Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Виконком Конотопської міської ради як орган опіки та піклування звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина [PERSON], який народився [INFO], та передати дитину органу опіки та піклування Конотопської міської ради для подальшого влаштування, мотивуючи тим, що відповідачка є мітір"ю [PERSON], батько якого записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України. 16 лютого 2015 року [PERSON] написала заяву про відмову забрати новонародженого сина з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров"я. В теперішній час хлопчик знаходиться в Сумському обласному спеціалізованому будинку дитини. Рішенням Конотопського міськвиконкому від 30 березня 2015 року № 68 йому наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З відповідачкою проводились бесіди з метою підвищення батьківського потенціалу та формування відповідального відношення до материнства, до роботи з нею залучались практичний психолог та спеціалісти служби у справах дітей, які роз"яснювали батьківські права та обов"язки, наслідки відмови від дитини. При цьому відповідачка не зробила спроби повернути сина, байдуже ставиться до його інтересів та потреб. 26 березня 2015 року вона не з"явилася на засідання комісії з питань захисту прав дитини, де вирішувалось питання про позбавлення її батьківських прав, надала заяву, в якій зазначила, що не збирається займатися вихованням та утриманням дитини, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо сина [PERSON]. Позбавлення відповідачки батьківських прав відповідає інтересам дитини. В судовому засіданні представник позивача: Конотопського міськвиконкому по довіреності Демяненко А.О. позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити, пояснила, що відповідачка в інтересах малолітньої дитини має бути позбавлена батьківських прав у зв"язку з ухиленням від виконання таких обов"язків. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує (а.с.20). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, заслухавши думку прокурора, який вважає, що в теперішній час немає підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Згідно п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. В свідоцтві про народження [PERSON], який народився [INFO], батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька [PERSON], який народився [INFO], записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.4). Ч.1 ст.135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім"я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. 16 лютого 2015 року відповідачка написала заяву про відмову забрати сина з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров"я (а.с.7). Згідно акту, складеного 16 лютого 2015 року працівниками КЗСОР "Обласний клінічний перинатальний центр" в присутності працівників органу внутрішніх справ, служби у справах дітей, [PERSON] відмовилася забрати дитину чоловічої статі, [INFO], з причини важкого матеріального становища (а.с.8). Рішенням Конотопського міськвиконкому від 30 березня 2015 року № 68, малолітній дитині [PERSON], [INFO], у зв"язку з тим, що його матір [PERSON] відмовилась забирати сина з КЗСОР "Обласний клінічний перинатальний центр", наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.5). Відповідно до рішення Конотопського міськвиконкому від 8 квітня 2015 року № 79 останній вирішив просити управління охорони здоров"я Сумської обласної державної адміністрації виділити путівку для малолітньої дитини [PERSON], [INFO], до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини на повне державне забезпечення (а.с.11). За повідомленням Конотопського міського центру соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді від 9 квітня 2015 року № 230, 17 лютого 2015 року фахівець центру та спеціаліст служби у справах дітей були за місцем проживання відповідачки, з"ясували, що житлово-побутові умови задовільні: в приватному будинку 4 кімнати, газ та електропостачання централізоване, наявні меблі, побутова техніка. В будинку тепло, прибрано. Відповідачка проживає з бабусею [PERSON], 1956 р.н., та дідусем [PERSON], 1956 р.г. 19 лютого [PERSON] відвідала центр соціальних служб, було з"ясовано, що фактори сім"ї та середовища не є задовільними, немає підтримки з боку рідних та близьких, відсутній позитивний досвід сімейних взаємовідносин. Спостерігалась материнська амбівалентність та емоційна незрілість особистості, низький рівень виховного потенціалу та не сформованість відповідального відношення до батьківства. З 20 лютого по 25 березня 2015 року центром проведено роботу щодо попередження раннього соціального сирітства та інтеграції дитини в сімейне середовище: інформування про права та обов"язки, види соціальних послуг, порядок їх надання, контакти інших установ та служб, до яких можливо звернутися в разі необхідності; проведено бесіди щодо підвищення батьківського потенціалу та формування відповідального відношення до материнства; залучено практичного психолога, спеціалістів служби у справах дітей для проведення роз"яснювальної роботи; залучено особу до групової роботи з жінками, які знаходяться у складних життєвих обставинах (а.с.10). В повідомленні КЛПЗСОР "Сумський обласний спеціалізований будинок дитини" зазначено, що [PERSON] знаходиться в закладі з 9 квітня 2015 року, за весь термін перебування хлопчика в Сумській обласній дитячій клінічній лікарні та в їх закладі дитину ніхто не відвідував, станом здоров"я не цікавився (а.с.26). Згідно висновку органу опіки та піклування Конотопської міської ради вважається за доцільне у зв"язку з ухиленням від виконання батьківських обов"язків позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], що відповідає інтересам дитини (а.с.12,13). При цьому відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У принципі 6 Декларації прав дитини визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю. В преамбулі Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, зазначено, що Держави-учасниці цієї Конвенції впевнені в тому, що сім'ї як основному осередку суспільства і природному середовищу для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства, визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, В ч.1,2 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" також вказано, що сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на піклування батьків. В ч.1 ст.12 Закону визначено, що виховання в сім"ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Частиною 1 ст.3 СК України передбачено, що сім"я є первинним та основним осередком суспільства. В ч.3 ст.4 СК України визначено, що кожна особа має право на проживання в сім"ї. Відповідно до ч.1-3 ст.5 СК України держава охороняє сім"ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім"ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина. Такий же обов'язок щодо виховання та розвитку дитини на батьків покладає і стаття 59 Закону України "Про освіту". При цьому в ст. 3 Конвенції про права дитини проголошено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. А згідно ч.2 ст. 18 Конвенції з метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов'язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. В ч.3 ст. 27 Конвенції передбачено, що Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов"язків щодо виховання дітей, захищає права сім"ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Згідно п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Діти повинні виховуватись своїми батьками, що являється обов"язком останніх. Право на виховання є перевагою батьків перед іншими людьми. Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки матері. При цьому позивач сам вказує на те, що у відповідачки немає підтримки з боку рідних та близьких, присутня емоційна незрілість особистості, не сформоване відповідальне відношення до батьківства. Таким чином, в матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідачки щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов"язками, що неможливо визначити за такий нетривалий час, що мав місце після пологів і відмови забрати дитину з пологового будинку. А лише наявність вини відповідачки належить до обов"язкових умов позбавлення батьківських прав. До того ж позивач як орган опіки та піклування, який, виходячи з вимог діючого законодавства, має стояти на охороні сім"ї, вживати заходи для того, щоб дитина виховувалась саме матір"ю, в даному випадку, навпаки, допустив формальний підхід при вирішення цих питань щодо відповідачки та її дитини, вважаючи найбільш простішим рішенням позбавити відповідачку батьківських прав, що не потребує зусиль з боку позивача. В даному випадку висновок органу опіки та піклування про позбавлення відповідачку батьківських прав є недостатньо обгрунтованим. За таких обставин, суд вважає, що цей позов є передчасним, оскільки наведені у ньому обставини і додані до нього документи не можуть бути в даному випадку визнані такими, що свідчать про свідоме ухилення відповідачки від виконання батьківських обов"язків, у зв"язку з чим її слід позбавити цих прав, на що вказує позивач. Таким чином, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed