Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

19.08.2020 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом, у якому просить припинити дії ТОВ «Аналітик Фінанс», які порушують право позивача шляхом встановленої Законом № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони протягом дії цього Закону примусового стягнення (відчуження без згоди власника нерухомого житлового майна квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] та є предметом іпотеки, оскільки це майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника [PERSON] за споживчим кредитом, наданим їй кредитною установою резидентом України ПАТ «КБ «Надра» в іноземній валюті, та за умови, що ця квартира є місцем постійного проживання позичальника, і у її власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа цього нерухомого житлового майна складає 72,4 кв. м., тобто не перевищує 140 кв. м. для квартири. В обґрунтування позову зазначено, що 01.09.2008 між нею та ВАТ КБ «Надра» (в подальшому - ПАТ КБ «Надра») було укладено кредитний договір № 6/4/20/2008/840-К/2403 (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого вона отримала кредитні кошти в сумі 119 325,56 доларів США зі сплатою відсотків 12,8 річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 25.08.2038 року з метою придбання квартири [ADDRESS] . На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 01.09.2008 між нею та ВАТ КБ «Надра» укладено Іпотечний договір № 6/4/20/2008/980-І/2404 (далі Іпотечний договір), згідно умов якого вона надала в іпотеку ВАТ КБ «Надра» нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , площею 72,4 кв. м., що була придбана на кредитні кошти та належить їй на праві власності. 15.01.2011 ВАТ КБ «Надра» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008, у задоволенні якого 14.03.2011 відмовлено. 24.06.2011 судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області рішення суду першої інстанції скасувала, позов ВАТ КБ «Надра» задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» всю суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 104\~525, 27 доларів США. 14.09.2018 року у зв`язку із ліквідаційною процедурою щодо ПАТ «КБ «Надра» виставлено на електронні торги відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором. 04.12.2018 між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договори відступлення прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, згідно яких ПАТ КБ «Надра» передало [PERSON] право вимоги за договорами кредиту та іпотеки від 01.09.2008, у результаті чого останній набув статус Нового кредитора та іпотекодержателя. 03.06.2020 між [PERSON] та ТОВ «Аналітик Фінанс» укладено договори відступлення прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, згідно яких ТОВ «Аналітик Фінанс» набуло право вимоги за договорами кредиту та іпотеки від 01.09.2008. 16.06.2020 та 11.08.2020 [PERSON] отримала поштові повідомлення ТОВ «Аналітик Фінанс» від 04.06.2020 та від 05.06.2020 з повідомлення про набуття ТОВ «Аналітик Фінанс» статусу Нового кредитора та іпотекодержателя; висунуто вимогу про усунення порушення виконання кредитного договору позичальником [PERSON] , у тому числі повернення основної суми (тіла) кредиту, сплату процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій та інших платежів за кредитним договором, що станом на 05.06.2020 року складає 349735,60 доларів США, з яких заборгованість за основним боргом 89726,33 доларів США, за відсотками 123082,46 доларів США, пеня 77264,01 дол. США, штрафні санкції 59662, 80 дол. США. Крім того, позивачці було повідомлено, що ТОВ «Аналітик Фінанс» як іпотекодержатель має право та намір задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом продажу предмета іпотеки третім особам; вважає, що дії відповідача порушують її права як споживача фінансових послуг протягом дії Закону № 1304-VII від 07.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому змушена звернутися до суду з вищезазначеним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2020 року провадження за вищевказаним позовом відкрито в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін (а. с. 75-76). Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а. с. 151). 28.10.2020 року від відповідача ТОВ «Аналітік Фінанс» до суду надійшов відзив, позовну заяву, згідно з яким відповідач проти задоволення позову заперечував, вказавши, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав внаслідок відсутності будь-якого відчуження квартири та наявності лише вимоги про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором; [PERSON] отримує кореспонденцію за адресою: [ADDRESS] , що свідчить про наявність в неї іншого місця проживання, що є підставою для незастосування до неї вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті», а також вважали, що спірні правовідносини не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». (а. с. 81-91, 127-132). 03.11.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, у якому [PERSON] наполягала на застосуванні до спірних правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів» а відсутності згоди позивача на відчуження квартири. (а. с. 138-140). 10.11.2020 рок до суду надано заперечення відповідача, згідно яких будь-які порушення прав позивача з боку ТОВ «Аналітік Фінанс», оскільки ним було лише направлено на адресу [PERSON] вимогу про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором відповідно до рішення апеляційного суду Харківської області від 24.06.2011 року, що не є діями з реалізації іпотечного майна (а. с. 145-146). Позивач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно належним чином, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01.09.2008 між нею та ВАТ КБ «Надра» (в подальшому - ПАТ КБ «Надра») було укладено кредитний договір № 6/4/20/2008/840-К/2403 (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого вона отримала кредитні кошти в сумі 119 325,56 доларів США зі сплатою відсотків 12,8 річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 25.08.2038 року з метою придбання квартири [ADDRESS] . На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 01.09.2008 між нею та ВАТ КБ «Надра» укладено Іпотечний договір № 6/4/20/2008/980-І/2404 (далі Іпотечний договір), згідно умов якого вона надала в іпотеку ВАТ КБ «Надра» нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , площею 72,4 кв. м., що була придбана на кредитні кошти та належить їй на праві власності. 15.01.2011 ВАТ КБ «Надра» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008, у задоволенні якого 14.03.2011 відмовлено. 24.06.2011 судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області рішення суду першої інстанції скасувала, позов ВАТ КБ «Надра» задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» всю суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 104\~525, 27 доларів США. 14.09.2018 року у зв`язку із ліквідаційною процедурою щодо ПАТ «КБ «Надра» виставлено на електронні торги відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором. 04.12.2018 між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договори відступлення прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, згідно яких ПАТ КБ «Надра» передало [PERSON] право вимоги за договорами кредиту та іпотеки від 01.09.2008, у результаті чого останній набув статус Нового кредитора та іпотекодержателя. 03.06.2020 між [PERSON] та ТОВ «Аналітик Фінанс» укладено договори відступлення прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, згідно яких ТОВ «Аналітик Фінанс» набуло право вимоги за договорами кредиту та іпотеки від 01.09.2008. 16.06.2020 та 11.08.2020 [PERSON] отримала поштові повідомлення ТОВ «Аналітик Фінанс» від 04.06.2020 та від 05.06.2020 з повідомлення про набуття ТОВ «Аналітик Фінанс» статусу Нового кредитора та іпотекодержателя; висунуто вимогу про усунення порушення виконання кредитного договору позичальником [PERSON] у сумі, що станом на 05.06.2020 року складає 2\~908\~154, 32 грн. (а. с. 120-121). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03.03.2020 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 26). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 03.06.2020 іпотекодавцем за Іпотечним договором № 6/4/20/2008/980-І/2404, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а. с. 119). З довідки про відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.10.2020 року вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а. с. 124-126). Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 1.07.2019 року, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного суду від 11.02.2020 року, визнано незаконною та скасувано державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] ,, а саме: запис про право власності № 30541341, вчинений 26 лютого 2019 року державним реєстратором юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сектору державної реєстрації права власності на нерухоме майно Печенізької районної державної адміністрації на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у зв`язку з порушенням вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Водночас судом встановлено, що посилання позивача на протиправність примусового стягнення нерухомого майна під час дії мораторію на такі дії не знайшло свого підтвердження як підстава задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Згідно з пунктом 1\~статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із положеннями\~статті 4 Закону України «Про заставу»\~та/або предметом іпотеки згідно із положеннями\~статті 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя)\~за споживчими кредитами,\~наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно п. 11 ч. 1\~ст.\~1\~ЗУ «Про\~споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові)\~на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 23\~ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»: споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві\~на придбання продукції. Як вбачається з кредитного договору №6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008, він не підпадає під ознаки споживчого кредиту, оскільки наданий не на придбання товарів/послуг, а, згідно з п. п. 1.1, 1.2 вказаного Договору, наданий [PERSON] за програмою «Нове житло» за цільовим призначенням на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №3308 від 01.09.2008, що укладений між [PERSON] та фірмою «Т.М.М.», згідно якого позичальник ( [PERSON] ) придбає у власність нерухоме майно (квартиру) за адресою: [ADDRESS] (а. с. 92-96). За таких обставин до спірних правовідносин не підлягає застосуванню\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України».\~ (а. с. 4-7, 28-31). Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~В силу вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання ; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень\~частин другої - п`ятої статті 13\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст.\~12\~Закону України\~«Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до\~ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим\~Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127. Згідно з пунктом 1 ч. 1\~ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 36 ЗУ «Про іпотеку»\~встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Частиною 1\~статті 37 Закону України "Про іпотеку"\~передбачено,\~що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. В силу вимог ч. ч. 1, 2\~статті 38\~Закону України\~"Про\~іпотеку" якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Як вбачається з п. 5. 3 ст. 5 Договору іпотеки №6/4/20/2008/980-І/2404 від 01.09.2008, звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса,\~домовленості сторін\~на передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому\~ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», права іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку\~ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». (а.с.11) Згідно п. 4. 4 ст. 4 Договору іпотеки, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання… іпотекодержатель має право реалізувати своє право іпотеки та звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному цим Договором. (а.с.11) Пунктом 5.4 ст. 5 вказаного договору встановлено, що іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.5.3 цього договору. (а.с.11) Положення\~статті 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. За приписами\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1\~ст. 80 ЦПК України\~визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість та недоведеність, а також передчасність вимог про застосування таких способів захисту порушеного права, як припинення неправомірних дій відповідача, за відсутності останніх. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За положенням ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з проведенням експертиз. Статтею 134\~ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Зі змісту ст.\~58\~ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ст.\~60\~ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ст.\~15\~ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною 4.ст.\~62\~ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Статтею 137\~ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що правнича допомога відповідачу у даній справі у суді першої інстанції надавалась адвокатом Темнюковою М. І. Згідно з актом приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 19 квітня 2021 року за договором від 09.10.2020 року, та опису робіт правова допомога була надана у вигляді усної консультації, аналізу нормативного матеріалу, складання відзиву, складання заперечень на відповідь на відзив на загальну суму 8000,00 грн. (а. с. 196-204). Згідно квитанції до прибуткового обліку від 19.04.2021 року від ТОВ «Аналітік Фінанс» було сплачено за договором від 09.10.2020 року суму у розмірі 8000 грн. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи (ознайомлення з первинним матеріалом, аналіз, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, підготовка та подання відзиву), принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням ст. 141 ЦПК України, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн можуть бути зменшені, оскільки підготовка до розгляду цієї справи у суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи адвоката, а тому заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що з урахуванням вимог розумності та справедливості, клопотання відповідача про стягнення судових витрат підлягає частковому задоволенню та стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial