Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області про зняття арешту з майна, а саме квартири [ADDRESS] , накладений 13 серпня 2004 року Броварською міською нотаріальною конторою Київської області та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 1235915. Свій позов обґрунтовувала тим, що [INFO] помер її син - [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області було складено відповідний актовий запис за № 663 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 11 вересня 2013 року. Родинний зв`язок між позивачем та померлим [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 жовтня 1972 року. За життя [PERSON] на праві спільної часткової власності належала 1/3 квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 19 лютого 2008 року, виданого Управлінням комунальної власності Броварської міської ради Київської області (додаток № 3) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 18300762 від 31 березня 2008 року, виданого Комунальним підприємством Броварської міської ради "Броварське бюро технічної інвентаризації". Позивач зазначає, що на момент смерті [PERSON] , його батьки - [PERSON] та [PERSON] , були зареєстровані та проживали за однією адресою зі спадкодавцем, та вважаються такими що прийняли спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, відповідно до яких спадкоємець, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Будь-які інші спадкоємці першої черги, визначені ч. 1 ст. 1261 ЦК України, щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , на момент смерті останнього були відсутні. З метою оформлення правовстановлюючих документів щодо спадкового майна, а саме 1/3 квартири [ADDRESS] , спадкоємці першої черги [PERSON] та [PERSON] звернулися до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області з відповідною заявою від 12 березня 2019 року, на підставі якої державним нотаріусом Журавською В.В. було заведено спадкову справу за № 63886509 та сформовано Витяг про реєстрацію у спадковому Реєстрі за № 55435235. Однак, державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. за результатами розгляду зазначених вище заяв [PERSON] та [PERSON] , було винесено Постанову про відмову від 22 травня 2019 року, якою спадкоємцям першої черги за законом відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на квартиру за [ADDRESS] . Зі змісту наведеної вище постанови про відмову вбачається, що правовою підставою для відмови державним нотаріусом у видачі спадкоємцям першої черги за законом свідоцтв про право на спадщину є наявність обтяження (арешту) щодо об`єкту нерухомого майна, що підтверджується Інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 159536525 від 14 березня 2019 року. Згідно даних вищевказаної інформаційної довідки, правовою підставою для реєстрації обтяження у вигляді арешту стосовно квартири за [ADDRESS] , була ухвала б/н Броварського міського суду Київської області. В той же час, зі змісту інформаційної довідки № 159536525 вбачається, що обтяження у вигляді арешту квартири було зареєстровано Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області від 13 серпня 2004 року за № 1235915. Одночасно, у супровідному Листі за № 933/02-31/02-14/98/2019 від 22 травня 2019 року до Постанови про відмову міститься рекомендація державного нотаріуса Журавської В.В. щодо необхідності звернення [PERSON] та (або) [PERSON] до суду з цивільним позовом про зняття арешту з квартири за [ADDRESS] , що належить останнім на праві спільної часткової власності. Правова природа накладення обтяження (арешту) на квартиру [ADDRESS] полягає в тому, що померлий [INFO] співвласник 1/3 квартири - [PERSON] , згідно вироку Броварського міського суду Київської області від 18 січня 1991 року, був засуджений до позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 81, ч. 2 ст. 215-3 КК УРСР, а на його майно в ході досудового (попереднього) розслідування було накладено арешт у порядку КПК УРСР, чинного на момент вчинення вказаних вище злочинів та їх досудового розслідування правоохоронними органами. Позивач зазначає, що на момент накладення у 1990 році арешту на майно [PERSON] , у порядку визначеному КПК УРСР, у зв`язку з вчиненням останнім зазначеної вище сукупності злочинів, квартира [ADDRESS] не перебувала у власності засудженого, оскільки право спільної часткової власності щодо даного об`єкту нерухомості [PERSON] (1/3 частка), [PERSON] (1/3 частка) та [PERSON] (1/3 частка) було набуто 19 лютого 2018 року, у порядку Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", що підтверджується раніше зазначеним свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 19 лютого 2008 року, виданим Управлінням комунальної власності Броварської міської ради Київської області. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Пояснення надав аналогічні змісту викладених обставин у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подана заява про можливість розгляду справи у відсутності представника, у зв`язку з надмірним навантаженням. Суд вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що складений відповідний актовий запис за № 663 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 11 вересня 2013 року. (а.с. 7) Родинний зв`язок між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 жовтня 1972 року, виданий Броварським міським ЗАГС Київської області (а.с. 8) [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності кожному належить 1/3 квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 19 лютого 2008 року, виданого Управлінням комунальної власності Броварської міської ради Київської області (додаток № 3) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 18300762 від 31 березня 2008 року, виданого Комунальним підприємством Броварської міської ради "Броварське бюро технічної інвентаризації". Як вбачається із постанови про відмову [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину на квартиру під номером [ADDRESS] з метою оформлення правовстановлюючих документів щодо спадкового майна, а саме 1/3 квартири [ADDRESS] , спадкоємці першої черги [PERSON] та [PERSON] звернулися до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області з відповідною заявою від 12 березня 2019 року, на підставі якої державним нотаріусом Журавською В.В. було заведено спадкову справу за № 63886509 та сформовано Витяг про реєстрацію у спадковому Реєстрі за № 55435235. Однак, державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. за результатами розгляду зазначених вище заяв [PERSON] та [PERSON] , було винесено Постанову про відмову від 22 травня 2019 року, якою спадкоємцям першої черги за законом відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на квартиру за [ADDRESS] . Зі змісту наведеної вище постанови про відмову вбачається, що правовою підставою для відмови державним нотаріусом у видачі спадкоємцям першої черги за законом свідоцтв про право на спадщину є наявність обтяження (арешту) щодо об`єкту нерухомого майна, що підтверджується Інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 159536525 від 14 березня 2019 року. Згідно даних вищевказаної інформаційної довідки, правовою підставою для реєстрації обтяження у вигляді арешту стосовно квартири за [ADDRESS] реєстраційний номер 1235915 від 13 серпня 2008 року, була ухвала б/н Броварського міського суду Київської області. (а.с. 15-16) Згідно вироку Броварського міського суду від 18 січня 1991 року [PERSON] був засуджений до позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 81, ч. 2 ст. 215-3 КК УРСР до виправних робіт за місцем роботи із відрахуванням в дохід держави 15 % заробітку щомісячно, з конфіскацією особисто належного майна. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними. Відповідно до частини першої статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний (стаття 2 КПК України). У частинах першій-третій статті 170 КПК України закріплено, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Згідно з частиною першою статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частини третя та четверта статті 174 КПК України). Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України, згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України, та статті 13 Конвенції, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією. Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження. Разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17 (провадження № 14-119цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц (провадження № 14-366цс18) та від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц (провадження № 14-418цс18). В той же час, 24 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 2-3392/11, провадження № 14-105цс19 (ЄДРСРУ № 81691819) зазначила наступне. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначалось вище порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Проте, якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року і при цьому згідно з пунктом 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, то розгляд справи повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства. Враховуючи вищенаведені обставини справи, та зазначені правові норми, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог, а тому слід позов задовольнити, зняти арешт із квартири [ADDRESS] , накладений 13 серпня 2004 року за № 1235915, реєстратор: Броварська міська державна нотаріальна контора, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження 1235915, на підставі ухвали б/н, Броварський міський суд Київської області.

Outcome: approved