Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство „Комерційний банк „Надра" звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором кредиту, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 листопада 2008 року між Відкритим акціонерним товариством „Комерційний банк „Надра", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Комерційний банк „Надра" та [PERSON], як позичальником, укладено кредитний договір № 249/П/76/2008980, згідно умов банк надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 188 407,60 грн., який в свою чергу зобов'язувався повернути вказані кредитні кошти до 10.10.2013 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити відповідну платню за користування кредитом у розмірі 20,65% річних, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором. У зв'язку з недотриманням [PERSON] зазначених умов договору, станом на 27.05.2013 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 354 889,02 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 94 716,84 грн.; заборгованість за відсотками - 71 410,92 грн.; несплачена пеня за прострочення сплати строків виконання зобов'язань - 28 795,76 грн.; несплачений штраф за порушення за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу - 157 272,92 грн.; несплачені комісії -710, 38 грн; сума індексації за період прострочення платежів - 1 982,21 грн. Станом на дату подання даного позову до суду відповідачем не виконано умови кредитного договору, що є предметом позовних вимог. 12 лютого 2014 року через канцелярію суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої банк надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 94 203,80 грн., який в свою чергу зобов'язувався повернути вказані кредитні кошти до 10.10.2013 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити відповідну платню за користування кредитом у розмірі 20,65% річних, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором та додатковою угодою № 1 до кредитного договору. У зв'язку з недотриманням [PERSON] зазначених умов договору, станом на 27.05.2013 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 355 089,02 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 94 716,84 грн.; заборгованість за відсотками - 71 410,92 грн.; комісія за консультаційні послуги - 710, 38 грн; реструктуризована пеня - 9 834,65 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 18 916,11 грн.; штраф за порушення умов кредитного договору - 14 555,50 грн.; штраф за порушення умов додаткової угоди відповідно п.5.2 додаткової угоди - 4 735,84 грн; штраф за порушення умов додаткової угоди відповідно п.5.3 додаткової угоди - 152 737,07 грн сума індексації за період прострочення платежів - 1 982,21 грн. Однак, станом на дату подання даного позову до суду відповідачем не виконано умови кредитного договору, що є предметом позовних вимог, а тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по тілу кредиту -94 716,84 грн; заборгованість по сплаті відсотків 71 410,92 грн, комісія за консультаційні послуги - 710, 38 грн; реструктуризовану пеню - 9 834,65 грн.; пеню за прострочення сплати кредиту - 18 916,11 грн, штраф за порушення умов додаткової угоди відповідно п.5.3 додаткової угоди - 152 737,07 грн; суму індексації за період прострочення платежів - 1 982,21 грн а всього 355 089,02 грн. Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду від 26.03.2014 року позов ПАТ «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 249/П/76/2008980 від 10.10.2008 року на загальну суму 355 089,02 копійки та судовий збір в розмірі 3441 грн 00 коп. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2015 року заочне рішення Васильківського міськрайонного суду від 26.03.2014 року скасовано та справу призначено до судового розгляду в загальному порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, відповідно до якого позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися про місце, час та дату судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з вимогами Закону України „Про акціонерні товариства" № 514-VI від 17.09.2008 року Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк „Надра" змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство „Комерційний банк „Надра", яке є правонаступником усіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк „Надра". Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Закон України „Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції Закону України від 22 травня 1997 р.) дає загальне визначення поняття кредиту. За згаданим Законом це кошти та матеріальні цінності, які надаються резидентами або нерезидентами у користування юридичним або фізичним особам на визначений строк та під процент. Кредит розподіляється на фінансовий кредит, товарний кредит та кредит під цінні папери, що засвідчують відносини позики. Більш повне визначення міститься в Положенні про кредитування, затвердженому постановою Правління Національного банку України від 28 вересня 1995 р. № 246. Цим актом кредит визначається як позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Кредитна операція - це договір щодо надання кредиту, який супроводжується записами за банківськими рахунками, з відповідним відображенням у балансах кредитора та позичальника. Принцип забезпеченості кредиту передбачає наявність у банку права для захисту своїх інтересів, недопущення збитків від неповернення боргу через неплатоспроможність позичальника. Принципи повернення, строковості та платності означають, що кредит має бути повернений позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк із відповідною платою за його користування. Цільовий характер використання передбачає вкладення позичкових коштів із конкретною метою, визначеною кредитним договором. Сторонами кредитного договору є кредитодавець - банк або інша кредитна організація, яка надає кошти, а також позичальник - особа, якій надаються кошти. Предметом договору кредитування є сума грошових коштів (речей, визначених родовими ознаками), яка передається позичальникові на умовах повернення та сплати процентів. Кредитний договір укладається в письмовій формі, недодержання якої призводить до недійсності договору. Він є оплатним, консенсуальним, двостороннім. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 10 жовтня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством „Комерційний банк „Надра", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Комерційний банк „Надра", та [PERSON], як позичальником, укладено кредитний договір „Автопакет" № 249/П/76/2008980, відповідно до п. 1.1 якого, відповідачу [PERSON] було надано кредит у розмірі 94 203,80 грн., на придбання автомобіля „Chevrolet lacceti», реєстраційний номер [NUMBER], під 20,65% річних, відповідно до п. 1.1.4., з кінцевим терміном погашення до 10.10.2013 року. 23.11.2010 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору Автопакет" № 249/П/76/2008980 від 10.10.2008 року. Позивачем виконано умови кредитного договору „Автопакет" № 249/П/76/2008980 від 10 жовтня 2008 року та надано відповідачу [PERSON] готівку, що підтверджується заявою на видачу готівки № 556 від 10.10.2008 року, долученим до матеріалів справи. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Свої зобов'язання банк виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним не виконує. Станом на 27.05.2013 року сума заборгованості становить 354 889,02 грн., з яких тіло кредиту -94 716,84 грн; заборгованість по сплаті відсотків 71 410,92 грн, комісія за консультаційні послуги - 710, 38 грн; реструктуризована пеня - 9 834,65 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 18 916,11 грн, штраф за порушення умов додаткової угоди відповідно п.5.3 додаткової угоди - 152 737,07 грн сума індексації за період прострочення платежів - 1 982,21 грн В позасудовому порядку спір не вирішено, кредитна заборгованість не погашена. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з п.5.3 додаткової угоди від 23 листопада 2008 року №1 до договору «Автопакет» № 249/П/76/2008980 від 10 жовтня 2008 року, у випадку прострочення виконання зобов'язання, визначеного абз. 1 п.2.4 цього договору на строк більше 30 календарних днів, позичальник, починаючи з 30-го дня прострочення, зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10% від суми несплаченого щомісячного платежу (несплаченої частини щомісячного платежу) за кожен випадок. Відповідно до абз. 1 п.2.4 цього договору порядок погашення суми основної заборгованості відбувається шляхом внесення необхідного платежу щомісячно до 20 числа поточного місяця, якщо 20 число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 10 листопада 2013 року , на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 5.1 додаткової угоди від 23 листопада 2008 року №1 до договору «Автопакет» № 249/П/76/2008980 від 10 жовтня 2008 року, у випадку невиконання позичальником зобов'язань щодо строків та повноти сплати кредиту та процентів відповідно до у мов цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення. За змістом ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Проте, подвійна відповідальність за одне й те саме порушення не передбачена нормами цивільного законодавства та суперечить ст. 61 Конституції України. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано штраф та пеню за порушення позичальником строку мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту. Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 157 472,92 грн. Щодо застосування строків позовної давності в частині стягнення пені суд приходить до наступного висновку. Згідно п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", згідно якого при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" , яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку ( іншої фінансової установи ). Отже [PERSON] не подавав заяви про застосування строків позовної давності, що вимагається чинним законодавством ( ч. 4 ст. 266 ЦК України ), передбаченого ст. 257 ЦК України а тому в частині стягнення пені в сумі 28795,76 грн підстав для відмови в задоволенні позову не має. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а з відповідача на підставі ст. ст. 526, 611, 554 ЦК України слід стягнути на користь позивача 197 616 грн. 11 коп., в тому числі: - 94 716 грн. 84 коп. - заборгованість за кредитом; - 71 410 грн. 92 коп. - заборгованість по сплаті відсотків; - 710 грн 38 коп - комісія за консультаційні послуги; - 9 834 грн 65 коп -реструктуризована пеня; - 18 961 грн. 11 коп. - пеня за прострочення строків виконання зобов'язань; - 1 982 грн. 21 коп. - сума індексації за період прострочених платежів; Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Надра" понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 441,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial