Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Направленим і згодом уточненим (а.с.50-53) позовом [PERSON] просила суд поділити майно між сторонами і визнати за нею право власності на : - 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS] - 3/4 частини земельної ділянки площею 0,2500 га, що знаходиться за вищевказаною адресою; - 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, що знаходиться по [ADDRESS] а також стягнути з відповідача на її користь 118 041,22 гривню, в рахунок компенсації за 1/2 частину автомобіля марки "Citroen", модель "Berlingo", 2008 року випуску, реєстраційний номер "[NUMBER]". Як на підставу звернення до суду з даним позовом та у його обґрунтування позивач зазначила наступне. З відповідачем перебувала у шлюбі від якого народилось двоє, на даний час, малолітніх дітей. За час шлюбу набули спірне і вищевказане майно, яке, в свою чергу, підлягає поділу між сторонами. З огляду на наявність на утриманні позивача двох спільних з відповідачем малолітніх дітей та беручи до уваги наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів на їх утримання, просила суд відступити від засад рівності часток подружжя у названому майні в бік збільшення частки на її користь. У судове засідання сторони не з'явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Також, зі змісту позову убачається, що позивач не заперечує стосовно заочного порядку розгляду даної справи на підставі наявних і ній доказів (а.с.53). Відповідач, в свою чергу, спрямованою до суду заявою просив відкласти слухання справи, адже про день та час слухання справи дізнався лише 19 січня 2017 року, а його представник захворів. За таких обставин відповідач вказав, що позбавлений права на правову допомогу. Разом з тим, з огляду на стислі та визначені процесуальним законом терміни розгляду справи, у тому числі даної категорії, враховуючи, що строки вручення повістки про виклик до суду, передбачені ч. 4 ст. 74 ЦПК України, були дотримані, відсутність доказів про поважність причини неявки відповідача та його представника (доказів наявності такого суду взагалі не надано) суд не убачає підстав для подальшого відкладення слухання даної справи і зважаючи на позицію заявника [PERSON] вважає за можливе розглянути справу відповідно до положень ст.ст. 224-225 ЦПК України, тобто у заочному порядку. Дослідив матеріали справи судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 3 червня 2006 року між сторонами зареєстровано шлюбу (а.с.11) від якого народились діти: [PERSON], [INFO] (а.с.12), [PERSON], [INFO] (а.с.13). 1 червня 2010 року між [PERSON] та відповідачем укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.34-35) згідно якого останній придбав земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] 27 липня 2010 року між [PERSON] та відповідачем укладено договори купівлі-продажу, за якими останній отримав у власність: - житловий будинок [ADDRESS] - земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться по [ADDRESS] цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.32). Як убачається з наданої територіальним сервісним центром МВС № 1841 на ім'я представника позивача довідки (а.с.42) 5 липня 2013 року за відповідачем зареєстрований автомобіль марки "Citroen", модель "Berlingo", 2008 року випуску, реєстраційний номер "[NUMBER]", власником якого, станом на 2 лютого 2016 року є [PERSON] (а.с.41). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 27 квітня 2016 року (а.с.15-16), що залишене без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 6 липня 2016 року (а.с.17-18), шлюб між сторонами розірвано, а також ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання зазначених вище малолітніх дітей. На підставі даного рішення суду позивачеві видано виконавчий лист (а.с.19) за яким державним виконавцем відкрито виконавче провадження (а.с.20). Згідно довідки-розрахунку, виданої Корольовським відділом ДВС м. Житомира 6 вересня 2016 року, станом на 1 вересня 2016 року заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті аліментів становить 13 533,33 гривні (а.с.21). Згідно довідки про доходи відповідача за місцем роботи (ТОВ "ВЕНДІНО-ЗАХІД") сума нарахованої заробітної плати (з урахуванням податків та зборів) останнього за період роботи липень-вересень 2016 року слала 4 462,52 гривні, сума фактично виплаченої за цей же період роботи - 3 964,39 гривні (а.с.23). Інших доказів сторонами не надавалось і відповідно судом не досліджувалось. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 Сімейного Кодексу України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ст. 61 СК України). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ст. 70 СК України). У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Проаналізував фактичні обставини справи, що встановлені на підставі наявних у матеріалах справи доказів, норми закону, якими вони врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Суд погоджується із доводами позивача стосовно того, що спірне і згадуване майно, за дослідженими доказами, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя з відповідачем відповідно до закону, адже останнє набуте за час шлюбу сторін. За таких фактичних обставин згадуване майно підлягає поділу. Разом з тим, поділ нерухомого майна суд здійснює шляхом визнання за позивачем права власності лише на 1/2 його частину, адже істотних підстав для відступу судом від засади рівності часток подружжя позивачем суду наведено не було, як і не було надано доказів такого. Також, суду не було доведено факт того, що розмір аліментів, які отримує позивач на утримання спільних з відповідачем дітей, є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку, що є окремою підставою для відступу від засади рівності часток подружжя (ч. 3 ст. 70 СК України). Водночас, приймаючи рішення в цій частині, суд у відповідності до ч. 3 ст. 372 ЦК України також ухвалює припинити право спільної сумісної власності сторін на вищевказане нерухоме майно. Крім цього, підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь 1/2 частини спірного автомобіля у сумі 118 041,22 гривню з огляду на слідуюче. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 30 ППВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"). У ході розгляду справи судом було встановлено, що здійснюючи відчуження спірного автомобіля відповідач діяв без наявності згоди на те позивача, а відтак має компенсувати останній 1/2 частину вартості такого рухомого майна. Також, суд вирішує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог. Так, позивачем при зверненні до суду було сплачено судового збору в розмірі 6 890,00 гривень (а.с.2, 61). Задовольняючи позов частково, суд вирішує стягнути з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 3 049,49 гривень на підставі положень речення другого ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial