Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

04 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська-пожежно-страхова компанія», [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю і суду показав, що його дружині [PERSON] на праві власності належить автомобіль [NUMBER]. 21.11.2013 року позивач керував вказаним автомобілем і на перехресті вулиць Чапаєва та І.Лейка в м. Красний Лиман Донецької області з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], який йому належать на праві власності, відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль позивача було пошкоджено. Відповідач ПАТ «УПСК» частково в сумі 1303,58 грн. відшкодував завдані йому матеріальні збитки. Але він вважає, що розмір збитків становить 3977,60 грн. Тому просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 3977,60 грн., яка до теперішнього часу не відшкодована. Крім того просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн., витрати на оплату правової допомоги в сумі 500 грн., витрати на проведення авто-товарознавчого дослідження в розмірі 350 грн., та з відповідача [PERSON] моральну шкоду в сумі 10000 грн. Тобто просив позов задовольнити повністю. Третя особа на стороні позивача [PERSON] дала суду аналогічні пояснення та не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] та представник відповідача ПРАТ «УПСК» в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи були попереджені належним чином. Тому відповідно до приписів ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача прийшов до висновку про необхідність ухвалення заочного рішення. Дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив, що третій особі [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 02.04.1999 року, виданого ВРЕВ м. Слов»янська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, належить на праві власності автомобіль [NUMBER], право керування яким має позивач(а.с. 19). Відповідачу [PERSON] належить автомобіль [NUMBER](а.с. 44). Тобто відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України позивач та відповідач [PERSON] володіли траспортними засобами на відповідній правовій підставі. 21 листопада 2013 року о 13 годині 10 хвилин [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп»яніння, керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись по вул.. І.Лейка в м. Красний Лиман Донецької області, на перехресті з вул.. Чапаєва не надав перевагу в русі автомобілю ЗАЗ 968МР реєстраційний номер [NUMBER], що рухався по вул.. Чапаєва, яким керував позивач, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, яким було завдано механічні ушкодження, у тому числі і транспортному засобу, який належить позивачу. Як вбачається з вимог ст.. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов»язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі(право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст..1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме : 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Тобто для вирішення питання цивільно-правової відповідальності за завдану матеріальну та моральну шкоду суд перш за все встановлює хто з водіїв був винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Краснолиманського міського суду Донецької області від 24.01.2014 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до відповідальності за скоєння правопорушень, передбачених ст.ст.124,130 КУпАП, в результаті якого було пошкоджено автомобіль позивача. Постанова набрала законної сили(а.с.7). Згідно приписів ч.4 ст.61 ЦПК України однією з підстав звільнення від доказування являється вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду с питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 21.11.2013 року о 13 годині 10 хвилин на перехресті вулиць Чапаєва та І.Лейка в м. Красний Лиман Донецької області за участю двох транспортних засобів - автомобіля ЗАЗ 968МР реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] та автомобіля ВАЗ 21070 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача, сталася з вини останнього. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. На підставі викладеного саме відповідач [PERSON] повинен нести матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду, у зв»язку з чим позовні вимоги в цій частині до відповідача [PERSON] суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають частково виходячи з насутпного. Так цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована шляхом укладення з відповідачем ПрАТ «УПСК» 13.06.2013 року договору обов»язкого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/1957146 терміном дії з 14.06.2013 року до 13.06.2014 року з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50000 гр. та франшизою 500 грн (а.с.49). Тобто дорожньо-транспортна пригода мала місце в період дії вказаного договору. Суд враховує також, що відповідно до ст.ст. 22.1,29,32.7 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року "При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика(згідно п.2 договору), відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП майну третьої особи, пов'язану з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з врахуванням зносу, за мінусом втрати товарного вигляду(50000 грн.) та франшизи(500 грн.)