Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач ПАТ «Альфа-Банк» в особі свого представника [PERSON] за довіреністю, звернувся до суду 14.07. 2015 року з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 700007927 від 10.07. 2008 року у сумі 210 371 ( двісті десять тисяч триста сімдесят одну ) гривню 56 копійок, яка складається із: - 7 888 ( сім тисяч вісімсот вісімдесят вісім) доларів 61 цент, що за курсом НБУ на 11.06. 2015 року складає 166 870 ( сто шістдесят шість тисяч вісімсот сімдесят) гривень 37 копійок - заборгованість за кредитом ; - 885 ( вісімсот вісімдесят п"ять) доларів США 52 центи, що за курсом НБУ на 11.06. 2015 року складає 18 731 ( вісімнадцять тисяч сімсот тридцять одна) гривня 70 копійок- заборгованість по відсотках. - 1170 ( одна тисяча сто сімдесят) доларів США 95 центів, що за курсом НБУ на 11.06. 2015 року складає 24 769 ( двадцять чотири тисячі сімсот шістдесят дев"ять) гривень 49 копійок, а також судових витрат у розмірі 2 103 гривні 72 копійки. Позивач ПАТ «Альфа-Банк» не направив в судове засідання свого представника, про те, в матеріалах справи на ( а.с. 31-32) міститься письмове клопотання представника позивача [PERSON] про розгляд даної цивільної справи у всіх судових засіданнях без присутності представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно до вимог ст. 158 ч.2 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідачів [PERSON], який діє за довіреністю НАТ 557606 від 19.01. 2016 року ( а.с. 47) та відповідно НАТ 557607 від 19.01. 2016 року ( а.с. 48) в інтересах відповідачів, позовні вимоги не визнав, підтримавши письмові заперечення представника відповідачів А.А. Солоної ( а.с.44 - 51), просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав викладених у письмових запереченнях. Вказувала на те, що відповідач-1 як позичальник розрахувався з Банком шляхом передачі останньому за генеральною довіреністю право власності на автомобіль. Банк сам займався продажем транспортного засобу, а до моменту продажу використовував на власний розсуд.Позивачем було реалізовано автомобіль в рахунок погашення заборгованості, але не надано Відповідачу-1 жодного документа на підтвердження вартості автомобіля. Суд, заслухавши пояснення представника відповідачів [PERSON], дослідивши матеріали справи, з урахуванням письмових заперечень оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як слідує із матеріалів справи 10.07.2008 року Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк", та фізична особа - [PERSON], уклали кредитний договір № 700007927. Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», 19.08.2009 року, було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». Відповідно до умов вищевказаного Договору, Позивач зобов'язується надати Відповідачеві кредит у сумі 22565,59 дол. США. Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Отже ЗАТ «Альфа-Банк» мав законні підстави для кредитування в іноземній валюті. Відповідно до умов Договору, Відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши Відповідачеві, кредит у сумі 22565,59 дол. США., що підтверджується випискою з особового рахунку Відповідача ( а.с.26). У порушення умов Договору, Відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 11.06.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом - 7888,61 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 166870,37 грн., за відсотками - 885,52 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 18731,70 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 24-25). Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та умов Договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, Відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 550 Цивільного кодексу України Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому була нараховано неустойку. На 11.06.2015 року розмір неустойки становить - пеня - 1170,95 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 24769,49 грн. Аналіз норми ст. 266. ч. 2 ст. 258 ПК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцямиперед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, розмір неустойки становить: Пеня за останні 12 місяців - доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 24769,49 грн. В забезпечення виконання зобов"язань Позичальника, що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 10.07.2008 року Позивач та фізична особа - громадянин України [PERSON] уклали Договір Поруки №700007927-П . Відповідно до умов Договору поруки Відповідач 2 як поручитель поручається за виконання Відповідачем 1 обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до умов Договору поруки, Відповідач 1 та Відповідач 2 відповідають перед Позивачем за порушення обов'язків за Договором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник. Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання Відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення Кредиту за Договором. На виконання умов Договору Відповідачам була направлена Вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання Відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, Позивач вправі вимагати стягнення з Відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору. Згідно п.1 4.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші право чини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є право відношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум ВССУ у своїй постанові від 30.03.12 року при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст. 1048 ЦК України) . Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 15 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549- 552 нього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідач [PERSON] неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості. Посилання представника відповідачів на той факт, що його довірителів позивач не повідомив щодо обов'язку звернення до них з письмовою вимогою відповідно до договору поруки, судом не береться до уваги, оскільки в матеріалах справи наявні вимоги про судове врегулювання спору від 16.06. 2015 року ( а.с. 21), однак докази виконання відповідачами зобов'язань за кредитним договором в матеріалах справи відсутні. Невиконання положень договору щодо направлення поручителю досудової вимоги про погашення заборгованості не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки в такому випадку поручитель вправі подати заперечення проти вимог кредитора та реалізувати свої права протягом судового розгляду. Разом з тим, суд перевіряючи наявності підстав для припинення поруки, так ч. 4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем) (постанова Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53 цс 14). Договором поруки від 10 липня 2008 року укладеним з [PERSON] не було визначено строку припинення поруки. Відтак, враховуючи положення ч. 4 ст. 559, ч. 2 ст. 1050 ЦК України,ПАТ «Альфа-Банк» має право на стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором, строк погашення якої настав в межах шестимісячного строку до звернення до суду з позовом, та заборгованості, яка стягується достроково. Посилання представника відповідачів на той факт, що розрахунок заборгованості Позичальника здійснено невірно, він є необґрунтованим та недоведеним, оскільки підстав для сумніву у правильності наведених розрахунків не вбачається, в розрахунку зазначено кожен здійснений позичальником щомісячний платіж з відображенням окремо суми сплаченого кредиту та суми сплачених відсотків, дати здійснення платежів, а також суми необхідних платежів відповідно до графіку про погашення тіла кредиту та суми відсотків, що були нараховані, але своєчасно не сплачені. За період з часу отримання копії зазначеного розрахунку як додатку до позовної заяви - 25 грудня 2015 року і до даного часу відповідачами не надано жодних доказів тих обставин, що сума погашеного кредиту чи процентів є більшою, аніж зазначено у розрахунку. Разом з тим, власного розрахунку заборгованості, який представник відповідачів вважає правильним, нею не подано. Наведені розрахунки обґрунтовані наявними у справі доказами, в межах заявлених позовних вимог, враховано період порушення боржником умов договору, і сплату ним коштів на виконання договору і часткове погашення заборгованості. Доводи представника відповідачів про нікчемність пункту 3.4 кредитного договору, яким встановлено розмір пені 1% від простроченої суми за кожен день прострочення, суд вважає необґрунтованими, оскільки недійсним є право чин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний право чин); у цьому разі визнання такого право чину недійсним судом не вимагається ( ч. 2 ст. 215 ЦК України). Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що встановлює порядок та підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, та на яку посилається позивач, визначає перелік несправедливих умов договору, а не встановлює їх недійсність. Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Враховуючи, що даних про наявність рішення суду про визнання недійсним даного пункту договору - матеріали справи не містять, та положення ст. 204 ЦК України про встановлення презумпції правомірності право чину: право чин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, відсутні підстави вважати нікчемним пункт 3.4 кредитного договору, яким встановлена відповідальність боржника у разі порушення ним умов кредитного договору. Разом з тим, позивачем нарахована пеня в доларах та відповідно офіційного курсу НБУ на дату розрахунку на 11.06. 2015 року зазначив у гривневому еквіваленті у розмірі 24 769, 49 гривень яка і підлягає солідарному стягненню з відповідачів. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором Відповідачі порушили зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст.З Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову . Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 103 гривні 72 копійки по 1 051 ( одна тисяча п"ятдесят одну) гривень 86 копійок з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial