Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обгрунтувала наступним. Від шлюбу з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Яготинського районного суду від 15 квітня 2011 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, малолітній син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, [PERSON] перебуває на обліку у лікаря з діагнозом: хвороба Шляттера . Вона не працює, є особою, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, отримує щомісячно доплату на продукти харчування особам, віднесеним до II категорії, які проживають на території зони посиленого радіоактивного контролю у розмірі 207,60 грн. Інших доходів ні вона, ні її діти не мають. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатною особою, працює на заводі "АТЕМ", однак, розмір його середньомісячного заробітку їй не відомий. Від іншого шлюбу відповідач має двох малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Ухвалою Яготинського районного суду від 6 серпня 2019 р. відкрито провадження у справі. В судове засідання позивачка не з"явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду з заявою, в котрій просила розглянути справу у її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на сайті "Судова влада". Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. В судовому засіданні установлено, що позивачка від шлюбу з відповідачеммає малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , (копія свідоцтва про народження, а.с. 7). Згідно з рішенням Яготинського районного суду від 15 квітня 2011 року шлюб між сторонами розірвано, (а.с. 6). Малолітня дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, [PERSON] перебуває у лікаря з діагнозом: хвороба Шляттера, (акт обстеження, довідка про склад сім`ї, а.с. 8-9, довідка КЗ "ЯЦПМСД"). Позивачка працює у ФОП [PERSON] з 22.08.2019 р. на посаді продавця-консультанта та загальна сума її доходу за період з 22 серпня по 31 серпня 2019 р. склала 1200 грн., (а.с. 27). [PERSON] є особою, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, перебуває на обліку в УСЗН Яготинської РДА та отримує доплати на продукти харчування, як особа, віднесена до 1 категорії, які проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що за період з січня 2018 р по травень 2019 р. склала 3529,20 грн., (довідка, а.с.13, посвідчення, а.с.16). Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча є здоровою працездатною особою, працює на заводі "Атем" у м. Києві, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Від іншого шлюбу відповідач має двох малолітніх дітей сина [PERSON] та доньку [PERSON] . Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ураховуючи ті обставини, що відповідач здатний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, а також те, що в силу ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а розмір прожиткового мінімуму з 1 липня 2019 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 2118 гривень, то суд вважає, що з відповідача на утримання малолітнього сина необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/3 всіх видів його доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Outcome: approved