкоджено належний йому автомобіль та заподіяна значна матеріальна шкода в розмірі 7810 грн., які він оплатив за ремонт свого автомобіля на СТО ПП [PERSON] в м.Калуш. Вважає, що вказану суму слід стягнути з відповідача. Йому не відомо, чи цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким завдана йому шкода, була застрахована відповідно до полісу обов'язкового страхування, тому до участі в справі необхідно залучити Моторно-транспортне страхове бюро України. Крім того, неправомірними діями відповідача по справі [PERSON] йому також заподіяна моральна шкода, яка проявилася в перенесенні ним психічного та психологічного стресу, моральних страждань та переживань, емоційного перенапруження, погіршенні стану його здоров"я внаслідок пошкодження належного йому автомобіля, так як він визнаний інвалідом 2-ої групи, порушенні нормальних життєвих зв'язків, так як вже тривалий період часу він був фактично виключений з активного життя та життєдіяльності, так як не міг тривалий час користуватись належним йому автомобілем, понесенні ним додаткових матеріальних затрат на поїздки в органи внутрішніх справ, в суд, на станцію технічного обслуговування для вирішення питання ремонту автомобіля, які він не може підтвердити документально. Завдану йому відповідачем по справі моральну шкоду він оцінює в 4 000 грн., та просить стягнути вказану суму. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з викладених в позовній заяві підстав наполягає на задоволенні позову, оскільки вважає, що наявність довідки виданої ПП [PERSON] є підставою для цього. Він ремонтував свій автомобіль в Калуші, тому представив суду нову довідку. На даний час, він представив достовірну довідку про здійснення ремонту автомобіля, саме за пошкодження, які були спричиненні ДТП 16 травня 2017 року. Не заперечує, що він уже звертався до суду з аналогічним позовом до відповідача, однак тоді до позовної заяви додав довідку про вартість ремонту автомобіля з станції технічного обслуговування КП «СФК», і оскільки власник СТО КП «СФК» заперечив факт ремонту автомобіля він звернувся до суду з цим позовом. Тепер надані ним докази підтверджують факт ремонту автомобіля на СТО, яка належить ПП [PERSON] і знаходиться в [ADDRESS]. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, мотивуючи тим, що позивач жодного документа, який би підтверджував визначену в позові суму не додає. Позивач вводить суд в оману, в черговий раз пред'являє незрозумілі довідки про ремонт свого автомобіля. Крім того, автомобіль позивача не був на стільки пошкоджений, як заявлено в позові і довідці про його ніби-то ремонт. У зв'язку з вищенаведеним, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представник відповідача, адвокат [PERSON] в судовому засіданні не визнав вимог позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суду пояснив, що позивач не довів, що ремонт автомобіля на СТО , яка належить ПП [PERSON] здійснювався саме з приводу ДТП, що мала місце 16 травня 2017 року. Просив суд звернути увагу, що при розгляді цивільної справи № 350/1107/17 Номер провадження 2/350/626/2017 [PERSON] стверджував, що автомобіль відремонтовано на КП «СФК», а тепер стверджує, що ремонт відбувався в м.Калуш. Крім того, з доданої довідки ПП [PERSON], вбачається, що ремонт полягав в заміні деталей задньої частини кузова автомобіля, дверки та бампера, однак з додатку до протоколу, з приводу ДТП, що мала місце 16 травня 2017 року, в переліку видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу вказано: деформовано задню ліву частину крила. Подряпини лаково-фарбового покриття. За таких обставин, [PERSON] жодним доказом не підтвердив, що сплачені кошти були потрачені саме на ліквідацію наслідків, та ушкоджень, які були спричинені саме ДТП, за участі його клієнта [PERSON] Просив в позові відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи Моторно (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не прибув, хоча про час та день слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у його відсутності. Свідок [PERSON] суду дав показання про те, що він є власником СТО, яка розміщена в [ADDRESS]. Самого факту ремонту автомобіля позивача він не пригадує, однак якщо він надав довідку про ремонт то такий без сумніву було проведено на його станції. Перелік робіт відображений в Акті здачі-прийняття робіт. Згідно рахунку - фактури ремонт автомобіля закінчено 06 жовтня 2017 року, тому цей автомобіль був завезений на СТО приблизно за десять днів до цієї дати. Вислухавши пояснення сторін, свідка та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України). Суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони підтвердили суду, що інших доказів на підтвердження чи заперечення позовів, крім тих що є в матеріалах даної справи не існує. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи 350/775/17-п, номер провадження 3/350/278/2017 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON], зокрема постанови Рожнятівського районного суду від 27 червня 2017 року, якою відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення вбачається, що 16 травня 2017 року внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача [PERSON], автомобіль, яким користується позивач, отримав механічні пошкодження. Частиною шостою статті 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, факт скоєння [PERSON] ДТП встановлений постановою суду, яка набрала законної сили. Крім того, ці обставини не оспорюються і сторонами. Позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 7810 грн., згідно рахунку-фактури № СТО-000062 від 06 жовтня 2017 року ( а.с.9). Як вбачається з показань свідка [PERSON], ремонт автомобіля позивача проведено на його станції технічного обслуговування, а сам ремонт автомобіля проводився в період 26 вересня 2017 року по 06 жовтня 2017 року. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, обчислюється виходячи із реальної вартості втраченого майна або вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, на момент розгляду справи. Така вартість може бути визначена експертним шляхом. За змістом ст.43 ЦПК України учасники справи зобов'язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; Згідно з ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ст.57 ЦПК У країни, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників,допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За змістом ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 350/1107/17 Номер провадження 2/350/626/2017 встановлено, що [PERSON] уже звертався до [PERSON] з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ДТП, яка мала місце 16 травня 2017 року. При цьому, даючи пояснення в цивільній справі № 350/1107/17 номер провадження 2/350/626/2017, позов в якій надійшов до суду 02.08.2017 року, а розглянута вона 01.12.2017 року, позивач [PERSON]стверджував, що на час звернення до суду ( 02.08.2018 року) з позовом, автомобіль відремонтований на СТО, яка належить Колективному підприємству "СФК". Обгрунтовуючи свій позов в цивільній справі № 350/1107/17 номер провадження 2/350/626/2017 [PERSON] як на доказ на підтвердження позовних вимог посилався на довідку за № 1/21-07 від 21.07.2017 року ( аркуш 6 справи № 350/1107/17). В процесі розгляду цивільної справи № 350/1107/17 номер провадження 2/350/626/2017 було достовірно встановлено, що ремонт автомобіля позивача на СТО , яка належить КП "СФК" не проводився, у зв"язку з чим довідка за № 1/21-07 від 21.07.2017 року визнана судом недопустимим доказом, а тому рішенням Рожнятівського районного суду від 01 грудня 2017 року, яке набрало законної сили, в позові було відмовлено за безпідставністю позовних вимог. В даній справі суд визнає достовірність наданої позивачем рахунку-фактури № СТО-000062 від 06 жовтня 2017 року на суму 7810 гривень, однак з врахуванням тверджень позивача під час розгляду цивільної справи № 35 0/1107/17 номер провадження 2/350/626/2017 про те, що станом на 02.08.2018 року його автомобіль відремонтований, з урахуванням досліджених матеріалів справи 350/775/17-п, номер провадження 3/350/278/2017, з яких вбачається, що його автомобіль внаслідок ДТП, яка мала місце 16.05.2017 року дістав значно меншу кількість пошкоджень чим ліквідовані пошкодження на СТО, яка належить ПП [PERSON], приходить до висновку, що [PERSON] жодним доказом не підтвердив, що сплачені кошти були потрачені саме на ліквідацію пошкоджень, які були спричинені його автомобілю ДТП , що мала місце 16 травня 2017 року. Відповідно до п.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння матеріальної шкоди у визначеному розмірі [PERSON] суду не надано, тому в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити. Частиною другою статті 23 ЦК України визначено, що Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно дост.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позивач ймовірно зазнав моральних страждань внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, однак відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди, а оскільки в процесі розгляду справи факти, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди не знайшли свого підтвердження, суд відмовляє у відшкодуванні моральної шкоди, заявленої позивачем.

Outcome: dismissed