Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], мотивуючи його тим, що 31.07.2010 року між ними був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Стрибізької сільської ради Червоноармійського району Житомирської області, актовий запис № 4. Починаючи з травня 2014 року фактичні шлюбні відносини між ними припинено і вони стали проживати окремо, а рішенням Червоноармійського районного суду від 12.09.2014 року шлюб розірвано. Оскільки відповідач працював на сезонних заробітках, то основним джерелом доходу сім"ї, були призначені їй державні соціальні допомоги. Так, за період перебування в шлюбі вона одержала 98436,24 грн. соціальних виплат. Вказані кошти витрачалися на облаштування життя, тому ними було набуто у власність слідуюче майно: - автомобіль марки "Сітроен", д/н [NUMBER], вартістю 55000 грн.; - спальний гарнітур, вартістю 3000 грн.; - набір меблів для кухні, вартістю 5000 грн.; - м"який куточок для кухні, вартістю 1500 грн.; - пральну машину-автомат, вартістю 3000 грн., - морозильну камеру, вартістю 4000 грн.; - мікрохвильову піч, вартістю 400 грн.; - телевізор, вартістю 1000 грн.; - посуд, вартістю 800 грн.; зварювальний апарат, вартістю 2000 грн.; - медогонку, вартістю 2600 грн.; - насосну станцію, вартістю 1000 грн.; - бджолосім"ї з вуликами 2 шт. по 500 грн., на суму 1000 грн. Таким чином всього майна, що підлягає поділу є на суму 80300,00 грн. Враховуючи вищевикладене просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні, переліченому в позові та виділити їй у власність майно на суму 16500 грн., а саме: спальний гарнітур, вартістю 3000 грн.; набір меблів для кухні, вартістю 5000 грн.; м"який куточок для кухні, вартістю 1500 грн.; пральну машину автомат, вартістю 3000 грн., морозильну камеру, вартістю 4000 грн., стягнути з відповідача на її користь 1/2 вартості автомобіля марки "Сітроен", д/н [NUMBER] у вигляді грошової компенсації в сумі 23650 грн. та судові витрати. 19 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання автомобіля особистою приватною власністю, мотивуючи його тим, що позивачка вказує в своїй позовній заяві, що вся побутова техніка та меблі купувалися за їх спільні кошти як подружжя, але не надала жодної квитанції на їх придбання, що ставить під сумнів взагалі існування всіх тих речей. У них були лише телевізор, спальний гарнітур, мікрохвильова піч та багато посуду, яке було вивезено нею в с. Стрибіж Червоноармійського району іще в травні 2014 року, перед розлученням. Автомобіль марки "Сітроен", д/н [NUMBER], був придбаний в м. Хмельницьк виключно за кошти, подаровані йому сестрою - [PERSON], в сумі 15000 грн. та матір"ю - [PERSON], в сумі 30000 грн., а власних коштів на його придбання у них не було. Вважає, що право спільної сумісної власності на вказане майно в [PERSON] не виникло і автомобіль є виключно його приватною власністю, тому відсутні підстави сплати їй компенсації та виділення вказаної нею побутової техніки, так як така взагалі під час шлюбу не купувалася. Враховуючи вищевикладене, просить в задоволенні первісного позову [PERSON] до нього про поділ спільного майна подружжя відмовити, а його зустрічний позов до [PERSON] про визнання особистою приватною власністю автомобіля задовільнити та визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль марки "CITROEN", державний номер [NUMBER]. Ухвалою суду від 29 січня 2015 року вказані позови було об"єднано в одне провадження для спільного їх розгляду. В судовому засіданні представник позивачки-відповідачки позовні вимоги уточнив та просив визнати за [PERSON] право власності у спільному сумісному майні та стягнути з [PERSON] на її користь 1/2 вартості автомобіля марки "Сітроен", д/н [NUMBER] у вигляді грошової компенсації з врахуванням висновку судової автотоварознавчої експертизи в сумі 42661 грн. Зустрічний позов [PERSON] не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Відповідач-позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Зустрічний позов підтримали з викладених в ньому підстав та просили його задоволити. Вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, а зустрічний позов [PERSON] до задоволення не підлягає. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України та ч.2 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України). Судом встановлено, що 31.07.2010 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Стрибізької сільської ради Червоноармійського району Житомирської області. Рішенням Червоноармійського районного суду від 12.09.2014 року шлюб між ними був розірваний. Згідно свідоцтва про реєстрацію автомобіля марки Citroen Berlingo державний номер [NUMBER], він був зареєстрований 21.08.2013 року, тобто під час перебування сторін в шлюбі. З висновку судової автотоварознавчої експертизи № 3909 від 12.03.2015 року, ринкова вартість автомобіля марки Citroen Berlingo, державний номер [NUMBER] на час проведення експертизи становить 85322 грн. Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. В судовому засіданні відповідач [PERSON] стверджував, що автомобіль є його особистою приватною власністю, оскільки був придбаний за власні кошти, які йому подарувала мати та сестра на день народження, про що дружина не знала. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони [PERSON] на день народження подарували на придбання автомобіля гроші в розмірі 15 000 грн. та 30000 грн. відповідно. Згідно ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Оскільки договір дарування грошей [PERSON] в письмовій формі не укладався та нотаріально не посвідчувався, тому покази зазначених свідків, як докази судом до уваги не приймаються. При таких обставинах суд вважає, задовольнити позовні вимоги [PERSON] і визнати за нею право власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні та стягнути з відповідача на її користь 1/2 вартості автомобіля марки "Сітроен", д/н [NUMBER] у вигляді грошової компенсації в сумі 42661 грн., у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання автомобіля особистою приватною власністю відмовити. Задовольняючи позовні вимоги суд вважає, відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені судові витрати в сумі 426,61 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved