Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення на його користь нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та моральної шкоди. Вказав, що він з 25.06.2012 року працював на ПАТ «Капустянський граніт» на посаді колій плит та блоків 5-го розряду та звільнився з займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. На день звільнення ПАТ «Капустянський граніт» частково не виплатила позивачу заборгованість по заробітній платіі за період з 01.06.2013 року по 01.07.2013 року в розмірі 386,00 грн. та повність не виплати позивачу заборгованість по заробітній платіі за період з 01.07.2013 року по 03.10.2013 року в розмірі 7800,33 грн. Всього заборгованість складає 8187,04 грн., мотивуючи відсутністю коштів на підприємстві. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі з відповідача в сумі 8187 грн. 04 коп., та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп. Позивач вважає, що діями відповідача йому спричинені моральні страждання, які полягають у тому, що після звільнення з роботи він не мав та не має коштів необхідних для організації свого життя та життя родини, матеріального забезпечення родини, вживає додаткових заходів для пошуку коштів для існування родини. Відсутність коштів позбавила його можливостей реалізації звичок та бажань. Витратив час та кошти на підготовку заяв для звернення до суду. Тому просив стягнути, в порядку ст. 237-1 КЗпП України, з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Представник відповідача в судове засідання не з"явився про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, до суду повернулося поштове повідомлення з підписом про отримання судової повістки.. Свої пояснень та заперечень суду не надали. Дослідивши матеріали справи, відповідно до ст.ст. 116, 117, 221, 237-1КЗпП України, п.32 ППВС України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», п. 13 ППВС від 13.03.1995 року № 4 із змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено слідуюче. Згідно відомостей трудової книжки серія [NUMBER], [PERSON] з 25.06.2012 року працював на ПАТ «Капустянський граніт» на посаді колій плит та блоків 5-го розряду та звільнився з займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.10). Згідно довідки ПАТ «Капустянський граніт» №3120 від 10.10.2013 року на день звільнення ПАТ «Капустянський граніт» частково не виплатила позивачу заборгованість по заробітній платі за період з 01.06.2013 року по 01.07.2013 року в розмірі 386,00 грн. та повність не виплати позивачу заборгованість по заробітній платіі за період з 01.07.2013 року по 03.10.2013 року в розмірі 7800,33 грн. Всього заборгованість складає 8187,04 грн. У відповідності ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в цей день не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності із ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вказано, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред»явлення ним работодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо работодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у работодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою ПВС України № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз"яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов"язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним органом незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як було з»ясовано в ході розгляду справи, затримка з виплатою середнього заробітку у проведенні остаточного розрахунку при звільненні з вини відповідача склала на час розгялду справи, майже п"ять місяців. Посилання позивача в обгрунтуванні нанесеної йому моральної шкоди на відсутність можливості матеріально забезпечити родину, та діжевними хвилюваннями. Враховуючи характер порушення трудових прав позивача, їх тривалість, глибину душевних страждань, яких зазнав позивач в зв»язку з неповним розрахунком в день його звільнення, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є частково обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню.. Оскільки позивача, згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, згідно ст. 88 ЦПК України, понесень судові витрати позивачем підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 116, 117, 221, 237-1 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про Практику розгляду судами трудових спорів», п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою ПВС України № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", та

Outcome: partial