Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про поділ в натурі будинку, що належить сторонам на праві спільної часткової власності. Заявлені вимоги обґрунтував тим, що йому та відповідачам на підставі договору дарування житлового будинку на праві спільної часткової власності належить житловий будинок під номером [ADDRESS] , разом з господарськими будівлями та спорудами. Йому на праві власності належить Ѕ частина спірного будинку, відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить по ј частині будинку кожній. Відповідачі без його згоди зайняли більшу частину житлового будинку та перешкоджають йому користуватися будинком, ображають його. Він неодноразово звертався до відповідачів з проханням в добровільному порядку визначити частки житлового будинку з надвірними спорудами, проте відповідачі відмовляються. Оскільки згоди про добровільний поділ спірного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами не досягнуто, він змушений звернутися за захистом свого права до суду. Просив поділити будинок, виділити в натурі належну йому частку в житловому будинку під номером [ADDRESS] , разом з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житлову кімнату 1-7 площею 9,8 кв.м, Ѕ частину житлової кімнати 1-5 площею 8,45 кв.м, кухню 1-4 площею 3,3 кв.м, кладову 1-2 площею 4,0 кв.м, веранду 1-1 площею 17,5 кв.м, надвірні споруди: Ѕ частини сараю під літерою «Б» площею 16 кв.м, Ѕ частини прибудови під літерою «а/1» на плані площею 12,20 кв.м. Відповідчам просив виділити в натурі належну їм частку в житловому будинку, а саме: житлову кімнату 1-6 площею 15,3 кв.м, Ѕ частину житлової кімнати 1-5 площею 8,45 кв.м, надвірні споруди: сарай-літню кухню під літерою «В» площею 13,20 кв.м, Ѕ частини сараю під літерою «Б», площею 16 кв.м, Ѕ прибудови під літерою «а/1» на плані площею 12,20 кв.м., самовільно збудований гараж площею 14 кв.м. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи 07 червня 2017 ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Поліщука А.С. відкрито провадження у справі. 03 серпня 2017 року Миронівським районним судом ухвалено заочне рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі належної частки у праві спільної часткової власності задоволено повністю, виділено [PERSON] в натурі Ѕ частину житлового будинку під номером [ADDRESS] , а саме виділено житлову кімнату 1-7 площею 9,8 кв.м.; Ѕ частину житлової кімнати 1-5 площею 8,45 кв.м, кухню 1-4 площею 3,3 кв.м, кладову 1-2 площею 4,0 кв.м, веранду 1-1 площею 17,5 кв.м, надвірні споруди: Ѕ частину сараю під літерою «Б» площею 16 кв.м., Ѕ частину прибудови під літерою «а/1» на плані площею 12,20 кв.м. Виділено [PERSON] та [PERSON] в натурі Ѕ частину житлового будинку під номером [ADDRESS] , а саме: житлову кімнату 1-6 площею 15,3 кв.м.; Ѕ частину житлової кімнати 1-5 площею 8,45 кв.м, надвірні споруди: Ѕ частину сараю під літерою «Б» площею 16 кв.м., Ѕ частину прибудови під літерою «а/1» на плані площею 12,20 кв.м, самовільно збудований гараж площею 14 кв.м. 30 серпня 2017 року від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення. 06 вересня 2017 року ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Поліщука А.С. прийнято заяву про перегляд заочного рішення. 22 січня 2018 року хвалою судді Миронівського районного суду Київської області Поліщука А.С. заяву відповідачів про скасування заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Миронівського районного суду Київської області від 03 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі належної частки у праві спільної часткової власності, справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні. Розпорядженням керівника апарату Миронівського районного суду Київської області № 105 від 30 жовтня 2018 року в зв?язку з закінченням повноважень судді Поліщука А.С. справу передано для проведення повторного автоматизованого розподілу між суддями. 30 жовтня 2018 року за даними протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Капшук Л.О. 13 травня 2019 року ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Капшук Л.О. оголошено перерву в підготовчому засіданні, витребувано позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON] та [PERSON] докази оформлення права власності або права користування на земельну ділянку під спірним будинком. 04 червня 2019 року ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Капшук Л.О. за клопотанням представника позивача у справі призначено судову будівельно - технічну експертизу на час проведення якої провадження у справі зупинено. 05 грудня 2019 року ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Капшук Л.О. провадження у справі поновлено. 17 серпня 2020 року ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Капшук Л.О. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. Аргументи учасників справи Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки (частина 3 статті 223 ЦПК України). У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 ЦПК України) . В судове засідання представники сторін не з?явилися, про розгляд справи повідомлені належно. Представник відповідачів [PERSON] подала до суду клопотання, в якому просила справу розглядати у відсутності відповідачів. Позовні вимоги не визнала в зв?язку з їх необґрунтованістю, неможливістю виділити в натурі спірне майно, що підтверджено висновком експертизи. Враховуючи неодноразові відкладення судових засідань через неявку учасників судової справи, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися. Відповідно положень частини 2 статті 191 та частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, тому, за правилами частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи Судом встановлені такі фактичні обставини. Позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку набули права спільної часткової власності на житловий будинок під номером [ADDRESS] , разом з господарськими будівлями та спорудами. Зокрема, [PERSON] набув права власності на Ѕ частину будинку, відповідач [PERSON] - на ј частину будинку, відповідач [PERSON] - на ј частину вказаного житлового будинку. 16 квітня 2009 року право власності на належну позивачу Ѕ частину спірного житлового будинку було зареєстроване Комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» Спірний житловий будинок складається з трьох житлових кімнат площею 16,9 кв.м, 15,3 кв.м, 9,8 кв.м, кухні площею 3,3 кв.м., тамбура площею 3,5 кв.м, кладової площею 4,0 кв.м, веранди площею 17,5 кв.м. Житлова площа спірного житлового будинку становить 42,0 кв.м, загальна площа - 70,3 кв.м. До надвірних будівель та споруд входять сарай, літня кухня та колодязь. Вказані обставини підтверджується даними Договору дарування житлового будинку, посвідченого 20 березня 2009 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Шепітко В.В. (реєстровий № 1062), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22496996 від 16 квітня 2009 року, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] (том 1, а.с. 6-11). Факт зміни прізвища відповідача [PERSON] на « [PERSON] » підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого ВДРАЦС Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області 17 серпня 2012 року (том 1, а.с. 77). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 161883 співвласниками земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , кадастровий № 3222985402:02:202:0029, площею 0,2500 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, являються [PERSON] (1/4 частка), [PERSON] (1/2 частка), [PERSON] (1/4 частка) (том 1, а.с. 236-237). За результатами проведеної у справі оціночно - будівельної та будівельно - технічної експертизи, 08 листопада 2019 року судовим експертом Комашко Р.В. складено висновок експерта № 33/19. Згідно з даними висновку, дійсна (ринкова) вартість житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , на дату проведення оцінки становить 153000 (сто п?ятдесят три тисячі) гривень. Об?ємно - планувальне рішення будинку виконано таким чином, що забезпечити виділ приміщень із площами, які відповідають часткам співвласників неможливо. Поділ будинку у відповідності до ідеальних часток співвласників є неможливим, оскільки: площа 24,4 кв.м є меншою від мінімальної площі квартири визначених в пункті 2.22 ДБН В.2.2-15 (30 кв.м.), технічний стан несучих конструктивних елементів житлового будинку характеризується як незадовільний, що унеможливлює проведення реконструкції для планування та переобладнання будинку, а також забезпечення міцності і надійності будинку згідно з пунктом 4.2 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» (том.2, а.с 7-37). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору, способу захисту є правом позивача. Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд прийшов до наступних висновків. Між сторонами склалися правовідносини щодо поділу майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. У спорах про поділ житлового будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об?єктів нерухомого майна, затверджену Наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року. Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції, поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 та у постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1443цс16. Вказані висновки, відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України та частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", підлягають врахуванню при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України). Згідно з ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки", які були чинними на час проведення експертизи, у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньоквартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення тощо (пункт 2.22). Площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 кв. м, в інших квартирах - не менше 17 кв. м. Мінімальна площа спальні на одну особу - 10 кв. м, на дві - 14 кв. м. Мінімальна площа кухні в однокімнатній квартирі - 7 кв. м, у дво- та більше кімнатних - 8 кв. м (пункт 2.24). Згідно пункту 5.18 ДБН В.2.2-15-2019 "Будинки і споруди. Житлові будинки" які набули чинності з 01 грудня 2019 року площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 14 кв.м, в інших квартирах - не менше 16 кв.м, мінімальна площа спальні на одну особу - 8 кв.м., на дві особи - 10 кв.м. Мінімальна площа кухні 8 кв.м, в однокімнатній квартирі допускається зменшувати площу кухні до 5 кв.м. Допускається в квартирах влаштування кухні - ніші, а також об?єднання кухні із загальною кімнатою (вітальнею) за умови їх обладнання електроплитою та примусовою витяжною вентиляцією. Встановлено нижню і верхню межу площі для однокімнатних квартир 28 - 40 кв.м відповідно. Пунктом 4.2. зазначених ДБН В.2.2-15-2019, житлові будинки після реконструкції або капітального ремонту повинні відповідати призначенню і основним вимогам до них. Основними вимогами, яким повинні відповідати такі будинки протягом усього періоду експлуатації, є забезпечення: - міцності, стійкості і надійності будинку з урахуванням впливу різних факторів, характерних для конкретних районів і регіонів; - необхідного рівня комфортності проживання, благоустрою і санітарного стану будинку і прибудинкових територій; - нормативних показників теплозахисту і енергозбереження; - пожежної безпеки; - нормативного шумозахисту; - нормативної інсоляції будинку та оточуючої забудови. За результатами проведеної оціночно - будівельної та будівельно - технічної експертизи, об?ємно - планувальне рішення спірного будинку виконано таким чином, що забезпечити виділ приміщень із площами, які відповідають часткам співвласників неможливо. Поділ будинку у відповідності до ідеальних часток співвласників є неможливим, оскільки: площа 24,4 кв.м є меншою від мінімальної площі квартири визначених в пункті 2.22 ДБН В.2.2-15 (30 кв.м.), технічний стан несучих конструктивних елементів житлового будинку характеризується як незадовільний, що унеможливлює проведення реконструкції для планування та переобладнання будинку, а також забезпечення міцності і надійності будинку згідно з пунктом 4.2 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт». Таким чином, судом встановлено, що забезпечити виділ приміщень із площами, які відповідають часткам співвласників неможливо ні відповідно до діючих на час проведення будівельно - технічної експертизи норм ДБН, ні відповідно до чинних на цей час норм ДБН. Висновки за результатами розгляду Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов?язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Докази, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Зібраними у справі доказами підтверджується відсутність технічної можливості поділу спірного домоволодіння і наявність для цього перешкод. Суд, оцінивши наявні докази, дійшов висновку, що провести реальний розподіл спірного будинку між трьома співвласниками з дотриманням будівельних норм неможливо, виділити позивачу житлові приміщення, які б відповідали його частці у спірному домоволодінні не вбачається за можливе, у зв?язку з чим дійшов висновку про недоведеність заявлених позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем поверненню не підлягає.

Outcome: dismissed