Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

03 липня 2017 року орган опіки та піклування Афанасіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області звернувся до суду з вказаним позовом і на обґрунтування вимог вказав наступне. Відповідачі проживають однією сім"єю без реєстрації шлюбу у с.Юріївка Снігурівського району. Від спільного проживання мають дитину [PERSON], [INFO]. Відносно дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], [PERSON] є одинокою матір"ю. Відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов"язків, не займаються вихованням дітей та не забезпечують їм належних умов проживання. У січні 2016 року старші діти направлені до Миколаївського обласного будинку дитини за заявою батьків. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року ухвалено про відібрання без позбавлення батьківських прав у [PERSON] доньки [PERSON], 2013 року народження, у [PERSON] дітей: [PERSON], 2013 року народження, та [PERSON], 2015 року народження. Суд попередив батьків про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей. Натомість відповідачі вчиняють протилежне. Після ухвалення попереднього рішення суду жодного разу дітей у державному закладі не провідали, їх життям, здоров"ям, вихованням не цікавляться, будь-якого батьківського піклування не виказують. Ведуть аморальний спосіб життя, до праці залучаються рідко. [PERSON] систематично вживає спиртне, [PERSON] має шкідливу звичку - палить цигарки. У будинку відповідачів антисанітарні умови, помешкання для проживання у ньому дітей не прилаштоване. Прийняті заходи громадського впливу та допомоги від соціальних служб позитивних наслідків не мають. Відповідачка [PERSON] найменшу дитину [PERSON], [INFO] полишила після народження у Миколаївській обласній дитячій лікарні і лише за наполягання працівників соціальних служб подала заяву про тимчасове влаштування дитини до державного закладу до створення умов її повернення у сім"ю. Дівчинку мати також жодного разу не провідала, станом її здоров"я не цікавилася, умов для проживання і утримання дитини у сім"ї не створила. Позивач просив суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно дітей [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], зі стягненням аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 липня 2017 року й до досягнення нею повноліття, а також позбавити батьківських прав відповідача стосовно дочки [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що відповідачі тривалий час перебувають на обліку сімей, де не створені умови для проживання дітей. За заявою батьків до подолання труднощів старші діти були влаштовані до будинку дитини. За час відсутності сім»я періодично співпрацювала з соціальними службами, однак будь-які роботи вони вчиняють лише за прямої вказівки соціального працівника та у його присутності, навичок самостійної організації життя не набувають. На підробітки виходять за бажанням, свої потреби задовольняють за рахунок пенсії матері відповідача, у будинку якої проживають. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Ствердили, що намагаються виходити на роботу, із заробітку задовольняють свої матеріальні потреби, тому коштів на те, щоб провідати дітей не вистачає. У будинку вони побілили дві кімнати і мають намір до продовження ремонтних робіт. Відповідачка не прагне повернення двох своїх менших дітей у сім"ю, бо співмешканець не визнає стосовно них своє біологічне батьківство. Представник третьої особи, враховуючи інтереси дитини вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача про позбавлення обох відповідачів батьківських прав. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем обґрунтовується на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. [PERSON] та [PERSON] проживають однією сім"єю без реєстрації шлюбу. Вони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], виданим 28 серпня 2013 року за актовим записом №15, який складено у Афанасіївській сільській раді Снігурівського району Миколаївської області (а.с.8). Крім того, [PERSON] має сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження дитини серія [NUMBER], видане за актовим записом №157, який складено 02 грудня 2015 року, місце державної реєстрації ВДРАЦС Снігурівського РУЮ у Миколаївській області (а.с.9), та доньку [PERSON], яка народилася [INFO] року і її народження посвідчено актовим записом №71 від 31 травня 2017 року у Снігурівському РВДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області з видачею свідоцтва серії [NUMBER] (а.с.10). По відношенню до дітей відповідачка є одинокою матір»ю. Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження підтверджено внесення відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.11-12). Відповідачі проживають в с.Юріївка Снігурівського району Миколаївської області у будинку матері [PERSON], бо власного житла не мають. Систематично з листопада 2016 року представники органу опіки та піклування органу самоврядування провадили обстеження матеріально-побутових умов проживання фактичної сім"ї відповідачів. Суду представлено для дослідження відповідні акти від 10.11.2016 року, 12 січня, 15 березня, 03 травня, 23 та 30 травня, 01 липня 2017 року. При цьому виявлялося, що умови проживання у будинку незадовільні, меблів не має, місця для дітей не обладнані, гігієнічні умови незадовільні, батьки не працюють, підсобного господарства не тримають, присадибну ділянку не обробляють, запасів продуктів харчування не мають, так само як і засобів опалення. Попередження відповідачам з роз"ясненням наслідків поведінки, яка свідчить про ухилення про виконання своїх батьківських обов"язків оголошувалися за наслідками перевірок 10 листопада 2016 року, 12 січня,15 березня, 23 травня 2017 року. 12 січня та 02 березня 2017 року питання створення і забезпечення належних умов для проживання, виховання та розвитку дітей в сім"ї [PERSON] розглядалося на засіданні громадської інспекції у справах дітей, сім"ю було взято під контроль, відповідачам надавався двотижневий термін для працевлаштування. За місцем проживання позивачем у відношенні [PERSON]надано характеристику про те, що вона палить, авторитетом у жителів села не користується, не працює, проживає у громадянському шлюбі з [PERSON], народила троє дітей, однак їх вихованням не займається (а.с.14). За негативну суд приймає характеристику за місцем проживання, надану у відношенні [PERSON], зокрема про те, що відповідач байдужий до всього, легко піддається чужому впливу, авторитетом жителів села не користується, не працює та перебуває у центрі зайнятості, має тимчасові підробітки, палить, інколи зловживає алкогольними напоями, перебуває у громадянському шлюбі, має склад сім»ї, родина має статус неблагополучної (а.с.15). В грудні 2015 році після народження меншої дитини [PERSON] разом з дітьми була влаштована до Вознесенського обласного центру соціально-психологічної допомоги, так як в сім»ї були відсутні умови для перебування дітей. Але за систематичне порушення правил внутрішнього розпорядку 14.01.2016 року була відрахована достроково. За матеріалами цього закладу [PERSON] проявляла агресію до дітей, висловлювала на їх адресу нецензурну лайку, кричала та шарпала). Згідно розпорядження Снігурівської РДА №19-р від 15.01.2016 року діти за заявою батьків були направлені на повне державне забезпечення до Миколаївського обласного будинку дитини. З 28 січня 2016 року діти влаштовані до Миколаївського обласного будинку дитини. За час перебування старших дітей у закладі батьки відвідали їх 15 та 27 липня, 02 та 23 серпня 2016 року. З вказаного часу і дотепер долею дітей не цікавились і не відвідували. [PERSON], її мати жодного разу у закладі не відвідувала, долею не цікавилась. Свідок [PERSON] суду показала, що сім»я відповідачів не створила умови для проживання дітей, і не зважаючи на соціальний супровід та допомогу відповідачі своєї поведінки не виправляють. Відповідачка у будинку порядок не підтримує, не пере, не прасує, їсти не готує, город не глядить, на роботу ходить за бажанням, так само себе поводила і коли вдома були діти. Більшість часу сім"я живе за рахунок пенсії матері [PERSON], який вказує на розуміння потреби створення умов для проживання дітей та їх виховання, але легко підпадає під вплив співмешканки та ще й часто вживає спиртне. Свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою відповідачів, які не приділяють належної уваги вихованню дітей. Діти вдома були недоглянуті, їх годувала бабуся, тоді як [PERSON] не має ні бажання ні навичок до виконання батьківських обов"язків, займається лише тим, що з ранку до вечора палить у дворі цигарки, на зауваження реагує агресивно. За інформацією Снігурівського РЦСС СДМ (вих.№347 від 08.08.2017 року) сім"я відповідачів з 11 листопада 2015 року перебувала під соціальним супроводом з метою покращення житлово-побутових умов, отримувала допомогу у підключенні будинку до електромережі, придбання необхідних речей, одягу для дітей через благодійний фонд, будівельних матеріалів. З батьками проводилися бесіди, інформаційно-роз"яснювальна робота. За час перебування дітей у Будинку дитини батькам неодноразово було наголошено про необхідність відвідування дітей та створення умов для повернення дітей у родину, але батьки тільки обіцяли відвідати дітей. На даний час умов для повернення дітей в родину батьками не створено. Органом опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації прийнято висновок за №40, який датовано 19 липня 2017 року, про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, з яким суд погоджується з огляду на досліджені у справі докази, у тому числі за наслідками власного обстеження умов проживання відповідачів. При цьому було встановлено, що будинок занедбаний, потребує негайного прибирання, провітрювання,. У відповідачів відсутнє постільна білизна, а заявлена як дитяча у вкрай незадовільному стані, брудна, з неприємним запахом. Місце для приготування їжі та її прийому не облаштоване, посуд брудний, не чищений. Будь-які засоби гігієни відсутні. Допитана свідком мати відповідача[PERSON] не заперечувала, що [PERSON] своїх материнських обов"язків стосовно дітей не виконувала, робити будь-що по господарству відмовляється, поводить себе агресивно, лається. [PERSON] допускає вживання спиртних напоїв, працює періодично. Приводити будинок до ладу відповідачі не бажають. Згідно п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як зазначається принципом шостим Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, малолітня дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Всупереч зазначеного та вимог ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов"язків на належному рівні, не опікуються дітьми на належному рівні, не доглядають їх, не турбується про її фізичний і духовний розвиток. Згідно з п.15 постанови Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. У рішенні Європейського суду з прав людини, справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06), Страсбург, 18 грудня 2008 року, у п.п.47-50 Суд зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. Суд наголосив, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Розглядаючи заявлений позов, суд встановив, що має місце умисна поведінка відповідачів на невиконання своїх батьківських обов"язків і відповідними соціальними службами приймалися усі доступні заходи для виправлення ситуації у проблемній сім"ї, що мають позитивних наслідків не мають. Відповідачі не приймають будь-яких мір до налагодження життя, створення умов для повернення у сім"ю дітей. Тому позбавлення їх батьківських прав є належною мірою, що виправдовує забезпечення інтересів дітей. Суд враховує, що рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року було ухвалено про відібрання у відповідачів без позбавлення батьківських прав двох старших дітей і суд попередив батьків про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей. Протягом тривалого часу, більше десяти місяців відповідачі не тільки не виправили ситуацію, але не вчиняють дій, які б свідчили про намагання змінити ставлення до виконання батьківських обов"язків. Суд ухвалює про задоволення позовних вимог зі стягненням з відповідачки аліментів на утримання доньки [PERSON], оскільки рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року аліменти на утримання старших дітей стягнуто. При визначенні підстав та розміру стягнення суд керується вимогами ст.ст.180-183 СК України і ухвалює про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON], 2017 року народження, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачів судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved