Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

\~\~\~\~\~ Позивачі, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.12.2015 року просять стягнути з [PERSON], жительки с. Солуків, вул. Дубровянська 12, Долинського району 64,3 % від загальної вартості житлового будинку ( літ. А ) та господарських споруд криниці ( літ. N1) та воріт ( літ. N 2), що становить - 630547,45 грн., а також повну вартість стодоли ( літ. В ), стайні ( літ Г ), гаражу ( літ. Д ), що становить - 281 291,00 грн. витрат, понесених ними на будівництво житлового будинку господарських споруд та будівель в с. Солуків, вул. Дубровянська 12, Долинського району. Стягнути з [PERSON], жителя [INFO] 35.7 % від загальної вартості житлового будинку ( літ. А ) та господарських споруд криниці ( літ. N1) та воріт ( літ. N 2), що становить - 349 650,55 грн., а також повну вартість господарського блоку ( літ. Б ), вбиральні ( літ. Е ), огорожі ( літ. 4 ), що становить - 290 463,00 грн. витрат, понесених ними на будівництво житлового будинку господарських споруд та будівель в с. Солуків, вул. Дубровянська 12, Долинського району. Стягнути з [PERSON] всі витрати по справі. В обгрунтування позову покликається на те, що 12 травня 1991 року за їхньої ініціативи на ім»я сина [PERSON] було видано рішення виконавчого комітету Солуківської сільської ради Долинського району № 26 про надання земельної ділянки на будівництво індивідуального житлового будинку в с. Солуків, вул. Дубров»янська 12, Долинського району Івано-Франківської області, а 23.07.1991 року на його ім"я було видано будівельний паспорт на забудову виділеної земельної ділянки. У зв"язку з тим, що коштів для будівництва у сина не було, оскільки у нього 12 жовтня 1983 року народилася хвора дочка [PERSON] і всі його зароблені гроші йшли на її лікування, вони за власні кошти погодились побудувати синові житловий будинок та господарські приміщення, не зважаючи, що документи на будівництво були оформлені на сина. З 1987 по 1993 роки [PERSON] працював водієм у нафтовій компанії « Лукойл-Комі », а зароблені кошти витрачав на придбання будівельних матеріалів та оплату майстрам, підсобним робітникам під час будівництва за виконані роботи, яке тривало біля 5 років. За цей час було придбано цеглу,блоки, цемент, бетонний розчин, перемички, шифер, котел, розчин вапна, ліс будівельний. Деякі будматеріали були придбані за їхні кошти іншими людьми, які працювали на тому чи іншому підприємстві та мали можливість дешевше виписати на своє ім»я необхідні матеріали. Житловий будинок будували для сина з розрахунком, що він залишиться його сім"ї, однак після розлученння відповідача, житловий будинок та господарські будівлі та споруди, згідно рішення Долинського районного суду від 21 жовтня 2014 року визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вказаного рішення [PERSON], як другому співвласнику домоволодіння за висновком №12/04-13 судової будівельно-технічної експертизи від 10.12.2013 року виділено 64,3 % житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а [PERSON], як першому співвласнику домоволодіння за висновком №12/04-13 судової будівельно-технічної експертизи від 10.12.2013 року виділено 35.7 % житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Вважаючи, що їхнє матеріальне право порушене, вони звернулись до нотаріальної контори з заявами про включення їх у співзабудовники житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, Долинський район, село Солуків, вул. Дубров»янська,12. Син не заперечив, що фактичне будівництво вказаного будинку здійснювали вони. А тому, враховуючи вищевикладені обставини та висновок судової оціночно-будівельної експертизи №№0818 від 09.09.2015 року, яким було визначено загальну вартість витрат на придбання будівельних матеріалів та витрат на проведення будівельних робіт для будівництва житлового будинку та господарських споруд та будівель, що становить 1 551 952,00 грн., звернулись до суду з даним позовом. Позивачі та їх адвокат в судовому засіданні позов підтримали з підстав, наведених у позовній заяві та уточненній заяві вимог, просили позов задовольнити. [PERSON] суду пояснив, що будинок будував з розрахунком, що він залишиться синові, і не сподівався, що при поділі майна суд визнає його об"єктом права спільної сумісної власності. Вважає, що відповідачка поступила нечесно та порушила його матеріальне право. Вказав, що його участь у будівництві будинковолодіння не була безоплатною.Також пояснив, що в спірному будинку відповідачка проживає з 2000 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений до нього позов визнав та просив його задоволити. Додатково пояснив, що всі матеріали купував його батько, участі у будівництві житлового будинку не брав, у спірному будинку проживає з 1995 року, а з 1998 року не працює. Відповідач [PERSON] та її адвакат в судовому засіданні позов не визнали, вважають його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, просили застосувати строк позовної давності, оскільки в житловому будику по вул. Дубров"янській, 12 в с. Солуків, вони проживають з 1995 року, а з позовом до суду позивачі звернулися в квітні 2015 року. Окрім того зазначили, що позивачі не надали суду жодних належних допустимих доказів на підтвердження того, що перед початком будівництва житлового будинку була домовленість між позивачами та [PERSON] про їх участь у будівництві, і що ця допомога була не безоплатною. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 129 Конституції України вбачається, що однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. У відповідності до вимог ст.316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч.1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що 21.10.1989 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Згідно світлокопії витягу з рішенням виконкому Солуківської сільської ради №26 від 12.05.1991 року [PERSON] виділено за рахунок вільного фонду земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва житлового будинку в с. Солуків. Як вбачається з матеріалів справи, будівництво здійснювалось відповідно до будівельно-технічної документації, завершине у 1995 році, про що вказано у довідці, виданій виконкомом Солуківської сільської ради за №796 від 06.08.2014 року. Згідно довідки №275, виданої виконавчим комітетом Солуківської сільської ради 30.03.2015 року, домоволодіння по вул Дубров"янська, 12 у сільській раді зареєстроване за [PERSON] у 1996 році. В даному житловому будинку сім"я проживає з 1995 року, про що вказали в судовому засіданні відповідачі та підтверджується повідомленням поліклінічного відділення Долинської міської дитячої лікарні за №21 від 19.11.2014 року, з якого вбачається, що 13.08.1995 року [PERSON] з дитиною [PERSON] [INFO] вибула на постійне місце проживання в с. Солуків. Даний факт спростовує доводи позивачів про те, що в даному будинку відповідачі проживають з 2000 року. На підставі рішення Долинського районного суду від 11.12.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Долинського районного суду від 21.10.2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківського суду залишено без змін, проведено поділ спільного майна подружжя та встановлено, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди по вул. Дубров»янська, 12 в с. Солуків збудовані під час шлюбу за спільні кошти подружжя та являються об»єктом права спільної сумісної власності. Згідно вказаного рішення 64,3 % домоволодіння виділено [PERSON], а 35,7 [PERSON], у спільне користування залишено криницю та ворота, проведений розподіл земельних ділянок. Обставини, встановлені даним рішенням, в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Частина 1 ст.60 ЦПК України України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] та [PERSON] зазначили, що саме вони за їх власні кошти та їх спільною працею, з залученням інших осіб, побудували спірне будинковолодіння. Вони замовляли та оплачували будівельні матеріали, розраховувались за роботу з працівниками. В обгрунтування вказаного долучили квитанції, накладні та відомості, з яких вбачається, що не всі будматеріали виписані на ім"я [PERSON] чи [PERSON] (а.с. 40, 42, 46, 47, 49, 50), а тому не можуть свідчити про використання цих матеріалів для будівництва саме спірного будинку. Окрім того, в матеріалах справи наявні платіжні документи, які хоч і виписані на ім"я [PERSON], зокрема квитанція від 30.04.1993 року (а.с. 48), проте в ній не вказано за які саме виконані роботи здійснено оплату, деякі накладні датовані 1989 роком (а.с. 52, 53), 1998 роком (а.с. 54) та 1999 роком (а.с. 55), хоч будівництво, як зазначалось вище, велось з 1991 по 1995 роки, а тому також не можуть братись судом до уваги як належні та допустимі докази використання оплачених ними будматеріалів при будівництві згаданого житлового будинку. Судом встановлено, що в період будівництва спірного будинку [PERSON] здійснювала догляд за новонародженою дитиною, а тому [PERSON], [PERSON], та інші родичі і знайомі, допомагали [PERSON], відповідачу по справі, при будівництві його житлового будинку по вул. Дубров»янській в с. Солуків . Вищенаведене підтверджується і показаннями свідків, зокрема [PERSON], сестри відповідача, яка вказала, що будівельні матеріали купували батьки, її чоловік з батьком штукатурили хату. [PERSON] суду пояснив, що з 1991 по 1993 роки працював на будівництві різноробочим, а [PERSON] дав покази про те, що допомагав заливати фундамент, частіше на будові бачив позивача, а ніж відповідачів, так як в останніх народилась хвора дитина. [PERSON] в судовому засіданні вказав, що будучи директором будинку культури в період будівництва, маючи можливість, виписував на своє ім»я цеглу для двоюрідного брата та допомагав йому на будові. Вищезазначені покази свідків вказують про те, що і [PERSON], і [PERSON] разом з родичами та знайомими допомагали в будівництві будинку по вул. Дубров"янській,12 в с. Солуків Долинського району, що належить відповідачам, однак жодним чином не підтверджують, що така допомога була не безоплатною. Будь-яких угод про спільне будівництво житлового будинку суду не надано, як і відсутні будь-які інші підтвердження грошових зобов"язань відповідачів перед позивачами в результаті такого будівництва. Наявні в матеріалах справи світлокопії заяви позивачів про включення їх у співзабудовники даного будинку від 20.06.2013 року та заява [PERSON] від 20.06.2013 року про надання згоди на включення батьків у співзабудовники не можуть братись судом до уваги, оскільки складені зі спливом 22 років від початку будівництва, після розлучення їхнього сина, без згоди на теке включення [PERSON], хоч вона являлася співвласником спірного будинку. [PERSON], брат позивача, суду пояснив, що у 1989-1990 роках виписував автомобіль з будматеріалами на себе, однак брат [PERSON] все оплачував за власні кошти, на будівництво завозив бруси, дошки, криничні кольца. Проте дані покази є суперечливими та до уваги не беруться судом, оскілки, як встановлено в суді , будівництво спірного домоволодіння розпочалось в 1991 році та тривало до 1995 року. В судовому засіданні встановлено про те, що і [PERSON], і [PERSON] в період будівництва працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі, в Сибірі, про що вони зазначили в судовому засіданні та підтвердив свідок [PERSON] А тому вердження позивачів про те, що всі кошти їхнього сина йшли на лікування хворої дитини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки свідок [PERSON], який, працюючи водієм у 1992 році та привозив на будову гравій, камінь вказав, що за будматеріали з ним розраховувались як [PERSON], так і [PERSON]. Оскільки спірний будинок було збудовано в 1995 році, до правовідносин, що виникли між сторонами підлягають застосуванню норми закону, що були чинними на час їх виникнення, тобто вимоги Закону України "Про власність" та норми ЦК УРСР. Згідно зі ст. 17 Земельного кодексу ст. 14 Закону України «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі мст.ст. 16,17 Закону України "Про власність" таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу- жилий будинок у зв"язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім"ї -жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Виходячи зі ст. 30 ЗК України, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.4 його постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року з наступними змінами, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. При визначенні розміру суми витрат, затрачених на будівництво спірного житлового будинку з спорудами, позивачі покликались на експертний висновок судової оціночно-будівельної експертизи №0818 від 09.09.2015 року, проведеної за клопотанням адвоката [PERSON], яким встановлена вартість будівельних матеріалів, витрачених на побудову будинку та господарських споруд по вул. Дубров"янській, 12 в с. Солуків та станом на час проведення експертизи становить 1 268 828, 00 грн.; вартість будівельних робіт по використанні будматеріалів при будівництві вказаного будинковолодіння становить 253 277,00 грн. та зазначено вартість будівельних робіт по кожному об"єкту окремо. Звертаючись до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 64,3 % від загальної вартості житлового будинку та господарських споруд криниці та воріт, що становить 630 547, 45 грн. позивачами не враховано, що згідно рішення Долинського районного суду від 21.10.2014 року криниця та ворота виділені відповідачам у спільне користування, а тому вказана сума позивачами вирахована неправильно. Як вбачається з даного висновку експертизи, судовий експерт не досліджував дані з наявних в матеріалах справи квитанцій, чеків та накладних, як і не досліджував чи будівельні матеріали та виконані роботи, вказані у них, були використані при будівництві спірного будинковолодіння, а тому судом до уваги не беруться. Відповідачка [PERSON]звернулась до суду з заявою про застосування строку позовної давності,оскільки вони з [PERSON]проживають у житловому будинку з 1995 року і позивачам про це було відомо,однак до суду вони звернулись в 2015 році. Суд не приймає до уваги її доводи, оскільки суду обєктивних та належних доказів того що позивачі дізнались про порушене їх право не у 2015 році ,а значно раніше, немає. Таким чином, суд дійшов до переконання , що позивачами не доведено, що будівельні матеріали, на які у них маються накладні, квитанції та інші платіжні документи, були використані для будівництва саме будинковолодіння по вул. Дубров"янській, 12 в с. Солуків Долинського району, яке являється об"єктом права спільної сумісної власності відповідачів. Окрім цього, в судовому засіданні не здобуто доказів про те, що допомога батьків [PERSON] та інших родичів при вказаному будівництві, була не безоплатною. Питання судових витрат підлягає вирішенню у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 55, 129 Конституції України, ст.ст. 316, 321 ЦК України, ст.ст. 17,30 Земельного кодексу України, ст.ст. 14, 16,17 "Про власність" та

Outcome: approved