Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернулася до Рівненського міського суду із вищевказаним позовом, згідно якого просить шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 18 серпня 2009 року Квасилівською селищною радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис №28; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття; неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишити проживати з нею. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18 серпня 2009 року Квасилівською селищною радою Рівненського району Рівненської області, між сторонами зареєстровано шлюб. Від спільного проживання в шлюбі з відповідачем має неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. На даний час, вони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують з 2015 року. Переконана, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. Згоди про добровільне матеріальне забезпечення дітей, які проживає з нею, між ними не досягнуто. Для неї відомо, що відповідач працює неофіційно на будівництві в м.Києві та отримцє заробітну плату в розмірі 5000 10000 грн. в місяць. Тому вважає, що встановлення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на двої дітей є найбільш доцільним. В судовому засіданні позивач зменшила позовні вимоги в частині стягнення аліментів, та просила стягнути на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1000 грн.. Представник позивача підтримав позовні вимоги повністю, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням зменшення розміру аліментів визнав повністю. Не заперечив проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1000 грн.. Додатково пояснив, що працює неофіційно та отримує заробітну плату в розмірі 4000 грн.. на місяць. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 18 серпня 2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб Квасилівською селищною радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис №28, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ № 048726. Свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №109734, актовий запис №3271 та свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №168155, актовий запис №1262 підтверджується, що батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є [PERSON]. Згідно зі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Подружжя тривалий час не підтримують сімейні відносини, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача. Шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Згідно ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Суд, з урахуванням думки позивачки. суд прийшов до висновку про визначення місця проживання дійтей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з матір"ю. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов"язків по відношенню до дитини. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя. Суд також враховує, що відповідач працює неофіційно та має нерегулярний, мінливий дохід. На підставі встановлених і наведених судом фактів, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 184 СК України, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення їх у розмірі по 700 грн. на кожну дитину. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved