Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] 16.05.2018 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдніпрошахт» (надалі - ДП "ПІВДЕНДІПРОШАХТ") заробітну плату у розмірі 8971,81 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 03.10.2016 року, виходячи з розміру середньоденного заробітку 191,36 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.05.2018 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.08.2018 року було витребувано у відповідача - ДП "ПІВДЕНДІПРОШАХТ" (61002, м. Харків, вул. Пушкінська, б.5) відомості про розмір заборгованості позивача [PERSON] по заробітній платі, однак станом на час розгляду справи відповідач зазначені відомості до суду не надав, в порушення вимог ст. 84 ЦПК України. В наслідок невиконання відповідачем зазначеної ухвали суду, ухвалою від 06.09.2018 стягнуто з відповідача Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдніпрошахт» (код00167606, 61002, м. Харків, вул. Пушкінська, б.5), в дохід державного бюджету штраф в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно наказу від 17.08.1972 року №145К вона з 17.08.1972 працювала у ДП "ПІВДЕНДІПРОШАХТ", яке знаходиться за адресою: 61057, Харківська обл., місто Харків, вулиця Пушкінська, будинок 5. На даний час позивач звільнена за ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу № 141К від 03.10.2016, станом на даний час з за період з 01.01.2015 до 03.10.2016 включно утворилася заборгованість за підприємством перед [PERSON] із виплати заробітної плати, в розмірі 8971, 81 грн., на підтвердження чого надає індивідуальні відомості з Пенсійного фонду України. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує в частині стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати в розмірі 8971 грн. 81 коп., в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 03.10.2018 не підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи. На адресу суду протягом розгляду справи неодноразово представник відповідача подавав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із відсутністю на підприємстві бухгалтера та проведенням комплексної документальної перевірки ДФС у Харківській області. На виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 07.08.2018 року про витребування відомостей щодо заробітної плати позивача, жодних доказів на час розгляду справи відповідач суду не надав. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Суд вважає за можливе прийняти заяву про зменшення розміру позовних вимог, оскільки це відповідає волі позивача. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням наявних у справі матеріалів, а також позиції позивача суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити заочне рішення. Суд вжив усіх можливих заходів для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ч.4 ст.223 ЦПК України та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, відповідно до записів в трудовій книжці позивача, на підставі наказу від 17.08.1972 року №145К [PERSON] прийнята на роботу інженером ДП «ПІВДЕНДІПРОШАХТ», з якого звільнена за ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу № 141К від 03.10.2016.(а.с. 4-7) Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу Форми ОК-5 від 08.06.2018, за період з 01.01.2015 до 03.10.2016 із нарахованої заробітної плати обов'язкові внески до УПФУ не сплачені. (а.с. 25-27). Звертаючись з позовом до суду, позивач [PERSON] зазначає, що за період з 01.01.2015 до 03.10.2016, після звільнення до теперішнього часу з нею не було проведено розрахунку по заробітній платі, розмір заборгованості складає 8971,81 грн., що не спростовано відповідачем жодними доказами. Відповідач ДП "ПІВДЕНДІПРОШАХТ" у своїх 5 клопотаннях про відкладення розгляду справи зазначав, що не має можливості надати відомості про розмір заробітної плати, оскільки на підприємстві не має бухгалтера, триває перевірка, у зв'язку з доведенням підприємства до стану банкрутства, також офіційно довідки про розмір заборгованості позивачу не видавалися. Таким чином, при звільненні позивача і до теперішнього часу з ним не були проведені остаточні розрахунки та виплати. Тяжке фінансове положення підприємства не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти позивачу. Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно вимог ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі викладеного, суд вважає, що своїми діями відповідач порушив вимоги законодавства про працю, що, в свою чергу, потягло порушення законних прав позивача при звільненні. Розмір заборгованості з невиплаченої заробітної плати, заявлений позивачем в позовних вимогах співпадає з розрахунком доходу позивача для обчислення пенсійного стажу, наданим Управлінням Пенсійного фонду України, таким чином підтверджується сукупністю доказів у справі та не спростований відповідачем належними та допустимими доказами. При звільненні позивачу [PERSON] не було виплачено остаточного розрахунку, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 8971 грн. 81 коп., яка стягується на користь позивача з відповідача. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та позовні вимоги задоволені, то з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved