Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Рахівської РДА про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що з 2006 року по травень 2013 року вона з відповідачем проживали разом однією сім'єю. За вказаний період в них народився син [PERSON], [INFO]. На даний син проживає з нею. Однак, відповідач, зловживаючи її довірою, попросив дати йому разом з сином можливість відвідати родичів відповідача, після чого обіцяв повернути їй дитину і не повернув. За наслідками неповернення їй дитини вона звернулася до третьої особи за захистом своїх особистих прав та прав дитини. На особистому прийому у начальника служби у справах дітей Рахівської РДА їй було роз'яснено право на звернення до суду з заявою про визначення місця проживання дитини. З телефонної розмови з відповідачем, їй стало відомо, що останній збирається позбавити її батьківських прав та залишити дитину проживати з собою. Станом на дату звернення до суду вона виховує старшого і молодшого синів, проживаючи разом із своїми батьками, працює, веде домашнє господарство, приймає участь у веденні її матір'ю підприємницької діяльності, чим забезпечує належні матеріальні побутові умови для нормального і здорового розвитку синів. Через постійні суперечки і лайки в ході спілкування з відповідачем вона вбачає реальну загрозу психологічного, фізичного та морального розвитку свого молодшого сина. На підставі наведеного просила визначити місце проживання [PERSON], [INFO] разом з його матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS], встановити подальше можливе спілкування [PERSON] з [PERSON], [INFO] разом з його матір'ю [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 243,60 гривень. Позивачка [PERSON] та представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позові. Просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що залишати сина на постійне місце проживання з матір"ю [PERSON] небезпечно, так як існує реальна загроза життю та здоров"ю дитини, оскільки остання має нестійку психіку, частий розлад психічного здоров"я та схильна до суїциду. У червні 2013 року вона потрапила до травматологічного відділення Рахівської районної лікарні, через те, що встромила собі в ліве грудне відділення в області серця фрагмент голки від медичного шприца. Після обстеження її було направлено та госпіталізовано до обласної лікарні, де й відбулося хірургічне втручання по видаленню інородного тіла з легень позивачки. Таким чином вважає, що заявлений позов безпідставний і такий, що не відповідає дійсності. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування рахівської РДА Валькіна Н.Д. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечує, при цьому просить врахувати висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON]. Суд, заслухавши позивачку, представників сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами прийшов до наступного висновку. Встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували між собою у фактичних шлюбних відносинах в період з 2006 року по травень 2013 року. В цей період в них народився син [PERSON], [INFO], що стверджено свідоцтвом про його народження. Після припинення шлюбних відносин між позивачкою та відповідачем згоди про місце проживання та виховання дитини не було досягнуто. Судом з пояснень позивачки [PERSON], та матеріалів справи, встановлено, що деякий час, син [PERSON] проживав разом із відповідачем, який фактично обманом відібрав дитину від позивачки, забравши його для тимчасового спілкування за місцем свого проживання. Таким чином, між сторонами наявний спір щодо місця проживання дитини. В силу ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Судом встановлено, що після втручання працівників міліції Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області малолітнього [PERSON] було повернуто матері. При цьому дитина з середини листопада 2013 року до грудня 2013 року проживала із батьком [PERSON]. За цей період мати дитини не мала змоги із ним спілкуватися. Оскільки між матір'ю та батьком виник спір щодо місця проживання малолітньої дитини, він повинен бути вирішений відповідно до вимог ст. 161 СК України. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення Судом встановлено, що позивачка відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, має позитивну характеристику, належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб дитини. Ці обставини встановлені з актів обстеження матеріально-побутових умов від 3 грудня 2013 року та 16 липня 2014 року, довідки № 2517 виданої виконавчим комітетом Великобичківської селищної ради від 23 грудня 2013 року. Згідно довідки № 234, виданої 25 вересня 2014 року Рахівською районною ЛКК позивачка [PERSON], на "Д" обліку при психіатричному кабінеті не перебуває. У зв"язку з чим посилання відповідача та його представника про психічний розлад позивачки не відповідає дійсності, а є не що іншим, як їхніми припущеннями. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своєї дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитиням і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до положень «Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок», схваленої Постановою Верховної Ради України від 06 березня 1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Під час судового розгляду не встановлено будь-яких виняткових обставин, які б переконали суд у тому, що дитину необхідно залишити з батьком. Згідно висновку служби у справах дітей при Рахівській РДА про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], батько [PERSON], який проживає в с. Вільшани Хустського району, зловживаючи довірою [PERSON], яка дозволила взяти сина відвідати родину батька за місцем фактичного проживання, не повернув малолітнього матері. Питання щодо повернення дитини було розглянуто 18 грудня 2013 року оперуповноваженим СКМСД Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області [PERSON]. Після втручання працівників міліції малолітнього [PERSON] було повернуто матері. [PERSON] проживає у власному житловому будинку, займається веденням сільського господарства, виховує двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. З боку сусідів характеризується з позитивної сторони: працьовита, ввічлива, доброзичлива. Вважають за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON]. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Натомість відповідачем по справі не надано належних доказів того, що проживання малолітньої дитини разом із ним буде відповідати інтересам самої дитини. Враховуючи наведене, із урахуванням віку дитини, психофізіологічних особливостей малолітньої дитини, прихильності дитини у цьому віці до матері, виходячи з балансу інтересів дитини та її батьків, виходячи з віку та статі дитини, принципу п. 6 Декларації прав дитини, та те що малолітню дитину не можна розлучати один із одним, суд дійшов висновку про відсутність виняткових обставини для розлучення дитини із матір'ю та визначення місця проживання дитини разом із батьком, тому вважає за необхідне визначити місце проживання [PERSON], [INFO] разом з його матір'ю - [PERSON], у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з цим позивачка в прохальній частині позову просить встановити подальше можливе спілкування [PERSON] з [PERSON], [INFO] разом з його матір'ю [PERSON], яке не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Стаття 157 СК України проголошує, що питання виховання дитини, як і інші найважливіші питання сім'ї, вирішуються батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлення судом подальшого спілкування відповідача з дитиною за своїм змістом є визначенням порядку вирішення спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачення, визначення можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо. При цьому підставою такої вимоги є наявність перешкод з боку того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Така підстава може бути наслідком ухилення батьків, які проживають разом із дитиною, від виконання рішення органів опіки та піклування. Таким чином, право вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини належить тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у разі вчинення перешкод тим з батьків, з ким проживає дитина. Крім того, з урахуванням часткового задоволення позову на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивачки підлягає до стягнення 243,60 гривень судовий збір, що складає вид судових витрат.

Outcome: partial