Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора КП «Гарант +» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора. Позов мотивований тим, що 10.04.2019 року державним реєстратором комунального підприємства «Гарант+» Васюрою П.В. у відсутність та без відома позивача було звернено стягнення на майно шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на належну позивачу та [PERSON] квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору іпотеки, серії та номерів: 4241, виданого 18.08.2006 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.А., кредитного договору №026/0806/88-013, виданого 17.08.2006 року, договору відступлення права за іпотечними договорами, серія та номер: 6970, виданого 28.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., договору про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер 2189, виданого 28.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., повідомлення, серія та номер 4241, виданого 13.02.2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» здійснено запис про право власності за №31162910 та присвоєно реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1809972605101. На думку позивача, рішення державного реєстратора підлягає скасуванню, оскільки ним дійсно укладався договір іпотеки, але з АКБ "ТАС-Комерцбанк», а не з ТОВ «Кредитні ініціативи» і даний договір має номер 026/0806/88-013-Z-01, а не 2189, як вказав державний реєстратор. Предметом договору іпотеки виступає квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а не по [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] за підставу здійснення реєстрації права власності взяв неіснуючий договір іпотеки, оскільки підписаний позивачем договір іпотеки від 18.08.2006 року має номер 026/0806/88-013-Z-01, а не 6970. На момент укладення договору іпотеки №026/0806/88-013-Z-01, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, власниками квартири був позивач та його батьки [PERSON] та [PERSON] , а тому договір іпотеки вони підписували втрьох. [PERSON] помер і дана обставина відома ТОВ «Кредитні ініціативи», а реєстратор міг і повинен був перевірити цей факт. В даному випадку відбулась заміна однієї з сторін кредитного та іпотечного договорів, а саме кредитора та іпотекодержателя, яка відповідно до ст. 651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Умовами кредитного та іпотечного договору взагалі не передбачене право банку в односторонньому порядку змінювати умови договору або передавати свої права іншим особам, а п. 30 договору іпотеки прямо передбачає, що внесення будь-яких змін в договір відбувається тільки за згодою сторін. Будь-яких згод в тому числі письмових позивач не надавав. Зміни в кредитний договір та договір іпотеки не вносились, а тому стороною залишається АКБ «ТАС-Комерцбанк», а не ТОВ «Кредитні ініціативи». В зв`язку з викладеним ТОВ «Кредитні ініціативи» не має права іпотекодержателя та ним не являється. 07.06.2014 р. набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до п.п.1 п. 1 цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Також позивач зазначає про те, що відповідно до п. 12.3.1. договору іпотеки АКБ «ТАС-Комерцбанк» мав право звернути стягнення на предмет іпотеки, попередньо провівши оцінку предмету іпотеки і у випадку, якщо заборгованість за кредитним договором менша, ніж його вартість повернути різницю протягом 60 днів. ТОВ «Кредитні ініціативи» квартиру не оцінило, не встановило дійсний розмір заборгованості. Відносини, пов`язані з держаною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обтяжень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 р. Відповідно до ч. 3 ст. 16 цього Закону визначено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 19 цього Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житловим приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Згаданий перелік є вичерпним, однак всупереч закону, державний реєстратор за підставу реєстрації прав власності безпідставно взяв кредитний договір, повідомлення та договори про відступлення права вимоги. Дії державного реєстратора також не узгоджуються з п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п. 46 Порядку для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник крім документів, що зазначені у пункті 37 цього Порядку, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав за обставин викладених в справі, просив суд їх задовольнити. Представник третьої особи Вавшко В.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Державний реєстратор КП «Гарант+» Васюра П.В. в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи 04.11.2021 року у його відсутність, але лише в частині розгляду клопотання про витребування доказів. Суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутність відповідачів на підставі наявних в справі доказів, оскільки причиною його неявки суд вважає неповажною. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. 10.04.2019 року державним реєстратором комунального підприємства «Гарант+» Васюрою П.В. було звернено стягнення на майно шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на належну позивачу та [PERSON] квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору іпотеки, серії та номерів: 4241, виданого 18.08.2006 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.А., кредитного договору 026/0806/88-013, виданого 17.08.2006 року, договору відступлення права за іпотечними договорами, серія та номер: 6970, виданого 28.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., договору про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер 2189, виданого 28.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., повідомлення, серія та номер 4241, виданого 13.02.2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» здійснено запис про право власності за №31162910 та присвоєно реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1809972605101 (а.с.12-13). 18.08.2006 року [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» (після зміни найменування ПАТ «Сведбанк») було укладено кредитний договір №026/0806/88-013, за умовами якого [PERSON] , отримав кредит в сумі 30 000 доларів США з кінцевою датою погашення кредиту до 20.07.2016 року (а.с.82-86). В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором між АКБ «ТАС «Комерцбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено іпотечний договір №026/0806/88-013-Z-01 від 18.08.2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. за реєстровим №4241. Згідно з договором іпотеки було передано в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-10). Згідно з рішенням Вінницької міської ради №71 від 25.12.2015 р. «Про перейменування площ, вулиць, провулків, проїздів, тупиків в місті Вінниці» вулицю Островського було перейменовано на вулицю Брацлавську. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс», укладено договір факторингу №15, згідно з яким відступлено право вимоги в тому числі і за кредитним договором (а.с.40-53). 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, згідно з яким відступлено право вимоги, в тому числі і за кредитним договором (а.с.57-67). 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ПАТ «Сведбанк» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, який нотаріально посвідчений та між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, який нотаріально посвідчений, згідно з п. 1.2 якого іпотекодержатель передає новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, в тому числі і за договором іпотеки (а.с.68-73). Отже, ТОВ «Кредитні ініціативи» є новим кредитором і правонаступником за кредитним договором і договором іпотеки, в зв`язку з чим ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до п. 3.1. кредитного договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість згідно з додатком №2 від 21.11.2017 року. Станом на 01.09.2018 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 93068,54 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на дату розрахунку становить 2 631 925, 91 грн., а саме: 21825,92 доларів США (617224,72 грн. за курсом НБУ) заборгованість за кредитом, 15 157,54 долари США (428646,70 грн. за курсом НБУ) заборгованість за процентами та 56085,08 доларів США (158604,49 грн. за курсом НБУ) заборгованість з пені (а.с.97-98). Відповідно до п. 10.4 договору іпотеки іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 11 Договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений основним зобов`язанням, позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту та/або проценти за користування кредитом та/або пеню або іншу заборгованість, та/або платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу, так і процентів за ним). Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Пунктом 12 договору іпотеки передбачено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, в тому числі і згідно з пп.12.3. Згідно з п.п.12.3. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, викладених в пп. 12.3.1 та пп.12.3.2 цього пункту договору іпотеки. Відповідно до пп. 12.3.1. договору іпотеки задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої у цьому підпункті п. 12.3 договору іпотеки, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою реєстрації права власності на предмет іпотеки. Відповідно до абзацу 3 пп.12.3.1 договору іпотеки сторони із змісту ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положення цього підпункту п. 12.3 договору іпотеки є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавців або позичальника. Відповідно до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. За ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Частиною 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 2 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» в редакції на дату укладання договору іпотеки договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосовувати інші, встановлені цим законом способи звернення на предмет іпотеки. Отже, в договорі іпотеки зазначене пряме іпотечне застереження, яке в законодавстві України передбачалося на час укладання договору іпотеки, так і передбачено на даний час. Відповідно до ч.1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. 14.02.2019 року на адресу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було направлено рекомендованим листом повідомлення з вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором, розмір якого визначений станом на 01.09.2018 року із застереженням, що в разі не погашення заборгованості по кредитному договору банком (іпотеко держателем) буде звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. 19.02.2019 року відправлення не було вручене адресатам, а 03.03.2019 року повернуто за зворотньою адресою. Згідно ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. 11 лютого 2018 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бізнес Ассіст» було проведено оцінку предмету іпотеки, яка станом на 01.02.2019 р. становить 908 658,00 гривень. Строк дії оцінки 6 місяців. Однак, відповідачем не доведено, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки погоджувалась із власниками майна, що є істотною обставиною при зарахуванні вимог, шляхом проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки. Схожих за змістом висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 року у справі № 306/2053/16-ц(провадження № 14-22цс19). З урахуванням того, що пункт 61 Порядку № 1127 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не містив переліку документів, необхідних для державної реєстрації прав власності, обов`язковго документа звіту про оцінку майна, тому порушень у цій частині державним реєстратором не допущено. У пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) зазначено, що стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої ст. 1282 ЦК України та частини першої ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Таким чином, преклюзивні строки, передбачені ст. 1281 ЦК України (пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців), не застосовуються у випадку смерті іпотекодавця, відмінного від боржника (майновий поручитель). Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 08.04.2019 року у справі № 338/1769/15-ц (провадження № 61-26128св18) та від 09.06.2021 року у справі № 283/1988/16ц(провадження № 61-1189св20). У той же час підпунктом 1 пункту 1 ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 ЗУ «Про іпотеуку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. В даному випадку спірне майно - є іпотечним . На момент укладення договору іпотеки №026/0806/88-013-Z-01, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, власниками квартири був позивач та його батьки [PERSON] та [PERSON] , який помер відповідно до Свідоцтва від 04.05.2016 ( а.с.11) , в зв"язку з чим на даний час власниками кв. [ADDRESS] є позивач [PERSON] та [PERSON] . Дане житло використовується ними виключно як місце постійного проживання, іншою нерухомістю не володіють, загальна площа його не перевищує 140 кв. м. А тому дана квартира відповідно до п.п. 1 п.1 Закону України "Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин ) не може бути примусово стягнута ( відчужена без згоди власника) тощо. Отже, до правовідносин з реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем на підставі іпотечного застереження застосовуються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» щодо тимчасової заборони відчуження. Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20). За викладених обставин доводи, щодо застосування ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» позивача [PERSON] є обґрунтованими. На переконання суду, в діях державного реєстратора наявні порушення чинного законодавства України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: approved