Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі її регіональної філії "Львівська залізниця", звернулося з уточненим в ході розгляду позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування рішення Тисовецької сільської ради, визнання недійсним державних актів на право власності на земельну ділянку, посилаючись на те, в ході здійснення інвентаризації земель, залізниці стало відомо що рішенням виконавчого комітету Тисовецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 12.02.1997 року, передано у власність [PERSON] земельні ділянки. На підставі вказаного рішення було виготовлено Державні акти на право власності на земельні ділянки , які накладаються із смугою відведення залізниці та видано Державні акти, які зареєстровано в державному земельному кадастрі № [NUMBER] та № [NUMBER]. Зазначаючи про перевищення сільською радою своїх повноважень в частині розпорядження земельними ділянками державної власності під залізницями та на відсутність згоди на вилучення земельної ділянки, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення Тисовецької сільської ради від 13.03.1997 року №18 та від 24.10.2010 року №16-2/2010 в частині передачі земельних ділянок [PERSON], визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] та за номером [NUMBER] та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. При цьому позивач зазначає, що право користування залізницею вказаною землею підтверджується "Планом границ полосы отвода", який було розроблено у 1959 році, Будівельними нормами і правилами в т.ч. СНіП 11-39-76 і СН 468-74. Представник позивача, змінивши позовні вимоги просив позов задоволити, а справу розглядати без його участі. Представник відповідача по справі В.Кучурівської сільської ради, просила прийняти рішення у їхній відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, направили на адресу суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог позивача, вважають вимоги позивача щодо визнання незаконним та скасування рішення Тисовецької сільської ради від 13.03.1997 року №18 та від 24.10.2010 р. №16-2/2010 в частині передачі земельних ділянок [PERSON] у приватну власність та інші вимоги безпідставними, оскільки даними рішеннями [PERSON] у приватну власність надавались і інші земельні ділянки. Третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання своїх представників не направили, надіслали клопотання про розгляд справи у відсутності їх представників, просили прийняти рішення на розсуд суду. Розглянувши справу та встановивши фактичні обставини справи і відповідні правовідносини, суд знаходить що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в межах с.Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області під об'єктами залізничного транспорту знаходиться земельна ділянка загальною площею 49,6154 га. за [ADDRESS]. Вказана обставина не заперечувалась і підтверджується технічною документацією (а.с.9-19), а тому у відповідності до положень ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Судом також, на підставі наявного в цивільній справі Державного акту від 18.10.2011 року на право власності на земельну ділянку площею 0, 0029 га призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером [NUMBER] встановлено, що вказана земельна ділянка належить [PERSON] і передана йому згідно рішення виконкому Тисовецької сільської ради від 13.03.1997 року № 18 та рішення Тисовецької сільської ради від 24.12.2010 року № 16-2/2010. Зазначені рішення є предметом оскарження позивачем в частині передачі цієї земельної ділянки у приватну власність відповідача [PERSON]. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як на доказ порушення своїх прав користування землею, позивач посилається на Державний акт від 18.10.2011 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0029 га за кадастровим номером [NUMBER] та на рішення виконкому Тисовецької сільської ради від 13.03.1997 року № 18 та рішення Тисовецької сільської ради від 24.12.2010 року № 16-2/2010. Оглянувши вказаний державний акт (а.с.83) який посвідчує право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку за вказаним кадастровим номером, судом встановлено, що ця земельні ділянка, згідно опису її меж, не межує із землями залізниці, а відповідно, внаслідок відсутності спільних меж. не може порушувати право користування чи будь-яке інше право позивача на належну йому земельну ділянку в адміністративних межах с.Тисовець. Виходячи з очевидної безпідставності позову в цій частині, позовні вимоги в частині визнання незаконним і скасування рішення Тисовецької сільської ради від 13.03.1997 року № 18 та від 24.10.1010 року № 16-2/2010 щодо передачі земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] [PERSON] у приватну власність та в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку за вказаним кадастровим номером і скасування його державної реєстрації права власності на земельні ділянки, задоволенню не підлягають Даючи оцінку доказам які обґрунтовують позов в частині визнання недійсним іншого Державного акту на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] виданий [PERSON] та скасування його державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку, суд знаходить їх належними і достатніми для підтвердження позовних вимог. Так згідно Державного акту серії [NUMBER], наявного в матеріалах цивільної справи (а.с.84) вбачається, що [PERSON] належить на праві приватної власності, згідно рішення виконкому Тисовецької сільської ради від 13.03.1997 року № 18, земельна ділянка площею 0,1100 га що розташована в адміністративних межах Тисовецької сільської ради за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] Із опису меж цієї земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка від знака «А» до знака «Б» межує із землями залізниці. Згідно зі ст.68 ЗК України, до складу земель залізничного транспорту входять, у першу чергу, землі, які є смугою відведення залізниць. Крім того, землями залізничного транспорту вважаються землі, зайняті станціями з усіма будівлями та спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, а також землі під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Статтею 11 Закону України "Про транспорт" передбачено, що до земель транспорту належать землі, надані згідно із Земельним Кодексом, підприємствам і організаціям транспорту (залізничного, водного (морського, річкового), автомобільного, авіаційного, міського електротранспорту, а також трубопровідного), для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку відповідних об'єктів. Землями залізничного транспорту є землі, надані його підприємствам і організаціям. До їх складу входять землі, що є смугою відведення залізниць; під залізничним полотном та його облаштуванням; залізничні станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарств, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, землі під захисні та укріплювальні насадження, службові, культурно-побутові будівлі та інших споруд, які створюються для обслуговування роботи залізничного транспорту. Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 року "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України, на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і Законам України. Таким чином, право постійного користування залізницею, частиною спірної земельної ділянки підтверджується Постановами Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року "Про порядок введення в дію Земельного кодексу України" та "Про земельну реформу" із врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005, яким визнано неконституційними пункти 6 вказаних постанов Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року, внаслідок чого виготовлення та отримання державних актів на земельні ділянки, що перебувають у користуванні залізниць, не передбачалося. Землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п. 54 та п. 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджених ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року та згідно Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Мінтрансу від 20 грудня 1996 р. № 411, Інструкції про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 р. і Норм відведення земель для залізниці 468 -74, затверджених постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року № 247, № 247, які були чинними на час передачі земельної ділянки у власність [PERSON] Із викопіювання зі зведеного інвентаризаційного плану земельної ділянки смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» в адміністративних межах с.Тисовець (а.с.8) та технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки і поконтурної відомості (а.с.9-12), судом встановлено, що земельна ділянка відповідача частково накладається на смугу відведення залізниці і загальна площа перетину земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] в смузі відведення залізниці становить 0,0143 га. Відповідно до п."б" ч.4 ст.84 ЗК України, землі під державними залізницями не можуть передаватися у приватну власність, а невиконання вказаного положення безумовно тягне за собою скасування державного акту. Таким чином, на думку суду, виданий відповідачу [PERSON] державний акт серії [NUMBER] від 18.10.2011 року (а.с.84) на право власності на земельну ділянку, є незаконним тільки в частині приватної власності на земельну ділянку площею 0,0143 га, оскільки вказана земельна ділянка, яка знаходиться в смузі відведення державної залізниці, являється земельною ділянкою спеціального призначення, що використовується на підставі особливих положень про ці землі. Виходячи з цього вказаний Державний акт підлягає скасуванню в частині його незаконності, оскільки інша частина земельної ділянки відношення до залізниці, крім межових відносин, не має. Вирішуючи вимогу позову щодо визнання незаконним і скасування рішення Тисовецької сільської ради від 13.03.1997 року № 18, яким земельна ділянка площею 0,1100 га передавалась у власність [PERSON], суд виходить з наступного. В статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно вимог ст.155 ЗК України, у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно вимог п. "г" ч.3 ст.152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. З огляду на вказане, суд знаходить, що орган місцевого самоврядування не мав права передавати в приватну власність громадянам земельну ділянку яка входить в склад земель смуги відведення державної залізниці, а відповідно рішення ради в цій частині, в силу Закону вже є незаконним. Однак, на думку суду, оскаржене рішення скасуванню не підлягає виходячи із положень ст.ст.80, 81 ЦПК України, щодо достатності доказів, щодо обов'язку сторін і інших учасників справи подати необхідні докази, та щодо неможливості збирання судом доказів, що стосуються предмета спору. При цьому суд констатує факт, що окрім вказівки в позові та Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.84) про оскаржуване рішення виконкому Тисовецької сільської ради № 18 від 13.03.1997 року, суд не отримав жодних інших підтверджень щодо наявності взагалі такого рішення. Позивач не надав суду вказане рішення, а при витребуванні його від відповідача, за клопотанням позивача, воно отримане не було. Відповідач же після заявлення клопотання та його часткового виконання обмежився зміною предмета позову не виконавши свій обов'язок щодо надання суду доказу по справі. Внаслідок відсутності в матеріалах справи оскаржуваного рішення суд не може встановити наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги позивача в частині визнання незаконним рішення Тисовецької сільської ради. Крім того, суд зазначає, що вимога про скасування рішення Тисовецької сільської ради від 13.03.1997 року № 18 це не одне і те ж саме що і рішення виконкому Тисовецької сільської ради від 13.03.1997 року № 18, оскільки вказані органи різняться визначеними Законом власними і делегованими повноваженнями в т.ч. і повноваженнями щодо регулювання земельних відносин. Таким чином, не надавши суду належні і достатні докази на підтвердження своїх вимог, позивач позбавив суд можливості здійснити оцінку цих доказів, на засадах верховенства права, змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, яке згідно ст.13 ЦПК України і передбачає розгляд судом справ не інакше як на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. ст. 67, 68, 80, 83, 84, 116, 118, 126, 152, 155, 158 ЗК України, ст.11 Закону України "Про транспорт" ст.6 Закону України "Про залізничний транспорт" ст.19 Конституції України, та

Outcome: partial