Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Рітейл-Страхування», [PERSON] про солідарне стягнення з відповідачів матеріальної шкоди в розмірі 33389 гривень 79 копійко, моральної шкоди в сумі 3000 гривень, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також відшкодування судових витрат у справі, включаючи витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.06.2014 р. приблизно о 16 год. 40 хв в м.Києві по вул..Булаховського, 2 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольцваген» д.н. [NUMBER] та автомобіля «Сузукі» д.н. [NUMBER]. Відповідно до постанови Святошинського районного суду м.Києва [PERSON] був визнаний винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Позивач посилається на те, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Рітейл-Страхування» відповідно до Полісу № АІ 2698687 від 21.06.2014 р. Згідно з рахунком № АМ-0000197 від 29.01.2015 р., наданим ТОВ «Авто метрополіс» вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Сузукі» д.н. [NUMBER] становить 33389,79 гривень, що є матеріальною шкодою, завданою пошкодженням транспортного засобу, яку позивач просить солідарно стягнути з відповідачів. Крім того, позивач посилається на те, що в зв»язку з пошкодженням транспортного засобу він зазнав душевних страждань, змінився його спосіб життя, погіршились стосунки в сім»ї. Моральну шкоду він оцінює в 3000 гривень, яку, також, просить солідарно стягнути з відповідачів. В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила їх задовольнити, з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача - ПрАТ «СК «Рітейл-Страхування» заперечувала проти задоволення позову в частині позовних вимог до Страхової компанії, посилаючись на те, що Поліс було укладено після настання дорожньо-транспортної пригоди, в зв»язку з чим була подана відповідна заява до правоохоронних органів про порушення кримінального провадження. Відсутність на момент дорожньо-транспортної пригоди у [PERSON] Полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності підтверджується також протоколом про адміністративне правопорушення, складеного відносно останнього за порушення п.2.1 «г» Правил дорожнього руху і керування транспортним засобом без наявності Полісу. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся за місцем реєстрації, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. В матеріалах справи наявні довідки про проходження відповідачем служби в зоні антитерористичної операції. Вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.06.2014 р. приблизно о 16 год. 40 хв в м.Києві по вул.Булаховського, 2 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольцваген» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Сузукі» д.н. [NUMBER], що належить позивачу. Відповідно до постанови Святошинського районного суду м.Києва від 07.07.2014 р. [PERSON] був визнаний винним у вчинені даної дорожньо-транспортної пригоди. В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, в даному випадку, наявність вини в діях [PERSON] не підлягає доказуванню. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з роз»ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Оскільки на день розгляду справи суду не надано доказів, що відповідач керувала транспортним засобом «Фольцваген» д.н. [NUMBER] без відповідних повноважень, суд приходить до висновку, що саме [PERSON] повинен нести відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов»язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. Згідно з ст.985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов»язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом. Позивач при зверненні до суду посилається на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована відповідно до Полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 12698687 від 21.06.2014 р. Відповідно до інформації, наданої Моторно (транспортним) страховим бюро України на підставі даних Єдиної централізованої бази МСТБУ, що формується відповідно до відомостей, наданих страховиками, Поліс АІ № 12698687 станом на 24.06.2014 р. був чинний. Однак, як вбачається з наданих суду письмових доказів вбачається, що Поліс обов»язкового страхування АІ № 12698687 був укладений з [PERSON] страховим агентом ТОВ «Юніверсал Асістанс» [PERSON] Зазначений поліс після його підписання не був поданий до Страхової компанії, що підтверджується особистими поясненнями страхового агента, наданими 27.06.2015 р. В момент настання дорожньо-транспортної пригоди у [PERSON] був відсутній Поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки працівниками Святошинського ДАІ 25.06.2014 р. був відносно [PERSON] був складений протокол серії АВ2 № 455259 за ст..126 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування транспортним засобом без наявності Полісу обов»язкового страхування. Судом в ході розгляду справи був оглянутий Поліс АІ № 12698687 і встановлено, що умови даного договору, який наявний в Страховій компанії, не містять положень про розмір відповідальності Страховика за матеріальну шкоду, завдану третім особам, що є істотними умовами Договору страхування, а тому даний Договір не можна вважати укладеним. З приводу вчинення неправомірних дій при укладанні Полісу обов»язкового страхування АІ № 12698687 представниками асистуючої компанії ТОВ «Юніверсал Асістанс» була подана відповідна заява до правоохоронних органів про вчинення злочину. Отже суд вважає, що в матеріали справи не містять достатніх доказів, які дають підстави прийти суду до обґрунтованого висновку про наявність у [PERSON] полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності на момент настання дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на викладене, в силу положень ст..1187 ЦК України в даному випадку відповідальність за завдані позивачу збитки повинен нести відповідач [PERSON], як особа з вини якої сталась дорожньо-транспортна пригода. Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до рахунку-фактури № АМ-0000197 від 29.01.2015 р., наданого ТОВ «Авто метрополіс» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Сузукі» д.н. [NUMBER] становить 33389,79 гривень. Будь-яких доказів на спростування вартості завданих позивачу матеріальних збитків матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 33389,79 гривень підлягають частковому задоволенню і стягненню з [PERSON], оскільки відповідачі не несуть солідарний обов»язок по відшкодуванню зазначених збитків. Вимоги позивача про відшкодування їй моральної шкоди, на думку суду, підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у зв"язку з дорожньо-транспортною пригодою, пошкодженням автомобіля, позивач, як власник транспортного засобу «Сузукі» д.н. [NUMBER], зазнав моральних страждань, внаслідок пошкодження транспортного засобу, в звязку з чим змінився його нормальний спосіб життя, він не міг користуватись автомобілем, тривалий час вирішується питання щодо відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я. При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Вимоги позивача про відшкодування йому відповідачами солідарно моральної шкоди в розмірі 3000 гривень не є обгрунтованими в повному обсязі, як на стадії звернення до суду, так і в ході розгляду справи. Однак, суд вважає, що пошкодження автомобіля, який є власністю позивача, призводить до душевних страждань, зміну способу життя в зв»язку з тривалим вирішенням питання щодо проведення відновлювального ремонту автомобіля. Також суд приймає до уваги, що саме з вини відповідача позивач тривалий час не може вирішити питання щодо відшкодування завданих збитків і проведення ремонту автомобіля. Суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000 гривень. Моральна шкода на підставі ст.1167 ЦК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON], оскільки саме внаслідок порушення нею Правил дорожнього руху настала дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «Сузукі». В частині вимог до СК «Рітейл-Страхування» про відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 86 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Судом встановлено, що позивач сплатив на рахунок ТОВ «ВБ експерт» за надання правової допомоги кошти на підставі Договору про надання юридичних послуг від 02.02.2015 р. в розмірі 1500 гривень, які підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати у даній справі, а саме сума сплаченого судового збору в розмірі пропорційному до задоволених вимог.

Outcome: partial