Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому звернувся до суду із позовною заявою до першого відповідача [PERSON] та другого відповідача АКІБ «Укрсиббанк», третя особа приватний нотаріус [PERSON], про захист права проживання малолітньої дитини та визнання недійсним договору іпотеки. В обґрунтування позову зазначив наступне. До органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому звернулась громадянка [PERSON] із заявою щодо передачі в іпотеку квартири 3 за адрессою вул. Грибосдова. 18 «а», в м. Ужгороді. Проведеною перевіркою встановлено, що дана квартира, згідно договору іпотеки № 11362030000 від 19.06.2008 року, передана в іпотеку в забезпечення виконання зобовязання, що витікають із кредитного договору №1 № 11362030000 від 19.06.2008 року та кредитного договору № 2 № 11362041000 від 19.06.2008 року, що були укладені між АКІБ «УкрС'иббанк» та [PERSON], між Відповідачем по справі, як Іпогекодавцем та АКІБ «УкрС'иббанк», як Іпогекодержателем був заключений договір Іпотеки від 19.06.2008 року, відповідно до якого, в забезпечення виконання зобов'язання за вищезгаданими кредитними договорами [PERSON] було передано нерухоме майно, а саме: однокімнатна квартира загальною площею 53,30 кв.м., житловою площею 13.50 кв.м., яка знаходиться в м. Ужгороді, вул. Грибосдова, 18 «а»/3. В даній квартирі проживає і продовжує проживати малолітній [PERSON], [INFO], що стверджується копією домової книги. Однак договір іпотеки від 19.02.2008 року не був погоджений у встановленому порядку Органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються. Проте наслідком неповернення коштів за цим договором може стати позбавлення малолітньої дитини, єдиного належного житла (квартири), що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 19.02.2008 року. При укладенні договору іпотеки від 19.06.2008 року, в порушення вимог Закону України «Про охорон) дитинства», ст. 177 СК України та ст.71 п.1 п.п. 3 ЦК України не встановлено факт права користування предметом іпотеки малолітньої дитини іпотекодавця та не отримано для цього дозволу Органу опіки та піклування, чим порушено право малолітньої дитини при вирішенні питання розпорядження майном, яким вона володіє чи користуютьея. Оскільки предмет іпотеки за договором іпотеки від 19.06.2008 року є єдиним житлом, що належить сімї [PERSON]. в разі невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором Іпотекодержатель матиме змогу одержати задоволення своїх вимої за рахунок предмета іпотеки - квартири, де проживає малолітня дитина. З урахуванням викладеного позивач просить суд: -захистити право проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO]; -визнати недійсним договір іпотеки від 19.06.2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON]; -зобов'язати приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], вилучити запис га зняти заборону, номер обтяження №№ 5061739, 7416308 на відчуження предмету іпотеки за № 7416373 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру № 3 загальною площею 53,30 кв.м., житловою площею 13,50 кв.м., яка знаходиться в м. Ужгороді, вул. Грибоєдова. 18 «а». В судовому засіданні представник Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому позов підтримав та просив його задовольнити. Представник першого відповідача позов визнав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник другого відповідача АКІБ «Укрсиббанк» позов не визнав, з підстав зазначених у письмових запереченнях просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі та подав до суду заяву про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] просила суд справу розглянути за її відсутності та зазначила, що вимоги позовної заяви щодо дій нотаріуса, незаконні та необґрунтовані, а у позові слід відмовити з підстав, зазначених у позові. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи[ADDRESS] загальною площею 53,30 кв.м., житловою площею 13,50 кв.м., яка знаходиться в м. Ужгороді, вул. Грибоєдова. 18 «а», було придбано [PERSON] за договором купівлі продажу квартири 19.06.2008 року. Цього ж дня 19.06.2008 року зазначена квартира була згідно договору іпотеки № 11362030000 від 19.06.2008 року, передана [PERSON] в іпотеку в забезпечення виконання зобовязання, що витікають із кредитного договору №1 № 11362030000 від 19.06.2008 року та кредитного договору № 2 № 11362041000 від 19.06.2008 року, що були укладені між АКІБ «УкрС'иббанк» та [PERSON]. Як вбачається з наданого позивачем свідоцтва про народження [PERSON] має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Дитина була зареєстрована у зазначеному житлі з 25.06.2010 року, що підтверджується будинковою книгою., за заявою [PERSON] та зі згоди банку (повідомлення від 25.06.2010 року № 137/337-1725). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 177 СК України, в редакції що діяла станом на 19.06.2008 року дату укладення договору іпотеки між сторонами, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Згідно ч. 4 цієї ж статті дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло. Проте у ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства " від 26.04.2001 № 2402-ІІІ, в редакції, яка діяла як на дату укладення іпотечного договору, було зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. З 01.01.2006 року почав діяти Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 02.06.2005 року № 2623-IV, який діяв на дату укладення іпотечного договору, статтею 12, якого передбачено, що Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна. Роз'яснюючи питання, чи має право користування певним житлом дитина і як саме має бути підтверджене це право, Верховний Суд України ще у своїй ухвалі від 23 липня 2008 року зазначив, що право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи (Єдиний державний реєстр судових рішень - рішення № 2270896). Як зазначено у п. 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 р. № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за № 283/8882, в редакції, яка діяла на дату укладення іпотечного договору, правочини за малолітніх, які не досягли 14 років, а також від імені фізичних осіб, визнаних у судовому порядку недієздатними, вчиняють батьки (усиновлювачі) або опікуни. Правочини щодо майна малолітньої дитини можуть бути вчинені одним з батьків, з яким постійно проживає дитина, за наявності згоди другого з батьків, підпис якого має бути засвідчений нотаріально. Тобто, зазначеною інструкцією не вимагалася перевірка нотаріусом наявності висновку органу опіки та піклування при укладенні договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню, а, отже батьки повинні були, у разі необхідності, самостійно виконувати зазначені вимоги закону та перед укладенням договору звернутися за отриманням зазначеного дозволу до органу опіки і піклування. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до п. 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Згідно зі статтею 32\~ЦК, статтею 177\~СК\~та статтею 17\~Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства"\~батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Положення статті 12\~Закону України від 2 червня 2005 року № 2623-IV "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", яка вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування якими мають безпритульні діти, діють з 1 січня 2006 року і на договори, укладені до цієї дати, не поширюються (стаття 58 Конституції України). Суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року № 6-384цс15, у якій зазначено, що згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. При укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна,\~ право власності або право користування яким мають малолітні діти, обовязково вимагається дозвіл органів опіки та піклування. Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Місце проживання неповнолітньої малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Однак, місце проживання за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо судом буде встановлено інше постійне місце проживання дитини. Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законного представника дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством та які застосовуються органами опіки та піклування. Суд приймає до уваги той факт, що на час укладення договору іпотеки [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO], яке і слід вважати місцем проживання її малолітньої дитини. Оскільки договір купівлі продажу квартири та договір іпотеки укладалися в один день, позивачем та першим відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що на цю дату перший відповідач та члени його сім'ї проживали у спірній квартирі або були зареєстровані у ній, відтак, з урахуванням вищезазначених правових норм, право користування у малолітньої дитини зазначеним житловим приміщенням не виникло, відповідно, у даному випадку, згода органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки потрібна не була, тому у задоволенні позову слід відмовити. Суд також вважає за необхідне зазначити, що позивачем подана до суду заява про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, позивачем суду не відведено належними та допустимим доказами дотримання такого строку при зверненні до суду та наявність підстав для поновлення цього строку, спірний договір укладався у 2008 році, тому строк звернення до суд позивачем був пропущений, підстави для його поновлення відсутні, що також є підставою для відмові у задоволенні позову.

Outcome: dismissed