Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до \~ [PERSON], [PERSON]\~ міської\~ ради\~ Полтавської\~ області, за\~ участю\~ третьої особи КП\~ «Лубенське\~ МБТІ» про\~ визнання\~ дій\~ незаконними та\~ скасування\~ рішень, в обгрунтування якого вказала, що вона [PERSON], з 2001 року займається підприємницькою діяльністю. Свою підприємницьку діяльність позивач здійснювала з приміщенні що належало її покійному батьку, [PERSON], за адресою: вул. Шевченка, 17/25 в м. Хорол. Дане приміщення використовувалося в якості магазину (салону побутових послуг) під назвою "Ажур". Задля можливості здійснення своєї підприємницької діяльності та запоруки її економічного розвитку, вона займалася ( оформленням) різного роду дозвільної документації на надання земельної ділянки в оренду, виготовлення проектно-кошторисної документації на добудову до магазину та проекту відведення на земельну ділянку під таку добудову, тощо. Так, рішенням [PERSON] міської ради від 24.10.2005 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0090 Та по вул. Шевченка 17/25 в м. Хорол для комерційного використання за її заявою. Рішенням [PERSON] міської ради №75 від 27.02.2006 року позивачу, як підприємцю, було надано дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації на побудову магазину "Ажур" салону побутових послуг з житловим приміщенням на другому поверсі. Рішенням [PERSON] міської ради №13 від 23.11.2006 року позивачу, як підприємцю, було надано дозвіл на виготовлення проекту відведення на земельну ділянку площею 0,035 га по вул. Шевченка, 17/15 в м. Хорол під будівництво господарських будівель для обслуговування об"єкту комерційного використання із земель запасу міської ради. \~ \~ \~ \~У зв"язку з цим позивач також за власною заявою здійснювала замовлення довідки в [PERSON] районному відділі земельних ресурсів, щодо грошової оцінки такої земельної ділянки (довідка №981 від 25.12.2006 року). Рішенням [PERSON] міської ради №138 від 10.05.2007 року позивачу, як підприємцю було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку загальною 0,0350 га по вул. Шевченка, 17/35 в м. Хорол із земель запасу [PERSON] міської ради для будівництва вбудовано-прибудованого приміщення комерційного використання з житловими приміщеннями на другому поверсі з метою розширення існуючого магазину. Відповідно до акту вибору земельної ділянки для забудови до існуючого магазину та житлового приміщення в м. Хорол по вул. Шевченка, 17/15 від 15.05.2007 року, позивач також вказана "Замовником" та членом комісії. 20 листопада 2007 року позивачем було укладено договір оренди землі з [PERSON] міською радою, щодо земельної ділянки площею 0,0090 га , яка знаходиться за адресою вул. Шевченка, 17/15 в м. Хорол. Рішенням [PERSON] міської ради №327 від 10.12.2007 року було дано згоду на збільшення площі земельної ділянки з 0,0350 га до 0,0513 по вул. Шевченка, 17/15 в м. Хорол. Рішенням [PERSON] міської ради №60 від 03.03.2008 року позивачу, як підприємцю, було надано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,0514 га по вул. Шевченка, 17/15 в м. Хорол для будівництва вбудовано-прибудованого приміщення комерційного використання з житловими приміщеннями на другому поверсі з метою розширення існуючого магазину. Позивач вказує, що логічним продовженням такої діяльності було оформлення права власності на створений позивачем майновий комплекс, а саме магазин "Ажур" салон побутових послуг. На час здачі в експлуатацію всіх приміщень позивач була дуже заклопотана та перебувала в депресивному стані в звязку з особистими сімейними обставинами, а тому її чоловік [PERSON] , взяв на себе вирішення всіх питань, щодо оформлення на позивача права власності на все новоутворене майно. Позивач вказує, що оскільки вона довіряла своєму чоловіку та беручи до уваги його впевненість у швидкому вирішенні цього питання, вона не заперечувала, щоб він взяв на себе виготовлення правовстановлюючих документів на новостворене майно на її імя запевнивши, що єдине що вона мала зробити - це скласти і підписати дві заяви до виконкому [PERSON] міської ради на оформлення права власності на окремі складові частини приміщення, які будувалися в різний час (на 2й торгівельний зал, та на 3-й торгівельний зал). На зауваження позивача , щодо написання однієї заяви на обидва зали, він категорично зауважив і наполіг , що необхідно писати дві окремі заяви. Таким чином, питанням оформлення права власності на магазин займався виключно чоловік позивача. Позивач вказала, що коли вона почала знайомитися з документами , що були надіслані їй разом з додатками до позовної заяви [PERSON] до неї про поділ нерухомого майна та поділ спільного майна подружжя (справа № 548/1324/17 ), позивач тільки тоді дізналася про те, що насправді він здійснив оформлення права власності на неї лише на третій торговий зал магазину (23/50 частки всього приміщення). Решту ж приміщення у розмірі 27/50 відповідач сам безпідставно та незаконно оформив на своє ім"я. Позивач зазначає, що лише готуючись до судового розгляду по справі за позовом [PERSON] про поділ спільного майна подружжя вона зібрала всі документи, зробила необхідні запити до відповідних органів, в результаті чого виявила грубу фальсифікацію відповідачем офіційних документів, які стали підставою для видачі свідоцтва про право власності на 27/50 частин приміщення магазину. Крім того позивач виявила порушення порядку видачі свідоцтва на 23/50 частин приміщення магазину на її імя. Як виявилося відповідач [PERSON] подав за позивача лише одну зі складених нею заяв (на третій торговий зал). Подальше оформлення документації про право власності позивача на 23/50 частини приміщення [PERSON] провів без її відома , із грубим порушенням чинного законодавства, і таким чином незаконно оформив на позивача 23/50 приміщення. На решту частини приміщення (включаючи приміщення 1-го торгового залу, яке йому було нібито подаровано [PERSON]- 29,6 кв.м.) та 2-й торговий зал площею 26 кв.м., [PERSON] сам написав безпідставну заяву від свого імені та оформив на своє ім"я право власності на 27/50 частини приміщення магазину. Позивач вказує, що відповідач без її відома, та без будь-якої правової підстави за допомогою незаконного рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради №345 від 22.08.2011 року, заволодів майном яке вона будувала та облаштовувала за власний кошт. Даним рішенням Лубенському міжміському бюро технічної інвентаризації було доручено підготувати документи для видачі свідоцтва про право власності на 27/50 частини приміщення по вул. Шевченка, 17/15 в м. Хорол. Як вказано в оспорюваному рішенні [PERSON], звернувся із заявою, надавши державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ПЛ №033516) та акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об " єкта в експлуатацію від 22.03.2001 року. Позивач вказує, що в Акті державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об"єкта в експлуатацію, нею було виявлено невідповідності, які на думку позивача були навмисно вчиненні [PERSON], можливо за попередньою змовою з посадовими особами, що були членами приймальної комісії задля власних корисливих мотивів. Перш за все в складі комісії зазначено заявника - [PERSON] ( батька позивача ) як законного власника приміщення, однак в кінці документу серед осіб, які звірили цей акт своїм підписом, вказано не [PERSON] а [PERSON], хоча на думку позивача жодної правової підстави для нього не існувало. Крім того, у вказаному документі (екземпляр наданий [PERSON] міською радою) виконана дописка в графі 3 "Об"єкт має такі показники", де вказано що магазин складається з торгівельного залу - 29 кв.м., толочної - 5,6 кв.м та салону побутових послуг - 36 кв. м., хоча насправді "салон побутових послуг" станом на 2001 рік ще навіть не було розпочато будівництво салону побутових послуг. На підтвердження факту дописки позивачем було отримано копію вказаного акту з екземпляру з архівного відділу [PERSON] РДА , що знаходиться на зберіганні у архівному відділі [PERSON] районної державної адміністрації. На цьому екземлярі вищевказаного акту , а в кінці документів є підпис справжнього заявника- Козло М.Ю. Таким чином позивач вважає, що існують всі правові підстави для захисту її прав , скасувавши незаконне рішення виконкому [PERSON] міськради та для скасування свідоцтва про право власності виданого на ім"я [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та прохали їх задовольнити. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти позову та прохав у його задоволенні відмовити за безпідставністю позовних вимог. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] міської ради Полтавської області [PERSON] заперечував проти позову та прохав у його задоволенні відмовити за безпідставністю позовних вимог. В судове засідання представник третьої особи КП\~ «Лубенське\~ МБТІ» не з"явився, подавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника , зазначивши, що при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінившивсі докази, надані суду сторонами, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, які є відносними та допустимими, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON]\~ до\~ [PERSON], [PERSON]\~ міської\~ ради\~ Полтавської\~ області, за\~ участю\~ третьої особи КП\~ «Лубенське\~ МБТІ» про\~ визнання\~ дій\~ незаконними та\~ скасування\~ рішень підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 81 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням [PERSON] міської ради від 24.10.2005 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0090 га по вул. Шевченка 17/25 в м. Хорол для комерційного використання за заявою позивача. Рішенням [PERSON] міської ради №75 від 27.02.2006 року позивачу, як підприємцю, було надано дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації на побудову магазину "Ажур" салону побутових послуг з житловим приміщенням на другому поверсі. Рішенням [PERSON] міської ради №13 від 23.11.2006 року позивачу, як підприємцю, було надано дозвіл на виготовлення проекту відведення на земельну ділянку площею 0,035 га по вул. Шевченка, 17/15 в м. Хорол під будівництво господарських будівель для обслуговування об"єкту комерційного використання із земель запасу міської ради. Рішенням [PERSON] міської ради №138 від 10.05.2007 року позивачу, як підприємцю було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку загальною 0,0350 га по вул. Шевченка, 17/35 в м. Хорол із земель запасу [PERSON] міської ради для будівництва вбудовано-прибудованого приміщення комерційного використання з житловими приміщеннями на другому поверсі з метою розширення існуючого магазину. Відповідно до акту вибору земельної ділянки для забудови до існуючого магазину та житлового приміщення в м. Хорол по вул. Шевченка, 17/15 від 15.05.2007 року, позивач також вказана "Замовником" та членом комісії. 20 листопада 2007 року позивачем було укладено договір оренди землі з [PERSON] міською радою, щодо земельної ділянки площею 0,0090 га , яка знаходиться за адресою вул. Шевченка, 17/15 в м. Хорол. Рішенням [PERSON] міської ради №327 від 10.12.2007 року було дано згоду на збільшення площі земельної ділянки з 0,0350 га до 0,0513 га по вул. Шевченка, 17/15 в м. Хорол. Рішенням [PERSON] міської ради №60 від 03.03.2008 року позивачу, як підприємцю, було надано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,0514 га по вул. Шевченка, 17/15 в м. Хорол для будівництва вбудовано-прибудованого приміщення комерційного використання з житловими приміщеннями на другому поверсі з метою розширення існуючого магазину. Відповідно до ст. 41 Конституції України , - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Стаття 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно п. 2.1 "Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно", що затверджено Наказом МЮУ №7/5 від 07.02.2002 року та діяло на той час, для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1. Відповідно до п. 2.4 Тимчасового Положення, під час подання заяви про державну реєстрацію прав фізична особа повинна пред'явити паспорт або інший документ, який унеможливлює виникнення будь-яких сумнівів щодо цієї особи, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи - паспорт або інший документ, який унеможливлює виникнення будь-яких сумнівів щодо цієї особи, та документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб. Відповідно до п. 3.1 Тимчасового Положення, - Реєстратор БТІ встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації, зокрема: відповідність повноважень особи, яка подає документи для проведення державної реєстрації прав, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 3.5.2 Тимчасового Положення реєстратор БТІ відмовляє у проведенні державної реєстрації прав, якщо із заявою про державну реєстрацію прав звернулась особа (особи), яка не може бути заявником відповідно до Положення. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтями 317,319 ЦК України закріплено права власника майна вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та вчиняти будь-які дії, які не суперечать закону, не залежно від місця його проживання та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1\~ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач - разом з поданням відзиву. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6\~п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності з пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною, яка відповідно достатті 9 Конституції Україниявляється частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Встановивши наявність у осіб, які звернулися з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Суд, бере до уваги те, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав той факт, що ним було особисто написано заяви до виконавчого комітету [PERSON] міської ради Полтавської області від імені [PERSON] ( а.с. 26 ) та її батька [PERSON] ( а.с. 28 -29 ), хоча доручення на написання таких заяв вони йому не надавали, - що за переконаням суду і потягло за собою прийняття виконавчим комітетом [PERSON] міської ради № 345 від 22.08.2011 року та № 324 від 25.07.2011 року та незаконних свідоцтв про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 448340 ввід 20.10.2011 року та САЕ № 448339 від 25.07.2011 року. А тому визнання незаконними рішення [PERSON] міської ради Полтавської області та скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно є законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку . Оскільки на даний час виправити помилку , яка була допущена при прийнятті рішеннь [PERSON] міською радою №345 від 22.08.2011 року, №324 від 25.07.2011 року, не має можливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог позивача, у звязку з чим вони підлягають задоволенню. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: approved