- а.с.49. Відповідно до вказаного закону та ст..ст.979,988,990 ЦК України страховик зобов»язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату третій особі. При цьому страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності(страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. В судовому засіданні встановлено, що відповідач-страховик в добровільному порядку відшкодував власнику автомобіля ЗАЗ 968МР третій особі [PERSON] завдану матеріальну шкоду на суму 1303,548 грн.(а.с.71), тобто реальну шкоду за мінусом франшизи в сумі 500 грн. Однак позивач вважає розмір відшкодування таким, що не відповідає реальній матеріальній шкоді і посилається на висновок № 356 авто товарознавчого дослідження від 22.11.2013 року, відповідно до якого розмір матеріальної шкоди складає не 1303,58 грн., а 3977,60 грн.(а.с.8-14), у зв»язку з чим просить стягнути солідарно з усіх відповідачів у рахунок відшкодування завданої йому матеріальної шкоди 3977,60 грн. без виключення фактично отриманого страхового відшкодування. Аналізуючи надані сторонами докази - висновок № 356 експертного авто товарознавчого дослідження № 256 від 22.11.2013 року, експертний звіт від 01.04.2014 року №1535, наданий страховиком, та страховий акт № ОЦ/033/005/13/0174 від 04.06.2014 року(а.с.4-14,66-67,70), суд встановив, що вартість відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ 968МР реєстраційний номер [NUMBER], перевищує розмір матеріальної шкоди, більш того страховик прийшов до висновку про те, що відновлення автомобіля з економічної точки зору взагалі недоцільно. Але судом встановлено, що позивач відновив автомобіль повністю, при цьому витрати на відновлення автомобіля перевищили розмір матеріальної шкоди(а.с.79-82). Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. Тому, враховуючи те, що огляд експертом і висновок № 356 експертного авто товарознавчого дослідження від 22.11.2013 року проведено на наступний день після ушкодження автомобіля, в порівнянні з висновками страхової компанії, зробленими у червні місяці наступного 2014 року, суд приходить до висновку, що дійсний розмір матеріальної шкоди, встановлений саме безпосередньо після ДТП висновком № 356 і становить 3799,60 грн. Відповідно до ст.. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати(страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою(страховим відшкодуванням). На підставі викладеного та враховуючи те, що розмір страхового відшкодування не покрив фактичні витрати позивача на відновлюваний ремонт автомобіля саме в межах матеріальної шкоди, встановленої експертом 3799,60 грн.), вказану різницю в розмірі 2674,02 грн.(3799,60-1303,58) слід стягнути з відповідача [PERSON], частково задовольнивши позовні вимоги позивача в цій частині. При вирішенні вимог в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,0 грн. суд враховує наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав, яка полягає: 1) у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При цьому відповідно до ст.ст. 9.3, 22.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"моральна шкода, передбачена п.1,2 ч.2 ст. 23 ЦК України відшкодовується страховиком у розмірі, що не перевищує 5% встановленого ліміту тобто 2500 грн. (50000х5%). В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу [PERSON] не заподіяно шкоду здоров»ю. Тому моральну шкоду в іншій частині йому слід відшкодовувати за рахунок відповідача [PERSON] При цьому суд враховує характер та глибину моральних страждань - стрес та переляк, який був наслідком дорожньо-транспортної пригоди, душевні страждання позивача з приводу пошкодження автомобіля до такого стану, що вартість ремонту перевищує вартість автомобіля, що призвело до довгострокової відсутності у позивача транспортного засобу, які на погляд суду з урахуванням принципів розумності та співрозмірності підлягають відшкодуванню відповідачем [PERSON] частково в розмірі 2000 грн. Вирішуючи вимоги позивача в частині відшкодування судових витрат суд прийшов до наступного висновку. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задовольняється частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає, що витрати позивача в сумі 487,20 грн. на сплату судового збору, понесені ним при зверненні до суду(а.с.1,2), незважаючи на часткове задоволення позову слід повністю стягнути з відповідача [PERSON] бо вони сплачені позивачем у мінімального розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, серед іншого належать : 1) витрати на правову допомогу ; 2) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз. Судом враховано, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди судом задоволено лише за рахунок відповідача [PERSON], а а вказані вимоги до страхової компанії визнані необґрунтованими, всі судові витрати по сплаті правової допомоги в сумі 500 грн.(а.с.16) та проведення судової експертизи в сумі 350 грн.(а.с.15), як такі, що документально підтверджені також слід стягнути з відповідача [PERSON]

Outcome: partial