Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

28.02.2020 позивач, АТ КБ "ПриватБанк", звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 11.10.2018 . Посилався на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 11.10.2018, згідно якої отримав кредит у розмірі 8 000. 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті ( http:www.privatbank.ua ) та складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Зазначав, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті ( http: www.privatbank.ua), що дає підстави банку змінювати відсотки за користування кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом станом на 14.01.2020 у розмірі 13 785.42 грн, з яких: 7 830.29 грн заборгованість за тілом кредиту, 7 830.29 грн за простроченим тілом кредиту, 3 989.03 грн заборгованість за простроченими відсотками, 833.46 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 265 ЦК України, 500.00 грн штрафу ( фіксована частина), 632.64 грн штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 13 785.42 грн та судові витрати. 19.03.2020 ухвалою Київського районного суду м.Полтави відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від сторін по справі, які належним чином повідомлені про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін не надходили. Дослідивши матеріали справи суд керується наступним. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 11.10.2018 згідно якої отримав кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач за несвоєчасне виконання відповідачем умов договору нарахував заборгованість за кредитом станом на 14.01.2020 у розмірі 13 785.42 грн, з яких: 7 830.29 грн заборгованість за тілом кредиту, 7 830.29 грн за простроченим тілом кредиту, 3 989.03 грн заборгованість за простроченими відсотками, 833.46 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 265 ЦК України, 500.00 грн штрафу ( фіксована частина), 632.64 грн штраф (процентна складова). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Приписами статей 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. ( ч. 1 ст. 638 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем, АТ КБ "Приватбанк", тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства ( ч.1, 2 ст. 551 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як доказ укладення договору з відповідачем банк надав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, витяг з тарифів, витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду України (постанова від 03.07.2019, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) визначено, що: « роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.» Анкета-заява від 11.10.2018 не містить даних щодо домовленості сторін договору про сплату конкретних відсотків за користування кредитними коштами, сплати пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Матеріали справи не містять доказів про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https: www.privatbank.ua, які містяться в матеріалах справи , визнавались відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору, більш того зазначені документи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.10.2018 шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Беручи до уваги вищевказаний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, слід дійди до висновку про те, що відповідач фактично отримав та використовував кошти надані банком на кредитну картку , але не повернув їх, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої суми кредитних коштів , яка на час розгляду справи не повернута відповідачем. Із розрахунку заборгованості за кредитом, наданого позивачем убачається, що за період з 17.09.2018 по 14.01.2020 відповідач витратив кредитні кошти ( графа 3 розрахунку) у розмірі 9 548.84 грн, а відповідно до даних розрахунку ( графа 18) сплатив по кредиту 2 768.48 грн. Отже різниця між витраченими коштами та погашеними коштами по кредиту становить ( 9 548.84 грн - 2 768.48 грн = 6 780.36 грн) 6 780.36 грн. Отже, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 6 780.36 грн. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже вимоги про стягнення трьох процентів річних повинні бути підтверджені розрахунком вказаних відсотків, зазначена сума прострочених платежів з яких проведений розрахунок 3% річних, а також період часу прострочення за який вони нараховані. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України на позивача покладається обов`язок надати докази у підтвердження заявлених ним позовних вимог. Ч. 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду із вимогами про стягнення з відповідача 833.46 грн нарахованих відсотків за прострочений кредит згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України , позивач застосував процентну ставку за прострочений кредит 84% посилаючись на зміни Умов та правил надання банківських послуг з 01.04.2019, які відповідно до п.2.1.1.2.12 вказаних Умов передбачають в разі порушення зобов"язань щодо повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов"язань, починаючи з 181 -го дня з моменту порушення зобов"язання у розмірі 84% . Однак враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду України (постанова від 03.07.2019, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) слід дійти до висновку, що Умови та правила надання банківських послуг , не є домовленістю сторін, щодо усіх істотних умов договору , що вони визнавались відповідачем при укладенні договору, як беззаперечні умови кредитного договору. Доказів того, що відповідач ознайомлений із вказаними умовами кредитного договору позивачем не надані, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28.12.2011 шляхом підписання анкети-заяви. За таких обставин до вказаних правовідносин можуть бути застосовані норми ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині зобов`язання відповідача сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми. Анкетою-заявою не передбачений порядок та строки повернення коштів. Матеріали справи не містять доказів строку дії картки. Наданий позивачем розрахунок не містить кількості днів прострочення грошових зобов`язань, розміру простроченого грошового зобов`язання, дати з якої необхідно рахувати прострочення грошового зобов`язання, а тому суд позбавлений можливості вирахувати 3% річних за вказаним кредитним договором. Так як позивач не надав суду жодного доказу у підтвердження правильності нарахованих відсотків за ст. 625 ЦК України , не заявляв клопотань про призначення судової бухгалтерської експертизи з метою визначення розміру відсотків, передбачених ст. 625 ЦК України, а наданих до матеріалів справи доказів недостатньо для того, щоб суд мав можливість вирахувати розмір вказаних відсотків, слід дійти до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України Отже всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 6 780.36 грн, грн. Оскільки суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог , витрати позивача пов`язані зі сплатою судового збору стягуються з відповідача відповідно до задоволеної частини позовних вимог і становлять 1 160.99 грн.

Outcome: partial