Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, який спільно із своїм представником підтримала в судовому засіданні, посилається на те, що її сестра, [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому народились діти : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання в 2012 році, ще до народження сина, а шлюб між ними розірвано Снятинським районним судом Івано-Франківської області 27 січня 2016 року. З часу припинення спільного проживання діти залишились проживати з матір"ю та знаходились на її утриманні. Знає, що сестра часто плакала із-за проблем з коштами, проте відповідач їй не допомагав. [INFO] [PERSON] померла і після її смерті діти залишилися проживати із бабусею, матір"ю померлої, в с. Тростянець, Снятинського району. Відповідач пообіцяв допомагати їм, проте проживав у м. Коломиї і цього не робив. З цих підстав між ним і матір"ю, тобто бабусею дітей, виникали часті сварки. Діти ставали все більш запущеними, особливо донька [PERSON] в освіті, оскільки бабуся, як опікун в силу віку цього дати їм уже не могла. У лютому 2019 року, мама зламала руку і вона тимчасово забрала дітей до себе у м. Коломию, а після останнього дзвоника з 25 травня 2019 року діти стали постійно проживати з нею. Після цього відповідач став претендувати на дітей. Тоді ж 2019 році попросила відповідача оформити допомогу на дітей по втраті годувальника, і він це зробив, проте отримані кошти використовував на власні потреби. Жодної матеріальної допомоги від батька з липня 2018 року діти не отримують. З свого боку у серпні 2019 року стала оформляти дітей у м. Коломиї в школу і там їй порадили оформляти опікунство. Як тільки почалося навчання і вона і вчителі зрозуміли, що діти відстають у навчанні, їм важко у колективі. Для усунення цього вона найняла трьох репетиторів і це дало результати. У спілкуванні батька з дітьми не перечить. Також розуміє, що дітям слід жити з батьком, проте діти тяжко ідуть на контакт, оскільки батька бояться. Це неодноразово визначали різні психологи констатуючи у дітей почуття страху перед батьком. Спілкуючись із дітьми вона це чітко відчуває. Діти і досі пам"ятать, що батько бив матір. Під час осінніх канікулів 2020 року коли вона з дітьми перебувала у матері в селі, з нею стався серцевий напад і мати, бабуся дітей, подзвонила до відповідача, щоб забрав дітей до себе. [PERSON] погодився і поїхав з батьком, а [PERSON] відмовилася. Після вона просила відповідача повернути дитину, зверталася в поліцію, проте він відмовляється, а поліція не бажає втручатися. Знає, що [PERSON] хоче повернутися до неї і сестри, неодноразово висловлював це по телефону, проте його не відпускають. Також батько перевів дитину у іншу школу, що не впливає позитивно на його психологічний розвиток. Стверджує, що з часу припинення сумісного проживання із матір"ю дітей, відповідач ряд років не брав участі у вихованні дітей, не цікавився їх життям, не піклувався про стан здоров`я та духовний розвиток, не допомагав їх утримувати матеріально. Просить суд, виходячи із зазначених вище обставин, позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач в судовому засіданні підтримав відзив на позовну заяву та спільно із представниками заперечив проти задоволення позову, посилаючись на наступне. Дійсно після смерті матері, діти залишились проживати з бабусею, проте він їх навідував, привозив продукти харчування та інші речі. Навесні 2019 року дітей забрала проживати до себе позивачка, проти чого він не заперечував, оскільки проживав один і не мав змоги доглядати за дітьми. В грудні 2019 року одружився із жінкою, в якої є четверо дітей від попереднього шлюбу. Двоє повнолітні проживають окремо з батьком, а двоє неповнолітніх із ними. Маючи на меті забрати своїх дітей до себе, винайняв житло, зробив у приміщенні ремонт і просив повернути дітей йому, проте отримав перешкоди, в зв"язку з чим звертався в поліцію. Не заперечує, що отримані від держави кошти не використовував на своїх дітей, а тратив на дітей дружини. Зазначив, що часто відвідував заклади освіти, де навчаються діти, цікавиться їх фізичним та духовним розвитком. Хоч сам і немає постійного місця роботи, однак займається ремонтом автомобілів, що дозволяє йому мати регулярний заробіток. На даний час син проживає разом із ним, відвідує школу, в яку він його перевів, бо там навчаються діти дружини і вона відводить їх зранку, а він забирає. Дитина ні на що не жаліється, грається з іншими дітьми, вони спільно гуляють. Забезпечує його матеріально. Відповідач та його представники в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи з позовними вимогами погодився, підтримав висновок, складений службою у справах дітей Коломийської міської ради та вважає доцільним позбавити відповідача батьківських права щодо неповнолітніх дітей, оскільки відношення батька до дітей протягом всього часу їх життя та відношення дітей до батька, яке склалося внаслідок цього, дають йому право так вважати. Заслухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, дійшов наступних висновків. За приписами ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованою Україною 27 січня 1991 року, що є основним документом, який визначає правові стандарти у сфері захисту прав дітей, зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 СК України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно з положенням ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. В своїй Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», № 3 від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що ухилення батьків від виконання ними батьківських обов`язків має місце коли вони не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.6). Матір"ю дітей, згідно вказаних свідоцтв про народження, є [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання в 2012 році, до народження молодшої дитини, а рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року шлюб між ними розірвано, малолітніх дітей залишено на проживанні з матір"ю (а.с. 11-12). [INFO] [PERSON] померла, про що 31 липня 2018 року складено відповідний актовий запис за № 143 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Після смерті матері, малолітні діти залишились проживати із бабусею, [PERSON] в с. Тростянець, Снятинського району Івано-Франківської області. Наведене стверджується довідкою Тростянецької гімназії від 24 червня 2019 року за № 32, де навчалась [PERSON] та довідкою Тростянецького дошкільного навчального закладу "Малятко" від 24 червня 2019 року за № 13, який відвідував [PERSON] (а.с.9, 10). Як видно із змісту вказаних довідок, за час навчання дітей батько жодного разу їх не відвідував, не брав участь у заходах, що організовувались закладами освіти, не приділяв уваги вихованню дітей. Із висновку психологічного дослідження дітей [PERSON] та [PERSON] , складеного психологом [PERSON] , вбачається, що діти бояться батька, при згадці про нього зростає рівень їхньої тривоги, так як пам"ятають, як він бив маму у їх присутності (а.с.13). Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 26 листопада 2019 року № 275, про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , визнано за доцільне позбавити його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , так як він не виконує свої батьківські обов`язки, не цікавиться розвитком дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, жодним чином не спілкується із ними та не утримує матеріально. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 23 жовтня 2019 року [PERSON] повідомив, що хоче займатись вихованням та утриманням дітей, однак пояснив, що раніше не забирав дітей до себе, так як не мав достатніх умов для їх проживання, у помешканні не було ремонту, не мав можливості постійно піклуватись про них. Зазначив, що на даний час зареєстрував шлюб із [PERSON] , яка зможу приділяти належну увагу дітям, готувати їжу та доглядати за ними у його відсутності. Проведеним обстеженням умов проживання відповідача в [ADDRESS] , встановлено, що для проживання дітей у помешканні немає належних житлово-побутових умов : квартира однокімнатна, в ній проживає відповідач із дружиною та двома її дітьми від попереднього шлюбу, а для своїх дітей батько планує поставити ліжко в прихожій. Однак, так як діти різностатеві, проживати в одній кімнаті не можуть, тим більше у прихожій. [PERSON] комісії повідомила, що батько оформив для дітей пенсію по втраті годувальника, але кошти використовує для власних потреб, а дітям нічого не придбав на них. Діти не хочуть проживати із батьком, бояться його. Коли [PERSON] намагався силою забрати дітей у [PERSON] , сильно стукав у двері житлового приміщення, чим дуже злякав їх, в зв"язку з чим остання змушена була викликати поліцію. Із довідок, виданих навчальними закладами, які відвідували діти, видно, що неувага з боку батька, сформувала у них замкненість у собі та некомунікабельність. Викладені у позовних вимогах обставини підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] , бабуся дітей, яка повідомила, що за життя матері дітей, відповідач ображав її, бив і діти були свідками такого ставлення. Два роки померлій зовсім не допомагав, до дітей не приходив, нічим не цікавився. Аліменти не платив, говорив, що залишає їм два старі автомобілі, проте згодом забрав і їх. Після смерті матері діти проживали із нею. Відповідач не цікавився ними, не приходив спілкуватися, не піклувався про їх розвиток, не відвідував заклади освіти, де перебували діти та не утримував їх матеріально, хоча оформив на себе допомогу від держави. Через похилий вік їй стало важко піклуватись про дітей, і їх взяла до себе її донька, сестра матері дітей, позивачка у справі. Вважає, що діти мають плакати за татом, а не від тата. Свідок [PERSON] , двоюрідна сестра малолітніх дітей, суду пояснила, що дійсно, за життя [PERSON] діти проживали разом із нею в с. Тростянець, а [PERSON] часто знущався над матір"ю в присутності дітей, бив, принижував та погрожував розправою. Неодноразово бачила [PERSON] побитою із синцями та слідами від шнурка на шиї. Після смерті матері діти залишились проживати із бабусею, якій відповідач приніс один раз продукти - дві пачки макаронів та гречку, а коли через похилий вік остання була не взмозі опікуватись ними, дітей до себе забрала сестра матері, [PERSON] . Також зазначила, що їй відомо про неприязнь дітей до батька, якого вони не люблять і бояться та у сльозах просять, щоб їх не віддавали. Свідок [PERSON] , двоюрідна сестра малолітніх дітей, підтвердивши вищевказані обставини, додатково вказала на випадок, що був у селі, де відповідач кричав на [PERSON] коли та плакала та кидав відром супроводжуючи це словами : "мовчи бо уб"ю". Свідок [PERSON] , сусідка позивачки, зазначила, що коли діти прийшли до тітки, то були пригнічені. На даний час все набагато краще. Діти привчаються до самостійності, доглянуті. Про батька не згадують, хо раніше були перелякані батьком, спали в памперсах. Вважає, що [PERSON] заміняє їм матір, дітям добре і комфортно з тіткою. Свідок [PERSON] , вчителька Коломийського ліцею № 6, де навчається малолітня [PERSON] , дала показання, що після переходу дитини у 4 клас ліцею, та показувала рівень знань 2 класу. Надалі після достатнього приділення часу знаня покаращилися. Дитина стала гарно спілкуватися, охайна, не кофліктна. Стосунки з батьком особливі, дитина панічно його боїться. В один із приходів до школи батька із своєю жінкою в день народження дитини, з нею трапилася істерика, плач. Заспокоюючи її та інших дітей, які також плакали, а жінка незрозуміло чому стала знімати це на телефон, просила їх покинути приміщення школи і зверталася з цих підстав до адміністрації школи, проте директора в ту мить на місці не було. Від подарунка дитина відмовилася. Також допитана в судовому засіданні педагог, практичний психолог органу опіки та піклування Коломийської міської ради [PERSON] суду пояснила, що малолітні [PERSON] потрапили на контроль відділу, як тільки прибули з тіткою в м. Коломию. Спочатку діти тяжко ішли на контакт, проте біля тітки стали спокійніші, відкритіші, на обличчях стали появлятися посмішки. З часу проживання хлопчика з батьком стан його знову змінився, став наляканим, тривожним, дивиться у підлогу, в очах страх. З боку батька відчувається психологічний тиск. Практикуючий психолог [PERSON] , яку суд залучив до участі у справі та уповноважив провести спілкування з малолітніми дітьми і надати відповідний письмовий висновок щодо відношення дітей до батька та бажання проживати з ним однією сім"єю, у своїх письмових документах та усному поясненні у судовому засіданні, відзначила наступне. Спілкуючись із дітьми за допомогою різних методик зрозуміла, що спогади пов"язані з батьком жодного позитиву не несуть. Діти закриті, пам"ятають як батько ображав матір. Обоє категорично з батьком жити не хотять, батька бояться. Стверджують, що їм краще з тіткою. Зрозуміла, що перед спілкуванням з нею від батька на сина був психологічний тиск. Для дітей батько не пов"язується з почуттям безпеки, поряд з ним відчувають страх, почувають себе в небезпеці, бояться його реакції на будь-які їхні дії та вчинки. До такого висновку суд прийшов також і після очного спілкування з малолітніми дітьми в судовому засіданні, яке відбувалося без присутності позивачки та відповідача, де діти підтвердили суду, що тато постійно ображав та бив маму, бив їх, коли бешкетували. До тітки пішли з бажанням, бо бабуся не може дати їм всього. У тітки їм добре, у місті стало більше друзів. Батька бояться, він робить їм зауваження з будь-якого приводу, жити з ним відмовляються, хотять жити із тіткою. Даний факт суд розцінює як незаперечний і не може залишити його поза увагою, тому що він повністю відповідає інтересам дітей на теперішній час і у противному випадку може негативно вплинути на майбутній психоемоційний розвиток дітей. У своїй постанові у справі № 214/1048/15-ц від 03 травня 2018 року Верховний Суд звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому цим поглядам приділяється належна увага відповідно до її віку та зрілості. Зокрема, із цією метою дитині надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз`яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить і вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 визначено, що права батьків відносно дитини є похідними від прав дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, перш за все повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім - права батьків. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.п. 15, 16 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"(зі змінами) позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому враховується, що позбавлення батьківських прав можливо лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналізуючи наведене в сукупності, суд погоджується із письмовим висновком комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Коломийської міської ради, про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а тому з врахуванням цього та свідомого прагнення малолітніх дітей не проживати із батьком, який своєю безвідповідальною поведінкою до них та їх матері вселив у них страх, приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 19, 150, 164-166, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved