Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач у вересні 2014 року звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.01.2008 року в розмірі- 8 155,00 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з"явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась, надала заяву про розгляду справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також надала заяву про розгляд справи у її відсутності та письмові заперечення, згідно яких, позов не визнала, в його задоволенні просила відмовити, застосувавши строк позовної давності. Дійсно, згідно умов договору №б/н від 21.01.2008 року їй було надано кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розміром 42,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 21.01.2008 року також Банком їй видано платіжну картку, яка дійсна до останнього календарного дня березня місяця 2009 року. Нової картки в ПАТ КБ "Приватбанк" не отримувала. Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останній платіж по картці здійснено 02.02.2009 року. З позовом до суду про стягнення із неї заборгованості за договором №б/н від 21.01.2008 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся лише 09.09.2014 року, тобто зі спливом строку позовної давності, визначеного ст. 257, п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Суд на місці ухвалив: проводити розгляд справи за відсутності сторін, з врахуванням їх заяв, на підставі наявних у ній письмових доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог , з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так з"ясовано, що 21.01.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно якого позичальнику надано кредит в розмірі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 42,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку" складають між нею та Банком Кредитний договір. За умовами кредитного договору, Кредитор прийняв на себе зобов'язання надати кредитні кошти Позичальнику, в порядку визначеному в кредитному договорі. Позичальник, в свою чергу, прийняла на себе зобов'язання погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором ( п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг ). Зобов'язання за Договором та угодою Кредитором виконано в повному обсязі. Як вбачається із заяви 21.01.2008 року [PERSON] відкрито рахунок та в цей же день нею отримано кредитну картку [NUMBER], ПІН до неї, про що свідчить її підпис (а.с.9). В порушення умов Договору відповідач зобов"язання свої не виконує, тому станом на 26.08.2014 року має заборгованість за договором кредиту в розмірі 8 155,00 грн. , що складають наступні суми: заборгованість за кредитом - 2 229,54 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 3 221,25 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом- 2 077,78 грн., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250 грн. (фіксована частина), 376,43 грн. ( процентна складова), розрахунок якої додається (а.с. 6-8). Згідно ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад.» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Разом з тим, відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же термін. Згідно п. п. 3.1.1. та 3.1.3. правил користування платіжною картою Умов та правил надання банківських послуг строк дії карти вказується на лицевій стороні карти (рік та місяць). Карта дійсна до останнього календарного дня місяця вказаного на картці. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії) якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності на картрахунку грошових коштів для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій (а. с. 10-15). При цьому, із наданої відповідачем до заперечень ксерокопії картки [NUMBER] вбачається, на лицевій стороні якої зазначено строк- 03/09. Відомості щодо отримання відповідачем нової картки у суду відсутні. Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Пунктами 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою визначено, що граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячо за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі- не пізніше останнього дня місяця вказаного на платіжній картці (поле MONTH). Таким чином, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14). За змістом п. 3.1.3. правил користування платіжною карткою продовження дії картки на новий строк здійснюється шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, а також за умови наявності на картрахунку грошових коштів для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій. Платіжну картку [PERSON] було видано 21.01.2008. Для оформлення нової картки [PERSON], згідно її заперечень, до банку не зверталась. Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, останній платіж по картці було здійснено - 02.02.2009. Частиною 5 ст. 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач не ставив питання відносно поважності пропущеного строку. Відповідач, у своїй заяві від 04 листопада 2014 року, просила застосувати наслідки спливу позовної давності. Таким чином, оскільки з позовом до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 21.01.2008 ПАТ КБ «Приват банк» звернувся лише 09.09.2014, тобто з пропуском строку позовної давності, що і є підставою відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed