Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

29 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Одночасно з поданням позову, позивачем подане клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження відповідно до\~ст.274-276 ЦПК України. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2018 року було відкрите провадження у справі, відповідно до якої суд вирішив розгляд справи провадити в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2018 року справа передана до розгляду Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. У відповідності до статті 279 ЦПК України, 1. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. 2. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. 3. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. 4. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. 5. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 6. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. 7. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше пяти днів з дня отримання відзиву. 8. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Згідно довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO] та знятий з реєстрації 12.04.2017 року. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2018 року цивільна справа була передана за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, яка надійшла на адресу суду 23.10.2018 року. Відповідач [PERSON] повідомлений належним чином про місце, дату і час розгляду справи, що підтверджується оголошенням на офіційному веб-сайті судової влади України від 14.11.2018 року. Відповідачем не надано відзиву на позов, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 10.09.2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 21 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80% на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку. В порушення умов кредитного договору, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, в звязку з чим, станом на 30.04.2018 року виникла заборгованість в сумі 25 966,14грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 1 845,80грн.; заборгованість по процентам 18 306,83грн., заборгованість за пенею та комісією 4 100,84 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1 212,67 грн. В звязку з наведеним, в позовній заяві Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» просило суд стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.09.2007 року в сумі 25 966,14 грн., судові витрати в сумі 1762,00 грн. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. У відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. 2. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обовязків є договори. Згідно до ст. 1054 ЦК України, по кредитному договору банк надає грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити відсотки за його користуванням. Судом встановлено, що 10.09.2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 21 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80% на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що в порушення умов кредитного договору, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, в звязку з чим, станом на 30.04.2018 року виникла заборгованість в сумі 25 966,14 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 1 845,80 грн.; заборгованість по процентам 18 306,83 грн., заборгованість за пенею та комісією 4 100,84 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1 212,67 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком Банку. Згідно\~ст. 611 Цивільного кодексу України\~однією з форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. В той же час, вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн.\~штраф (фіксована частина), 1 212,67 грн.\~штраф (процентна складова) задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищенаведене та відповідно до\~статті 549 ЦК України,\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного суду України від 21.10.2015 року по справі № 6-2003цс15, постанові Верховного суду України від 11 жовтня 2017 року по справі № 6-1374цс17 у постанові Верховного суду України від06лютого 2018 року по справі № 1521/5041/12-ц,в постанові Верховного суду України від 18квітня 2018 року по справі №\~705/6051/15-ц та в постанові Верховного суду України від 16 травня 2018 року по справі № 548/264/15-ц, яка відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 24 253,47 грн. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: partial