Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 08.11.2012 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2539/12 на суму 18870 грн. 00 коп. строком на 24 місяці з кінцевим терміном повернення 07.11.2014 року. В забезпечення виконання зобов'язання був укладений Договір поруки № 2539/12 від 08.11.2012 року між позивачем та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] прийняли на себе зобов'язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов'язанням [PERSON], визначених кредитним договором. Стверджує, що в порушення умов договору відповідачі зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконали, тому позичальник кредитна спілка «Союз-Дніпро» вимушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою та просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по зазначеному договору в сумі 45796 грн. 05 коп., яка складається з: - 12949 грн. 28 коп. - залишок по кредиту; - 32846 грн. 77 коп. - відсотки нараховані за прострочення платежів, а також судові витрати по справі. Представник позивача надав до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Відповідач [PERSON] надала до суду письмову заяву, згідно якої позов визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, а також просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] надала до суду письмову заяву, згідно якої позов не визнала в повному обсязі, заперечувала проти задоволення позовних вимог, а також просила справу розглядати за її відсутності. У зв'язку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.526, 610 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання визнаються його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п.п.1, 3 ч.1 ст.611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов"язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного Кодексу, якщо інше не встановлено договором. В судовому засіданні встановлено, що 08 листопада 2012 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та [PERSON] було укладений кредитний договір № 2539/12, згідно умов якого [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 18870 грн. 00 коп. строком на 24 місяці з кінцевим терміном повернення 07 листопада 2014 року (а.с.11). 08 листопада 2012 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № 2539/12 відповідно до умов якого [PERSON] та [PERSON] прийняли на себе зобов'язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов'язанням [PERSON], визначених кредитним договором № 2539/14 (а.с.15). В порушення умов договору відповідачі зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконали, у зв'язку з чим мається заборгованість відповідачів перед позивачем в сумі 45796 грн. 05 коп., яка складається з: - 12949 грн. 28 коп. - залишок по кредиту; - 32846 грн. 77 коп. - відсотки нараховані прострочення платежів. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Згідно ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруку. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруку. Відповідно постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року, пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Пунктом 2.3. договору поруку № 2539/12, укладеного 08.11.2012 року, в разі не виконання або неналежного виконання з боку позичальника своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитодавець зобов'язується повідомити про це поручителя і вказати суму заборгованості (а.с.15). При цьому, згідно вказаної претензії, порушення умов договору з боку відповідача [PERSON] було допущено протягом 2013 року, так як станом на 17 січня 2014 року його заборгованість перед позивачем вже перевищувала 12 тис. грн., але протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов"язання до поручителя позивач жодних вимог не пред"явив, а до суду звернувся лише 25 вересня 2014 року. Згідно претензії № 3 та № 4 від 22.01.2014 року повідомлення про суму заборгованості було направлене позивачем [PERSON] та [PERSON], тоді як повідомлення про суму заборгованості [PERSON] позивачем не направлялось (а.с. 17-18). Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не було доведено факт повідомлення відповідача [PERSON], про суму заборгованості, як передбачено відповідно до умов договору поруку № 2539/12 від 08.11.2012 року, та позивач протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов"язання до поручителя жодних вимог не пред"явив, у зв"язку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з [PERSON] задоволенню не підлягають. В той же час, суд приходить до висновку, що в іній частині позовні вимоги підлягають задоволенню, та необхідно стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 2539/12 від 08.11.2012 року в сумі 45796 грн. 05 коп., яка складається з: - 12949 грн. 28 коп. - залишку по кредиту; - 32846 грн. 77 коп. - відсотків, нарахованих за прострочення платежів. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача, тобто сторони, на користь якої ухвалено рішення, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати, понесені останнім по справі, в сумі 457 грн. 96 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial