Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила розірвати кредитний договір, укладений між нею та ПАТ "Укрсиббанк" 22 червня 2017 року та визнати недійсним пункт 3.4 вказаного договору. Позов обґрунтований такими обставинами. Між позивачем та відповідачем 22 червня 2017 року укладено кредитний договір № 93878000000, відповідно до якого позивачу надано споживчий кредит у розмірі 10010,01 грн. з процентною ставкою 57% річних строком до 22 червня 2021 року. Відповідно до договору, орієнтовна сукупна вартість користування додатковим кредитом складає 3373993 грн. Ця сума складається із: зняття готівки в банкоматі - 8000 грн; мінімальна сума поповнення карткового рахунку 461/90 грн./506,80 грн.; комісія за зняття коштів в банкоматі - 392 грн.; на погашення процентів та комісій - 128,60 грн./157,20 грн.; зменшення строкової заборгованості - 333,60 грн./3773,70 грн. Орієнтовна сукупна вартість додаткового кредиту складає - 3086,60 грн./3773,70 грн. позивач зазначає, що із цих послуг реально нею було отримано лише послугу зняття коштів в банкоматі. Позивач вважає, що їй була нав`язана послуга щодо користування додатковим кредитом згідно із пунктом 4.3 договору. Замість надання готівкового споживчого кредиту у сумі 10000 грн., як просила позивач, їй було надано картковий додатковий кредит. Позивач зазначає, що банк не має право встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. На думку позивача, такі дії банку суперечать вимогам ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", а тому умови кредитного договору, передбачені п. 4.3 є нікчемними та потребують визнання недійсними. Позивач зазначає, що протягом дії кредитного договору до грудня 2018 року вона своєчасно, а іноді і наперед, сплачувала борг, та виплатила вже основну суму боргу в розмірі 10010,01 грн. Розмір загальної заборгованості станом на 22 січня 2019 року складає 8068 грн. 98 коп. На теперішній час позивач не має можливості здійснювати оплату по кредиту в зв`язку із тим, що вона є одинокою, багатодітною матір`ю, та такою, що не працює, особою, яка 17 місяців шукає, та не може знайти роботу за фахом. Позивачу було припинено виплату допомоги по безробіттю, що вплинуло на здатність позивача сплачувати грошові кошти по зобов`язаннях перед АТ "УКРСИББАНК". Як зазначає позивач, вона неодноразово зверталась до банку з заявою щодо реструктуризації боргу, однак їй було відмовлено в цьому. В зв`язку із цими обставинами, позивач, посилаючись на ст. 652 ЦК України вважає, що кредитний договір повинен бути розірваний, так як позивач не може проводити оплату по кредиту по незалежним від неї обставинами. 19 лютого 2019 року представником АТ "УКРСИББАНК" до суду надано відзив на позов. У відзиві зазначено, що підписавши кредитний договір, позивач підтвердила, що була ознайомлена з інформацією про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, в тому числі з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань позичальника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Комісії, які вважає незаконними позивач, були встановлені в Додатку 1 до кредитного договору, який в свою чергу був підписаний, а отже і погоджений [PERSON] . Можливість встановлення оплати за управління кредитом передбачена правилами, які є невід`ємною частиною кредитного договору, що відповідає вимогам Закону України "Про споживче кредитування" та Постанові НБУ № 49 від 08.06.2017 року. Розмір комісії за управління кредитом, встановлений на рівні 0,00% та 1,6% підтверджується графіком платежів, який підписаний позивачем та являється невід`ємною частиною кредитного договору. Вказана комісія є фіксованою, зміни щодо її розрахунку чи сплати не передбачені умовами договору, а тому і не передбачена зміна витрат позичальника протягом всього строку дії кредитного договору. Таким чином, посилання позивача на ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", як на підставу визнання незаконними умов щодо сплати комісії за управління кредитом, як таких, що передбачають зміни у витратах клієнта, не відповідає дійсності. Крім того, зазначена позивачем норма закону втратила чинність 10 червня 2017 року, тобто ще до укладення спірного договору. Стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у новій редакції встановлює, що закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Норми вказаного Закону не містять жодних заборон щодо встановлення кредитодавцем комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця, а лише зобов`язує їх надавати всю інформацію щодо загальних витрат споживача за споживчим кредитом. Щодо надання карткового кредиту, відповідач зазначає, зазначений рахунок був закритий 31.01.2018 року, а картка позивачем не активувалась. Отже, додатковий кредит позивачу не надавався. Що стосується позовних вимог про розірвання кредитного договору, відповідач вважає, що умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України не існує, адже істотного порушення умов договору із сторони банку не було, тобто не існує такого порушення договору, яке тягне для позивача неможливість досягнення цілей договору. Позивач досяг цілей, яких прагнув за кредитним договором - отримав та витратив кредитні кошти, таким чином у позивача відсутні будь-які підстави для розірвання кредитного договору. Зміна матеріального становища працездатної особи - позивача не може бути визнана судом як істотна обставина, так як матеріальне становище залежить від власного ставлення позивача до власних обов`язків. 07 березня 2019 року позивачем до суду надано відповідь на відзив, із змісту якого вбачається, що позивач підтримує і просить задовольнити тільки позовну вимогу про розірвання кредитного договору з підстав, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України. Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, відзив відповідача, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що в задоволені позовних вимог належить відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 22 червня 2017 року укладено договір № 93878000000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, за умовами якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору та Правил. п. 3.1 договору передбачено, що сума кредиту за договором складає 10010,01 грн. Пунктом 1.1 кредитного договору встановлено, що цей договір позичальник погоджується з викладеними в Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ "УКРСИББАНК" з можливістю відкриття і розрахунково - касового обслуговування карткових рахунків, які розміщені для ознайомлення на сайті АТ "УКРСИББАНК" та інформаційних стендах у приміщеннях установ банку та оприлюднені у газеті "Урядовий кур`єр" № 117 03 липня 2014 року (з усіма змінами та доповненнями): умовами надання споживчого кредиту позичальнику, його обслуговування і погашення; умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків. Пунктом 1.2 договору передбачено, що Правила після підписання сторонами договору стають його невід`ємною частиною. Підписуючи договір, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі та в Правилах. Підписи сторін під цим договором вважаються одночасно підписанням під Правилами, при цьому, після підписання сторонами цього договору, Правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього договору. ПАТ «УкрСиббанк» 24 листопада 2018 року здійснило державну перереєстрацію назви на Акціонерне товариство "УКРСИББАНК". Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту, а також розірвання договору, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо розірвання кредитного договору в зв`язку із тим, що з 09 серпня 2017 року позивачу Одеським міським центром зайнятості надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю, [PERSON] посилається на те, що рішенням Одеського міського центру зайнятості їй було скорочено тривалість виплати допомоги по безробіттю, що вплинуло на її можливість виконувати зобов`язання за кредитним договором. Ці обставини, на думку позивача, є обставинами, які істотно змінились, що є підставою для розірвання договору кредиту відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б йо го на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, а саме, листами Одеського обласного центру зайнятості від 16.05.2018 року (а. с. 15) та Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 15.05.2018 року (а. с. 18) допомогу по безробіттю, яку позивач вказує як джерело свого доходу, призначено останній з 16 серпня 2017 року. Між тим, спірний кредитний договір, який позивач просить розірвати по підставах істотних змін обставин, укладено 22 червня 2017 року, тобто, раніше, ніж позивачу призначено допомогу по безробіттю. Таким чином, доводи позивача про те, що вона, при укладенні кредитного договору, розраховувала на отримання допомоги по безробіттю, яку їй згодом було скорочено, не знайшли свого підтвердження зібраними у справі доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на вимогах закону, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed