Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до відповідачки [PERSON], в якій просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] право власності на житловий будинок з приналежними господарськими будівлями і спорудами, що розташований у с.Лучани вул.Львівська,90 Жидачівського району Львівської області, та три земельні ділянки відповідно площею 1,2469 га, 0,2969 га та 0,2353 га. В обгунтування позовних вимог посилається на те, що згідно із свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, а також Державних актів про право власності на земельну ділянку, її покійній матері належав вищевказаний житловий будинок, як голові колгоспного двору та три земельні ділянки. Після смерті матері, яка на випадок своєї смерті склала заповіт на користь позивачки, вона, як спадкоємець за заповітом, проживаючи на момент смерті із матір"ю, прийняла спадщину. Однак, коли у листопаді 2015 року звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва у зв"язку із відсутністю належних правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на житловий будинок. Відповідачка у справі [PERSON] є дочкою позивачки та їй належить, як члену колгоспного двору, право власності на частку у спадковому будинку, однак відповідачка відмовляється від своєї частки на її користь. Оскільки в позасудовому порядку вона не може оформити право власності на спадкове майно, тому змушена за визнанням свого права звернутись до суду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала із підстав, зазначених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечила проти визнання за позивачкою права власності на спадкове майно, відмовившись від своєї частки у майні колгоспного двору в користь своєї матері - позивачки по справі. Відповідно до ст.11, ч.2 ст.31, ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із положеннями ст.ст.328-330 ЦК України право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. Відповідно до положень ст.ст.1217,1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимогами ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи. Відповідно до ст.ст.1268,1269 ЦК України для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини або не проживав постійно із спадкодавцем, але подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Як встановлено в судовому засіданні, 02 травня 2015 року померла мати позивачки - [PERSON], що стверджується копіями свідоцтва про народження позивачки, про її одруження та свідоцтвом про смерть (а.с.18,22). На випадок смерті [PERSON] 24.12.2003 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської облаті [PERSON], що стверджується копією заповіту та його реєстрацію у спадковому реєстрі (а.с.15,16). Відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок (а.с.8) та витягу із погосподарської книги Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області по с.Лучани Жидачівського району Львівської області №771 від 23.09.2015 року (а.с.17), господарство на вул.Львівській, 90 у с.Лучани Жидачівського району Львівської області належало колгоспному двору, головою якого була [PERSON], а також у ньому станом на 30.06.1990 року проживали позивач [PERSON] та [PERSON] - відповідач у справі. Із копій Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ 565830, серії ЯЕ 565829 та серії ЯЕ 565828від 30.10.2012 року вбачається, що [PERSON] на підставі розпорядження Жидачівської РДА від 15.05.2008 р. за №410, є власником земельних ділянок площею 0,2353 га, 0,2969 га та 1,2469 га в межах згідно з планом. Земельні ділянки розташовані на території Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акти зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю 30.10.2012 року за №4621500010004360 (а.с.11), №4621500010004359 (а.с.13) та № 4621500010004358(а.с.9). Після смерті матері [PERSON] позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено у зв"язку з тим, що спадковий житловий будинок є власністю колгоспного двору, частки якого не визначені, а померла не є його останнім членом, що стверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.11.2015 року (а.с.4). Відповідачка [PERSON] не претендує на частку в спадковому майні та відмовляється в користь матері від належної їй частки у майні, яке мало статус колгоспного двору, що підтверджується змістом поданих заяв до суду. Інших спадкоємців, які б претендували на майно після смерті [PERSON], чи мали б право на обов"язкову частку в спадщині, відповідно до ст.1241 ЦК України, судом не встановлено. Обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] при житті набула, або володіла житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що розташований у с.Лучани, вул.Львівська,90 Жидачівського району Львівської області, в якому вона до дня смерті постійно проживала, та набула прав на три земельні ділянки відповідно площею 1,2469 га, 0,2969 га та 0,2353 га на території Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, неправомірно, або, що на вказане майно окрім позивачки, у порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Із врахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved