Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" (далі - Банк) просить постановити рішення про стягнення з [PERSON] 15 909,80 гривень заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 1762 гривень сплаченого при зверненні до суду судового збору. Вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] звернулась в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв'язку із чим підписала заяву № б/н від 17.09.2014 року, згідно якої отримала кредит в сумі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Банк, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на визначених умовах та кредитного ліміту, свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконувала, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавала, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 09.07.2018 року вона має заборгованість перед Банком в загальній сумі 15 909,80 гривень, з них: по тілу кредиту - 190,30 гривень, по відсотках - 3 710,81 гривень, по пені - 10 774,89 гривень, по фіксованому штрафу - 500 гривень, по процентному штрафу - 733,80 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою Ківерцівського районного суду від 31.08.2018 року. Ухвалою цього ж суду від 10.10.2018 року справу передано на розгляд Любомльському районному суду в порядку ст.31 ЦПК України. Ухвалою Любомльського районного суду від 02.11.2018 року справу прийнято до провадження, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 15.11.2018 року в канцелярії суду зареєстровано відзив на позовну заяву за підписом директора Руденського психоневрологічного інтернату як законного представника відповідача. У відзиві вказано, що [PERSON] рішенням суду від 23.08.2017 року, яке набрало законної сили 05.09.2017 року, визнана недієздатною і з 14.02.2017 року знаходиться на повному державному забезпеченні в Руденському психоневрологічному інтернаті. У зв'язку із цим просила в позові відмовити, розрахувати суму заборгованості до моменту набрання рішенням суду про визнання відповідача недієздатною, оскільки в силу ч.1 ст.614 ЦК України [PERSON] не може відповідати за невиконання зобов'язання з цього моменту. 14.01.2019 року на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив, датована представником позивача 21.12.2018 року, яка підлягає залишенню без розгляду на підставі ч.2 ст.126 ЦПК України у зв'язку із її поданням після закінчення встановленого судом десятиденного строку. Як встановлено з інформації Інтернет-сайту Укрпошти, відзив на позовну заяву позивач отримав 26.11.2018 року, тому останнім днем для подання відповіді на відзив є 06.12.2018 року. Причин поважності пропуску цього строку позивачем не обумовлено і заяви про поновлення строку для вчинення цієї процесуальної дії не подано. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка 17.09.2014 року підписана відповідачем [PERSON] в якості позичальника вбачається, що вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею і Банком договір надання банківських послуг. Відповідач своїм підписом підтвердила свою згоду з умовами договору і зобов'язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на сайті Приватбанку. Із копії рішення Любомльського районного суду від 23.08.2017 року, яке набрало законної сили 05.09.2017 року, встановлено, що відповідачка [PERSON] визнана недієздатною. У рішенні суду не зазначено дати, з якої [PERSON] визнано недієздатною, тому в силу положень ст.40 ЦК України її недієздатність визнається із дня набрання рішенням суду законної сили, тобто з 05.05.2017 року. Опікун в порядку ст.60 ЦК України [PERSON] судом не призначався. Відповідно до довідки № 433 від 15.11.2018 року [PERSON] з 14.02.2017 року проживає в Руденському психоневрологічному інтернаті і знаходиться на повному державному забезпеченні. Згідно із ст.66 ЦК України якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров'я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад. Відповідно до ч.1 ст.59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Таким чином, у справі встановлено, що на момент підписання анкети-заяви [PERSON] мала повну цивільну дієздатність, відповідно могла укладати з банком кредитний договір. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). На підтвердження заявлених позовних вимог Банк, окрім підписаної відповідачем анкети-заяви, надав два розрахунки заборгованості за період з 13.10.2014 року по 31.12.2015 року та з 01.01.2016 року по 09.07.2018 року, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що видрукуваний із архівного ресурсу, розміщеному на сайті https://privatbank.ua/terms/. Із підсумкової частини розрахунку заборгованості за період з 13.10.2014 року по 31.12.2015 року вбачається, що станом на цю дату загальна сума заборгованості відповідача перед Банком за кредитним договором становила 4 192,56 гривень, з яких: по кредиту - 2 910,00 гривень, по відсотках - 48,76 гривень. Інших складових, що утворюють різницю між цими нарахуваннями і загальною сумою боргу, не названо. З розрахунку заборгованості за період з 01.01.2016 року по 09.07.2018 року встановлено, що у цей період відповідачем використано кредитні кошти в загальній сумі 11,24 гривень, в останнє 14.01.2016 року - в сумі 10,00 гривень (графа "витрати клієнтом кредитних коштів"), тобто до визнання її недієздатною. З урахуванням боргу за тілом кредиту станом на 31.12.2015 року загальна сума використаних відповідачем кредитних коштів станом на 09.07.2018 року становить 2 921,24 гривень. У період з 01.01.2016 року по 09.07.2018 року кредитна заборгованість погашена на загальну суму 2 784,33 гривень (графа "сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості"). Різниця між використаними кредитними коштами та погашеною заборгованістю становить 136,91 гривень (2 921,24 - 2 784,33). Згідно із розрахунком за період з 01.01.2016 року по 09.07.2018 року заборгованість обрахована наростаючим підсумком і дорівнює складовим заборгованості за кредитом (тіла кредиту, нарахованих відсотків, пені), яка становить 14 369,82 гривень. У підсумках цього ж розрахунку, які відповідають заявленим позовним вимогам, вказано, що загальна заборгованість відповідача за наданим кредитом становить 14676,00 гривень і складається з: тіла кредиту - 190,30 гривень, відсотків - 3 710,81 гривень, пені - 10 774,89 гривень. З наведеного вбачаються підстави для висновку, що наданий позивачем розрахунок у собі містить суперечності щодо самої суми заборгованості за кредитом. З приводу наданих Банком розрахунків суд зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до чинного до 07.07.2018 року Положення про організацію операційної діяльності в банках України (пункт 5.6), затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 року № 254, та чинного з 07.07.2018 року Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, належним доказом заборгованості відповідача є виписка з карткового рахунку, якого до матеріалів позову позивачем не надано, а правом збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи суд обмежений в силу ч.7 ст.81 ЦПК України. Надані Банком розрахунки заборгованості не є первинними документами, які підтверджують укладення договору на умовах, що вказані у позовній заяві. Належних і допустимих доказів виникнення у відповідача заборгованості в розумінні вищенаведених законодавчих положень позивач, маючи процесуальну можливість, суду не надав, а тому встановити наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку, неможливо. Також суд звертає увагу на те, що як зазначено вище, між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви, у якій вказано, що вона разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Натомість зазначені Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. При цьому, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мала на увазі і розуміла відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, чи брала вона на себе викладені у них зобов'язання. Сама ж підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить жодних даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, видачу кредитної картки та її виду. Відповідні поля для такої інформації не заповнені. Крім цього, відсутні докази терміну дії кредитної картки, не зазначено про здійснення її перевипуску на новий період, що унеможливлює суд встановити строк кредитування за укладеним договором, відповідно перевірити правомірність нарахування відсотків і неустойки. Адже, як вбачається із розрахунків Банку, з січня 2016 року кошти з кредитної картки відповідача не знімались. При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, через не надання позивачем належних доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів на умовах та в обсязі, зазначених в позові, встановити (перевірити) наявність у відповідача заборгованості у заявленому Банком розмірі або навести власний розрахунок заборгованості суд позбавлений можливості. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову, а відтак - про наявність підстав для його відмови в повному обсязі за недоведеністю заявлених вимог. У зв'язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed