Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що 10 листопада 2016 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого вона позичила [PERSON] 5000 доларів США, зі сплатою 5% від суми позики щомісячно та зобов"язувався повернути позику в повному обсязі в строк до вересня 2017 року, про що власноручно написав розписку. Зазначає, що [PERSON] спочатку виплачував відсотки, передбачені розпискою, а з вересня 2017 року припинив виконувати умови договору і на даний час відсотки за договором та суму позики не повернув. В зв"язку із наведеним, просила стягнути з відповідача в її користь заборгованість за договором позики, відсотки за користування коштами та судовий збір. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив проти задоволення позову, при цьому пояснив, що по мірі можливості повертає позивачці кошти, однак на даний час повернути всю суму одразу не може. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що згідно до розписки [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 доларів США, зобов"язувався сплачувати 5 відсотків від суми позики щомісячно та повернути позику в повному розмірі до вересня 2017 року (а.с.4). Відповідач свої зодов"язання належним чином не виконав, в зв"язку з чим виникла заборгованість, яка складається із суми позики в розмірі 5000 доларів США та несплачені відсотки за 11 місяців, що становить 3750 доларів США. Згідно довідки Державного ощадного банку України філії Івано-Франківського обласного управління ТВПВ № 10008/0129 від 15 листопада 2018 року за № 861 офіційний курс долара становить 2783,9406 гривні за 100 доларів США. Таким чином сума основного боргу відповідача за договором позики становить 139197 гривень, який підлягає стягненню. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стттею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Договором позики, укладеним сторонами, передбачено, що [PERSON] щомісячно сплачує [PERSON] п"ять відсотків від суми позики до погашення боргу. Із змісту позовної заяви вбачається та відповідачем в судовому засіданні не заперечувалось, що [PERSON] припинив сплачувати [PERSON] щомісячні відсотки за користування позикою у вересні 2017 року, а тому з нього слід стягнути 3750 доларів США, що в еквіваленті національної валюти станоить 104398 гривень - відсотків за договором за період з вересня 2017 року по листопад 2018 року включно. Отже, загальна сума боргу відповідача перед позивачкою за договором позики становить 243595 гривень. Відповідачем не спростовано жодним чином наведені позивачкою розрахунки, а тому вимоги позову в цій частині підлягають до задоволення. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Оскільки відповідачем суму боргу не повернуто в обумовлений в розписці строк в повному обсязі, то право позивача порушено, а тому підлягає судовому захисту. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки наявність боргового документа - розписки, у позивачки, свідчить про існування невиконаного відповідачем зобов'язання перед нею. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, оскільки позивачка звільнена від його сплати відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір". На підставі наведеного та ст.ст.\~\~625,\~1046-1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved