Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" (далі - Банк) просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] 37 572,72 гривні заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 2 102,00 гривні. Вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] звернувся в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву без номера від 19 вересня 2012 року, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого відповідачем бажання Банк відкрив йому кредитний рахунок, видав кредитну картку та встановив початковий кредитний ліміт, який в подальшому був збільшений до 1 000,00 гривень, чим свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором належним чином не виконував, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавав, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 12 квітня 2020 року у нього перед Банком утворилась заборгованість в загальній сумі 37 572,72 гривні, з яких: по простроченому тілу кредиту - 11 417,14 гривень, по нарахованих на прострочений кредит відсоткам згідно ст.625 ЦК України - 3 989,76 гривень, по пені - 19 900,45 гривень, по фіксованому штрафу - 500,00 гривень, по процентному штрафу - 1 765,37 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 26 серпня 2020 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали та матеріалами позову без вручення, ухвалою від 18 вересня 2020 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача у позовній заяві вказав про розгляд справи за його відсутності та висловив згоду на винесення заочного рішення. Відповідач про розгляд справи по суті двічі належним чином був повідомлений, в тому числі, шляхом публікації на офіційному сайті суду судового оголошення, однак в судові засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. З огляду на викладене суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 19 вересня 2012 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У цій заяві вказано, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Також вказано, що відповідач ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді; зобов`язався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті Банку, та регулярно знайомитися з їх змінами. Відповідач виявив бажання оформити платіжну картку кредитка "Універсальна". Із наданої Банком довідки вбачається, що відповідачу видавались дві кредитні картки: - 19 вересня 2012 року - картка № [NUMBER] із терміном дії 07/16; - 13 лютого 2017 року - картка № [NUMBER] з терміном дії до 05/20. Відповідно до довідки Банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідачу встановлювався такий кредитний ліміт: - 19 вересня 2012 року - 0,00 гривень; - 13 лютого 2017 року - 1 000,00 гривень; - 22 серпня 2018 року - 0,00 гривень. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ч.2 ст.10561 ЦК України (у чинній на час підписання анкети-заяви редакції) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:… 3) сплата неустойки;… У статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, зокрема щодо розміру процентів за користування кредитом, відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді пені та штрафу, а також порядку їх нарахування. Предметом позову у справі є кредитна заборгованість за договором від 19 вересня 2012 року в загальній сумі 37 572,72 гривень, яка згідно позовних вимог Банку утворилася станом на 12 квітня 2020 року і складається із: - простроченого тіла кредиту - 11 417,14 гривень; - нарахованих на прострочений кредит відсотків згідно ст.625 ЦК України - 3 989,76 гривень; - пені - 19 900,45 гривень; - фіксованого штрафу - 500,00 гривень; - процентного штрафу - 1 765,37 гривень. На підтвердження цих вимог, окрім копії підписаної 19 вересня 2012 року анкети-заяви, довідок про видані кредитні картки та встановлені кредитні ліміти, Банк надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умови та Правили надання банківських послуг у Приватбанку, розрахунки заборгованості за договором без номера від 19 вересня 2012 року за період з 19 вересня 2012 року по 12 квітня 2020 року, виписку по карткових рахунках відповідача з 19 вересня 2012 року по 01 березня 2020 року. Як вбачається з анкети-заяви від 19 вересня 2012 року, у ній зазначені лише особисті дані позичальника та те, що він згідний з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які розміщені на офіційному сайті банку. Жодних істотних умов договору, які передбачають складові заявленої Банком заборгованості, анкета-заява не містить. Зокрема, у ній не визначено відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді пені та штрафів, їх розміру та порядку нарахування. Як на підставу для здійснення нарахувань по пені і штрафам Банк у позовній заяві посилається на Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Умови та Правила надання батьківських послуг в Приватбанку, які вважає невід`ємними частинами укладеного із відповідачем кредитного договору в силу положень ст.634 ЦК України. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ КБ "Приватбанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17-ц, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "Приватбанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідача, а тому існує лише припущення, що відповідач погоджувався на їх застосування. Інших достовірних підтверджень того, що саме додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач, ознайомився і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання цієї анкети-заяви взагалі містили умови щодо сплати неустойки у вигляді пені та штрафів, їх розміру і порядку нарахування, матеріали справи не містять. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" взагалі містить чотири види кредитних карт "Універсальна" і усі вони мають різні умови кредитування. За яким видом карти, відповідно на яких умовах повинно було здійснюватися кредитування відповідача, по справі не встановлено. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи відсутність по справі підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів, надані Банком витяг з Тарифів, а також Умови та Правила надання батьківських послуг в Приватбанку не можуть розцінюватись невід`ємною частиною кредитного договору. У зв`язку із цим відсутні підстави для стягнення з відповідача заявлених у позові сум пені та штрафів. Щодо заборгованості по тілу кредиту суд встановив таке. До стягнення позивач заявляє 11 417,14 гривень тіла кредиту, яке за даними Банку є простроченим. Як встановлено із наданої Банком довідки з 19 вересня 2012 року по 12 лютого 2017 року на виданій відповідачу кредитній картці кредитний ліміт становив 0,00 гривень і це підтверджується як випискою із карткового рахунку відповідача, так і розрахунками заборгованості Банку. Отже, до 12 лютого 2017 року відповідач не використовував кредитних коштів і заборгованості перед Банком станом на цю дату не мав. Із банківської виписки вбачається, що з 13 лютого 2017 року по 01 березня 2020 року відповідач використав кредитних коштів на загальну суму 7 997,77 гривень, вніс на їх погашення - 6 456,00 гривень. Відтак сума непогашеного тіла кредиту становить 1 541,77 гривень. Як вбачається із банківської виписки суттєва невідповідність встановленої судом суми непогашеного тіла кредиту із тією, що заявлена до стягнення в позові, утворилась внаслідок зарахування Банком до тіла кредиту не лише коштів, які фактично були отримані відповідачем, але і списаних з ініціативи Банку за рахунок кредитних коштів нарахованих процентів, пені, штрафу, комісії за обслуговування (членський внесок), в результаті чого необґрунтовано збільшено заборгованість за тілом кредиту. Слід зазначити, що в анкеті-заяви не визначено процентної ставки за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування. Тому підстав для нарахування і списання Банком цих складових суд не вбачає з аналогічних мотивів, що й по пені і штрафах. Здійсненні нарахування за ст.625 ЦК України також є безпідставними з огляду на те, що станом на 12 квітня 2020 року строк договору не закінчився (термін дії востаннє виданої відповідачу кредитної картки визначений до травня 2020 року), а термін щомісячного платежу по погашенню у конкретну дату місяця сторонами в анкеті-заяві не обумовлено, тому не можна вважати зобов`язання простроченим. Крім цього, за змістом позовної заяви нарахування процентів згідно ч.2 ст.625 ЦК України Банк здійснював від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для картки "Універсальна", 84,0% - для картки "Універсальна Голд" у відповідності до п.2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг. Проте, як встановлено вище, зазначені Умови та Правила не є складовою укладеного між сторонами кредитного договору, а тому застосування наведених у них умов кредитування є недопустимим. Згідно із статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не довів належними та допустимими доказами наявності у відповідача заборгованості та підставності для нарахувань по пені, штрафам, відсоткам на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, а також простроченого тіла кредиту у заявленому розмірі. На підставі досліджених доказів своє належне підтвердження знайшла заборгованість відповідача по тілу кредиту лише на суму 1 541,77 гривень, яка й підлягає стягненню. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 4,1 % таких вимог.

Outcome: approved