Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач 10.08.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідачів, та просить стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором №014/1647/74/75426, укладеним 23.08.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] в розмірі 13832 доларів США 74 центів, що в еквиваленті до курсу НБУ становить 321615 грн.73 к. станом на 08.07.2015 року. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач перестав виконувати свої зобов'язання за кредитним договором, а відповідно до п.6.5 кредитного договору банк має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нараховані відсотки та штрафні санкції у випадках невиконання ( неналежного виконання) позичальником умов договору. 23.08.2006 року з метою забезпечення виконання забов*язань за даним кредитним договором був укладений договір поруки №014/1647/74/75426/2 між банком та [PERSON], яка як поручитель несе солідарну з боржником відповідальність по зобов*язанням боржника. Відповідач подав зустрічний позов, який в подальшому уточнив та просить визнати недійсним кредитний договір №014/1647/74/75426, укладеним 23.08.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON], застосувати двосторонню реституцію та стягнути з відповідача- Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на його користь 504350 грн.23 к., що є еквівалентом 18638,22 долара США. В обґрунтування своїх позовних вимог послався на те, що на момент видачі кредиту в іноземній валюті банк не мав індивідуальної ліцензії, яка видається НБУ на використання іноземної валюти при здійсненні платежів. Крім того, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» в договорі детально не зазначено сукупна вартість кредиту, попередження про валютні ризики. Банку було відомо, що кредит надається для придбання житла сім*ї, в якій є неповнолітня дитина. Однак цей правочин вчинений без дозволу органу опіки та піклування. А тому є недійсним. Крім того, відповідно до п.5.6 кредитного договору позивач за зустрічним позовом застрахував своє життя та здоров'я, однак з настанням на його думку страхового випадку, банк не здійснив заходів на отримання страхового відшкодування як вигодонабувач, в результаті чого він вимушений був звертатися до суду, нести витрати на правову допомогу в сумі 11464 грн, які він просить стягнути з відповідача по даній справі. В судове засідання представник позивача за основним позовом -відповідач за зустрічним позовом не з*явився, повідомлявся належним чином та своєчасно, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. В судовому засіданні відповідач за основним позовом- позивач за зустрічним позовом, який діяв також до закінчення строку довіреності, як представник відповідачки [PERSON] свої позовні вимоги підтримав повністю, а проти позовних вимог ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заперечував. Представник відповідача за основним позовом [PERSON] - позивача за зустрічним позовом- [PERSON]. проти основних позовних вимог заперечував, зустрічний позов підтримав. Відповідачка за основним позовом - третя особа за зустрічним позовом [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, про поважні причини неявки до суду не повідомила. Суд, вислухавши пояснення відповідача за основним позовом- позивача за зустрічним позовом [PERSON] та його представника, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що основний позов підлягає частковому задоволенню, а в зустрічних позовних вимогах слід відмовити з наступних підстав: Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Стаття ст..611 ЦК України передбачає правові наслідки у разі порушення зобов'язань, встановлені договором або законом, а ст..625 ЦК України - відповідальність за порушення грошового зобов'язання, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 23.08.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/1647/74/75426 (а.с. 11-16). Відповідно до умов кредитного договору АППБ «Аваль» надав відповідачу кредит у сумі 18000 доларів США у вигляді невідновлювальної кредитної лінії , який в свою чергу зобов'язався щомісячно повертати наданий кредит відповідно до графіку платежів, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 23.08.2026 року. За користування кредитними коштами відповідач зобов'язався сплатити проценти у розмірі 12,00 % річних,. Згідно п. 9.1договору, за порушення термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів за кредит відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу та штрафу в розмірі 20 грн. за кожен день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов*язання, зазначеному в цьому договорі. 27.04.2009 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника було укладено додаткову угоду №014/1647/74/75426/1 до кредитного договору, відповідно до якої тимчасово на період з 27.04.2009 року по 27.04.2010 року був зменшений платіж по сплаті кредиту та строк оплати ( а.с.17-22). В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника по кредитному договору 23.08.2006 року був укладений договір поруки №014/1647/74/75426/2 між АППБ «Аваль» та [PERSON], яка поручилася перед банком за виконання [PERSON] всіх зобов'язань за кредитним договором про надання кредиту. (а.с. 25-26). Згідно п.3.1 договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з боржником. Відповідно до ст. ст. 553,554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до довідки- розрахунку відповідач [PERSON] з моменту отримання кредиту виконував умови кредитного договору. Однак, починаючи з лютого 2014 року став допусками порушення строків погашення заборгованості, а з 14.06.2015 року перестав виконувати взяті на себе збов*язання за кредитним договором і відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитним договором станом на 08.07.2015 року склала 13832, 74 долара США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 321615 грн.73 к., з яких: -11423,20 долар США , що становить еквівалент 247887,80 грн.- за тілом кредиту; -673,31 долара США, що становить еквівалент 14611,08 грн. - відсотки за користування кредитними коштами; - 1736,23 долара США, що є еквівалент 37676,85 грн.- пеня -21440 грн- штрафи (а.с.15-24). АППБ «Аваль» змінило назву на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.39-41). Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак станом на день видачі кредиту відповідачу [PERSON] такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено. Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Згідно з банківською ліцензією, виданою акціонерному комерційному поштово-пенсійному банку "Аваль" Національним банком України 03.12.2001року за № 10 (а.с. 42) та дозволом №10-3 від 10.02.2004 року з додатками (а.с.43-45 ) АППБ «Аваль» ( наразі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» мав право здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити та отримувати грошові кошти на погашення кредитів в іноземній валюті. Виходячи з викладеного, враховуючи правовий висновок ВСУ від 24.09.2014 року по справі №6-145цс14, суд вважає законним і обґрунтованим стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами в загальній сумі 12096,51 долара США з встановленням гривневого еквіваленту та штрафу в сумі 21440 грн. Одночасно, суд, розглядаючи позов тільки в межах заявлених позовних вимог, відмовляє позивачу за основним позовом в стягненні пені в розмірі 1736, 23 долара США ,що в гривневому еквіваленті складає 37676 грн.85 к. з наступних підстав: Згідно із частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Дія ж Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Максимальний розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні. Саме такої позиції додержується ВСУ, приймаючи рішення з цього питання. Останнє рішення від 16.08.2017 року. Суд визнавав явку позивача за основним позовом в судове засідання обов*язковою для дачі особистих пояснень з приводу нарахування пені і надання відповідного розрахунку пені в гривнях, а не в доларах США, з урахуванням вищевказаного положення закону та відповідності до подвійної облікової ставки НБУ на період, за який сплачується пеня. Представник позивача в судовому засіданні надав відповідний розрахунок в іноземній валюті та пояснив, що пеня розрахована вірно, оскільки встановлений гривневий еквівалент. Кожна сторона вправі розпоряджатися своїми правами та надати докази на свій власний розсуд. Так як позивач не довів свої позовні вимоги в частині стягнення пені, а розрахована пеня не відповідає вимогам закону, то суд відмовляє в цій частині позову. Так як суд прийшов до висновку про правомірність видачі [PERSON] кредиту в іноземній валюті-доларі США, то приведені ним вказані обставини на обґрунтування недійсності спірного кредитного договору з цих підстав є необґрунтованими та такими, що не підтверджені доказами. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Зазначені відповідачем за основним позовом [PERSON] в обґрунтуванням недійсності кредитного договору спростовуються крім кредитного договору, який як вияснив суд, відповідач [PERSON] підписав добровільно, мав реальну можливість не укладати вказаний кредитний договір, якщо був не згоден з його умовами, але й сукупністю наступних письмових документів: -Заявою-анкетою позичальника, в якій міститься інформація, що з умовами кредитування та сукупну вартість кредиту, інші суттєві умови договору кредиту [PERSON] ознайомлений до підписання кредитного договору ( а.с.179-184) , -Аналогічна заява подана поручителем [PERSON] (а.с.185-188). Зазначені вище письмові докази об*єктивно узгоджуються з поясненнями відповідача [PERSON] в судовому засіданні та з його подальшою поведінкою сумлінного погашення кредиту в доларах США на протязі більше восьми років. Кредитний договір не зачіпає інтереси неповнолітніх дітей, а тому твердження позивача за зустрічним позовом та його представника, що він повинен був укладатися зі згодою органу опіки та піклування є необґрунтованими. Також є необґрунтованими доводи позивача за зустрічним позовом про відшкодування йому витрат на правову допомогу за іншою цивільною справою, оскільки питання про розподіл судових витрат вирішується судом при розгляді тієї справи, в якій вони здійснені. Більш того, позивач за зустрічним позовом не надав жодного належного доказу з приводу понесених витрат на правову допомогу, як в цій так і в іншій цивільній справі. Так як, суд не вбачає підстав для недійсності договору кредиту , укладеного між позивачем за основним позовом та відповідачем [PERSON] то відповідно не вбачає підстав для застосування положень про двосторонню реституцію. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в повному обсязі дотримав та виконав всі умови кредитування, що витікають з норм цивільного законодавства, Закону України «Про захист прав споживачів», «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України, що є підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову. Основні позовні вимоги суд задовольняє частково, стягуючи заборгованість за тілом кредиту та процентами та штраф з відповідачів солідарно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача стягуються судові витрати - сплачений судовий збір в сумі 2839 грн. в дольовому співвідношенні, тобто по 1419 грн.50к. з кожного. Доказів того, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору ним суду не надано, надана довідка свідчить про встановлення групи інвалідності строком до19.08.2016 року ( а.с.89).

Outcome: partial