Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просить стягнути з відповідача на її користь заробітну плату в розмірі 28667,90 грн. Посилається на те, що з 06 квітня 1977 року зачислена у штат інституту "Південдіпрошахт", який відповідно до наказу Міністерства вугільної промисловості України № 534 від 20.12.2010 р. було перетворено в ДП "Південдіпрошахт" в якому вона працювала на посаді провідним інженером. Посилається на те, що починаючи з жовтня 2016 року по лютий 2018 року відповідачем не було сплачено позивачу заробітну плату. До теперішнього часу остаточний розрахунок відповідачем з нею не проведено. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.12.2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.01.2019 р. справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з'явилась, відповідно до поданої до суду заяви розгляд справи просила проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з позовної заяви 06 квітня 1977 року [PERSON] прийнята на роботу в Інститут "Південдіпрошахт", який в подальшому було реорганізовано в ДП "Південдіпрошахт". З наданого позивачем розрахункового листа за період з листопада 2016 р, по кінець лютого 2018 р., вбачається, що борг за підприємством становить 28667,90 грн. Вказаний розрахунок відповідачем спростовано не було, доказів, що він є недостовірним та неналежним до суду також надано не було. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач не сплатив позивачу заборгованість із заробітної плати, згідно розрахунку за період з жовтня 2016 р. по лютий 2018 р. Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, та надані позивачем розрахунки, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості із заробітної плати, які зазначені позивачем у позовній заяві є обґрунтованими. Згідно ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Частиною 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Отже загальний борг відповідача по несплаченій заробітній платі склав 28667,90 грн. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував його заперечення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved