Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

\~ позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 13 липня 2013року. В шлюбі в них народилася 24.12.013року донька [PERSON], яка проживає з матір"ю. Останні два місяці вони не проживають разом, не виконують сімейні обов"язки, не спілкуються. З огляду на це прийшов до висновку, що сімейні відносини між ними припинені, наміру відновлювати стосунки не мають, подальше сімейне життя та збереження сім"ї є неможливі, тому просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, просить їх задовольнити, на стягненні судового збору з відповідача не наполягає. Спору з приводу місця проживання дитини між ними немає. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Пояснила, що з грудня 2017року вони разом не проживають. І раніше в їхній сім"ї були ситуації, коли вони розходилися, потім мирилися, але все одно не можуть жити разом, оскільки різні погляди на життя. Строк на примирення їм не потрібен, а тому також просить суд шлюб розірвати, дитину залишити проживати разом з нею, прізвище залишити [PERSON].. Згідно ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і оскільки відповідач визнає позов в повному обсязі , суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно же ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13 липня 2013року. В шлюбі в них народилася 24 грудня 2013року донька [PERSON], яка проживає з матір"ю. (а.с.5-6). Судом встановлено, що в грудні 2017року їхня сім"я розпалася. Сторони проживають окремо, сумісного господарства не ведуть. До теперішнього часу примирення між ними не відбулося. Такі обставини сторонами визнаються. Суд, приходить до висновку, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, так як вважає, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. та їх дитині. Сторони не проживають однією сім'єю, обидва вважають, що шлюб необхідно розірвати. Суд вважає не можливим примусити їх зберегти шлюб. Малолітню дитину суд вважає необхідним залиши проживати з матір"ю, оскільки між сторонам з цього приводу досягнуто згоду. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 704,80грн. Позивач надав заяву, в якій не наполягає на стягненні судового збору з відповідача (а.с.1,27). Проте відповідно до ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачем визнаний позов до початку розгляду справи по суті, є підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору , сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved