Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

26.05.2015 року позивач [PERSON] звернулася до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням, який в послідуючому уточнила. В обґрунтування своїх вимог позивач послалася на те, що відповідач є її рідним братом. 15 березня 2014 року померла їх мати [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Вони з відповідачем отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері у вигляді 1/ 2 частини квартири за кожним. Вказана квартира житловою площею 43,3 кв. м., загальною площею 65,9 кв.м., складається з трьох житлових кімнат площею: 10,4 кв. м., 21,5 кв.м., та кімната 11,4 кв.м., допоміжна житлова площа: кухня площею 7,7 кв.м., ванна 2,6кв.м., вбиральня 1,2 кв.м., коридор 8,3 кв.м., комора 0,7 кв.м., балкон 2,10 кв.м.. В квартирі прохідні житлові кімнати площею: 10,4 кв. м. та 21,5 кв.м.. Посилаючись на те, що співвласники квартири на теперішній час не можуть між собою дійти згоди з питання порядку користування належним їм житлом, оплати комунальних та експлуатаційних витрат, позивач просила суд визначити порядок користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], при цьому визначити у користування [PERSON] - житлові кімнати площею 10,4 кв. м. та 21,5 кв.м., з балконом 2,10 кв.м., а [PERSON] житлову кімнату розміром 11,4 кв.м.. При цьому у спільному користуванні залишити: кухню площею 7,7 кв.м., ванну 2,6кв.м., вбиральню 1,2 кв.м., коридор 8,3 кв.м.. Понесені нею судові витрати позивач просила стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та, посилаючись на обставини викладені в позові, просили суд у позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та посилаючись на те, що в позивачки є інше житло і жити у спірній квартирі вона не має наміру, а в користуванні всією квартирою він їй не перешкоджає, просив в позові відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за № 1697, серія та номер НАЕ 921387, виданого 22.11.2014 року державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS]. На підставі Свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за № 1698, серія та номер НАЕ 921388, виданого 22.11.2014 року державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS]. Вказана квартира житловою площею 43,3 кв. м., загальною площею 65,9 кв.м. розташована на першому поверсі пятиповерхового житлового будинку та складається з трьох житлових кімнат наступними розмірами: жила кімната - 10,4 кв.м. з лоджією 2,1 кв.м., жила кімната - 21,5 кв.м., жила кімната - 11,4 кв.м. та має слідуючи побутові приміщення: кухню 7,7 кв.м.; , вбиральня 1,2 кв.м.; ванну кімнату - 2,6 кв.м; коридор 8,3 кв/м., вбудовану шафу 0,70 кв.м. квартира обладнана лоджією 2,1 кв.м. ( а.с. 3-5 копія свідоцтва про право на спадщину за законом, технічного паспорту на квартиру, а.с. 42-43 Інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Окрім того, пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира не підлягає поділу в натурі, якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Крім того, відповідно до ст. 317, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що між сторонами, які є співвласниками квартири, виник спір з приводу встановлення порядку користування житловим приміщенням, позивач фактично виключена з числа користувачів спільного майна, чим порушені її права як співвласника квартири, хоча позивач має рівні з іншим співвласником житла права щодо користування спільним майном, незважаючи на наявність в неї іншої житлової площі, тому позов підлягає до задоволення. При цьому суд, виходячи з технічних характеристик квартири, приходить висновку про можливість встановлення вказаного в уточненому позові порядку користування спірною квартирою. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до положень ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. При цьому до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать в тому числі: витрати на правову допомогу. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] при зверненні до суду з позовом понесено витрати на сплату судового збору в розмірі 243,60 гривень ( а.с. 1 квитанція). Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" № 4191-У1 від 20 грудня 2011 року визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З матеріалів справи вбачається, що згідно договору про надання юридичних послуг № 54 від 17.08.2015 року, адвокат [PERSON], діюча на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 0269 від 11.09.1993 року надала правову допомогу [PERSON] по цивільній справі за її позовом до [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням. Як слідує з наданого розрахунку, адвокатом витрачено 5 годин на юридичну консультацію, складання заяви та участь у судових засіданнях ( 13.07.2015 року, 05.08.2015 року та 27.08.2015 року). Виходячи з положень Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" № 4191-У1 від 20 грудня 2011 року, статті 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", якою встановлено з 01 січня 2015 року мінімальну заробітну плату в розмірі 1218 грн. 00 коп. та вищевказаного часу, витраченого адвокатом [PERSON] ( 5*1218*0,40), компенсації підлягає 2436 гривень витрат понесених позивачем на правову допомогу. При цьому виходячи з того, що позивач просить суд стягнути з відповідача 900,00 гривень витрат понесених нею на правову допомогу та наданих нею в підтвердження, саме цієї суми витрат квитанцій, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь саме цю суму витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved