Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та в обґрунтування позовних вимог вказав про те, що з 11 травня 1998 року був прийнятий старшим виконавцем робіт , 25.09.2003 року був переведений головним інженером Будівельного управління № 2, а 29.02.2008 року був переведений диспетчером управління БУ-2 ЗАТ «Криворіжіндустрбуд». За час трудової діяльності декілька разів змінювались правові форми господарювання відповідача та останньою формою господарювання є ПАТ «Криворіжіндустрбуд» . Протягом періоду роботи відповідач не сплачував заробітну плату у повному обсязі, посилаючись на скрутне фінансове становище. 11 червня 2018 року він звільнився з роботи за власним бажанням, заборгованість по сплаті заробітної плати на дату звільнення становить 23615,16 грн. Вважає, що відповідач має сплатити йому середній заробіток за весь період затримки розрахунку, так заробітна плата за один день складає 290,99 грн., тож станом на дату пред'явлення позову (15.08.2018 р.) заборгованість складає 13385, 54 грн., що розраховується наступним чином: 11.06.2018 року по 15.08.2018 року - 46 робочих днів. (46 х 290,99 грн. = 13385,54 грн.). Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 23615,16 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 13385,54 грн. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Представник відповідача ПАТ «Криворіжіндустрбуд» Дремлюга Т.В. не погоджуючись з пред`явленими вимогами подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні пред`явлених [PERSON] вимог. Свої заперечення представник мотивувала тим, що позивачем невірно здійснено розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, який фактично становить 1238,98 грн. Так позивач не врахував кількість робочих днів на підприємстві, тобто тих днів, які повинні бути оплачені середнім заробітком. Відповідно до наказу від 05.03.2018 року № 23 «Про зміни в організації виробництва та праці та встановлення неповного робочого часу (дня), у зв»язку із різким зниженням попиту на будівельні роботи, змінами в організації виробництва та праці з 07.05.2018 року встановлений неповний робочий день тривалістю 2 години на тиждень, так: з 07.05.2018 року по 31.05.2018 року 3 робочі дні (6 годин); з 01.06.2018 року по 30.06.2018 року 4 робочі дні (8 годин); з 01.07.2018 року по 31.07.2018 року 5 робочих днів (10 годин); з 01.08.2018 року по 31.08.2018 року 4 робочі дні (8 годин); з 01.09.2018 року 30.09.2018 року 4 робочих днів (8 годин); з 01.10.2018 року по 17.10.2018 року 2 робочі дні (4 години). Середньо-годинна заробітна плата становить 36,37 грн., виходячи з розрахунку середній заробіток складає (середньоденна заробітна плата * 8 (кількість робочих годин), так у червні 2018 року 147,88 грн., у липні 2018 року 363,70 грн., у серпні 2018 року 290,96 грн., у вересні 2018 року 290,96 грн., у жовтні 2018 року у розмірі 145,48 грн. Відповідь на відзив позивач не надавав. Позивач звертався до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Дремлюга Т.В. до суду не з`явилася, заяви про участь в судовому засіданні не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] перебував з 11.05.1998 року у трудових відносинах з Закритим акціонерним товариством "Криворіжіндустрбуд" (правонаступником якого є ПАТ "Криворіжіндустрбуд"), що підтверджується копією трудової книжки виданої на ім'я [PERSON] (а.с. 4-6). 11.06.2018 року наказом № 48-К від 07.06.2018 року позивач був звільнений з роботи за власним бажанням, на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України. Згідно довідки ПАТ «Криворіжіндустрбуд» від 12.07.2018 року № 409, заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 23615,16 грн. (за серпень 2017 року 2204,99 грн.; за вересень 2017 року 4452,83 грн.; за жовтень 2017 року 3530,12 грн.; за лютий 2018 року 2097,16 грн.; за березень 2018 року 3872,98 грн., за квітень 2018 року 4535,62 грн.; за травень 2018 року2921,46 грн. (а.с.8). Факт наявності заборгованості по виплаті заробітної плати представником відповідача не заперечувався згідно доводів, викладених у відзиві на позов. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на невиплату йому підприємством заборгованості по заробітній платі та не проведення повного розрахунку при звільненні. Перевіряючи обґрунтованість пред`явлених вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст.19 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно зі ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. У статті 233 КЗпП України передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів: працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша); у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно із ст.ст.21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до положень ч.5 ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Положеннями ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Матеріалами справи встановлено, що позивач звільнений з ПАТ «КРИВОРІЖІНДУСТРБУД» за власним бажанням на підставі п.1 ст.38 КЗпП України. Тобто в день звільнення 11.06.2018 року, підприємство зобов`язане було провести з [PERSON] повний розрахунок при звільненні, що фактично виконано не було. Доказів, які б свідчили про зворотне (первинної бухгалтерської документації про перерахування на рахунок позивача сум, що підлягали виплати йому при звільненні, виписок тощо), представником відповідача суду не надано. У зв`язку з цим суд приходить до висновку про доведеність заборгованості по виплаті заробітної плати в сумі 23615,16 грн. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п.20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до ч. 1ст.27 Закону України«Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Формула для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передбачена у п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, і є наступною: розмір середньоденної заробітної плати помножений на кількість робочих днів затримки розрахунку. Середньоденна заробітна плата визначається так: сума зарплати за 2 місяці, що передують події, з якою пов'язана виплата, поділена на кількість відпрацьованих робочих днів за 2 місяці, що передують події, з якою пов'язана виплата. Абз. 1 п. 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. (Абзац перший пункту 8 Із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №1398 від 30.07.1999 року). Як роз'яснено в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 3 «Про практику застосування судами про оплату праці», при визначенні сум, що підлягають стягненню по оплаті праці, у тому числі середньому заробітку, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Як слідує з довідки від 12.07.2018 року №410 (а.с.7), середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 290,99 грн., розмір якої підтверджено та не заперечувалось представником відповідача згідно доводів, викладених у відзиві. Представник відповідача заперечувала щодо вимог позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 13385,54 грн., в підтвердження чого надала наказ від 05.03.2018 року № 23 «Про зміни в організації виробництва та праці та встановлення неповного робочого часу, у зв»язку із різким зниженням попиту на будівельні роботи, змінами в організації виробництва та праці з 07.05.2018 року встановлений неповний робочий день тривалістю 2 години на тиждень, так: з 07.05.2018 року по 31.05.2018 року 3 робочі дні (6 годин); з 01.06.2018 року по 30.06.2018 року 4 робочі дні (8 годин); з 01.07.2018 року по 31.07.2018 року 5 робочих днів (10 годин); з 01.08.2018 року по 31.08.2018 року 4 робочі дні (8 годин); з 01.09.2018 року 30.09.2018 року 4 робочих днів (8 годин); з 01.10.2018 року по 17.10.2018 року 2 робочі дні (4 години). Тому на підставі цього середньо-годинна заробітна плата складає 36,37 грн., виходячи з розрахунку середній заробіток становить (середньоденна заробітна плата / 8 (кількість робочих годин), так у червні 2018 року - 147,88 грн., у липні 2018 року - 363,70 грн., у серпні 2018 року - 290,96 грн., у вересні 2018 року -290,96 грн., у жовтні 2018 року - 145,48 грн. Однак суд не бере до уваги вказаний розрахунок, оскільки в матеріалах справи міститься довідка № 410 від 12.07.2018 року надана позивачу відповідачем ПАТ "Криворіжіндустрбуд", якій суд надає доказове значення та згідно якої середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 290,99 грн., тому з урахуванням наказу від 05.03.2018 року № 23 «Про зміни в організації виробництва та праці та встановлення неповного робочого часу» та графіку роботи на підприємстві з 07.05.2018 року сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні складає 2909,90 грн. (290,99 грн. середньоденна заробітна плата * 10 робочих днів : з 11.06.2018 року по 30.06.2018 року 3 робочі дні; з 01.07.2018 року по 31.07.2018 року 5 робочих днів; з 01.08.2018 року по 15.08.2018 року 2 робочі дні, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Як слідує зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених законом випадках. Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в межах з 11.06.2018 року по 15.08.2018 року,

Outcome: partial