Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.12.2013 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 910.25495, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 104931 грн. 75 коп. на фінансування його поточних потреб у сумі 99935 грн. та на фінансування страхового платежу за Договором страхування його життя в сумі 4996, 75 грн. Строк користування кредитними коштами був встановлений до 23.12.2018. Відповідач [PERSON] був зобов`язаний сплачувати встановленому договором нараховану суму коштів, відсоткову (процентну) ставку в розмірі 29,99%, а також всі інші обов`язкові платежі по договору. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу - автомобіля ГАЗ Рута 22, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , державний номерний знак № [NUMBER] , який належав [PERSON] . Внаслідок неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору, оскільки останній платіж ним було здійснено12.01.2016, утворилася заборгованість, що станом на 17.09.2018 становить 164031 грн. 29 коп. У зв`язку із порушенням зобов`язань, забезпечених заставою, банк надсилав [PERSON] повідомлення про погашення заборгованості, яке було залишене ним без належного реагування. Крім того, предмет застави - вищезазначений автомобіль, під час дії договору застави без письмової згоди заставодержателя - позивача, було відчужене відповідачу [PERSON] . Оскільки реалізація (продаж) майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє застави та така зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, позивач вважає, що є всі підстави для звернення стягнення на заставне майно з підстав, передбачених статтями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». З урахуванням наведеного позивач просив: - стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 164031 грн. 29 коп.; - звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль ГАЗ Рута 22, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , державний номерний знак № [NUMBER] , який належить відповідачу [PERSON] , шляхом продажу зазначеного автомобіля позивачем будь-якій третій особі (покупцю від імені власника) за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати позивачу усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах МВС України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані, з продажем автомобіля тощо); - вилучити у відповідача [PERSON] вищезазначений транспортний засіб, який є предметом застави, та передати позивачу на період до його реалізації У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові, просив суд їх задовольнити. У відповіді на відзив відповідача [PERSON] позивач зазначив, що законом не визначено обов`язкову форму розрахунку заборгованості, який має надавати Банк до суду на підтвердження наявності боргу у позичальника. Надана позивачем виписка з особового рахунку [PERSON] по кредитному договору відповідає формі та містить всі обов`язкові реквізити передбачені чинним законодавством, а саме постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75. Термін дії кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] , закінчився ще 23.12.2018, через що стягнення боргу за цим договором не є вже достроковим. Оскільки відповідач [PERSON] після надсилання вимоги про усунення порушених кредитних зобов`язань від 21.03.2018 не сплатив коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, тому за ним продовжувалися здійснюватися нарахування, у зв`язку з чим змінився розмір заборгованості до моменту звернення до суду з позовом. Крім того, пред`являти до стягнення всю існуючу заборгованість за кредитним договором чи лише її частину є правом Банку, тому позивач вважав за можливе не включати до суму заборгованості, що підлягає стягненню, нараховану пеню. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив. У матеріалах справи відсутній його відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Дубовик Н.М., у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі, надавши позов відповідь на позов. Суть заперечень зводилась до того, що на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором на час подання позову до суду позивач надав виписку з рахунку відповідача [PERSON] за період з 01.01.2000 по 17.09.2018 без зазначення прізвища, ім`я, по батькові та посади особи, яка складала цю випуску, без відбитку печатки банку, тоді як кредитний договір був укладений 23.12.2013. З даної виписки не вбачається період, за який нараховується заборгованість, розмір тіла кредиту, процентної ставки за кредитом, а також за який період нараховувалися відсотки. Жодних інших доказів на підтвердження розміру заборгованості позивачем не було надано. Крім того, позивачем не надано доказів, які підтверджують отримання відповідачем [PERSON] листа з вимогою про дострокове повернення кредиту. Також у цій вимозі заборгованість складається з інших сум, ніж зазначено у позові і є значно більшою. З врахуванням наведеного відповідач [PERSON] та його представник вважають необґрунтованою суму кредитних зобов`язань відповідача [PERSON] , в рахунок погашення яких просить позивач звернути стягнення на заставне майно. Крім того, зазначили, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем зазначеного транспортного засобу, тому на нього неможливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості [PERSON] Позивачем також не надано документів, які підтверджують, що ним до подання позову направлялося повідомлення [PERSON] як обтяжувачу про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, що є перешкодою для звернення стягнення на предмет застави. Вислухавши з`явившихся учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить наступних висновків. ПАТ "Ідея Банк" змінило найменування та тип на Акціонерне товариство "Ідея Банк" відповідно до рішення Загальних Зборів Акціонерів Банку (протокол №60 від 21.08.2018), що підтверджується Статутом АТ "Ідея Банк". Як вбачається із матеріалів справи, між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №910.25495 від 23.12.2013, відповідно до умов якого, позивач зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 104931 грн. 75 коп., а саме на фінансування його поточних потреб у сумі 99935 грн. та на фінансування страхового платежу за Договором страхування його життя в сумі 4996,75 грн. В свою чергу, [PERSON] зобов`язався погашати заборгованість у відповідності до графіку щомісячних платежів із сплатою річної відсоткової (процентної) ставки в розмірі 29,99%, а також всіх інших обов`язкових платежів по договору строком до 23.12.2018. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Меморіальними ордерами №516_1561 та №910.25495 від 25.12.2013 підтверджується факт надання позивачем грошових коштів відповідачу [PERSON] у сумі 104931 грн. 75 коп. Разом з цим, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] обов`язки за кредитним договором виконані не були, кошти у відповідності до графіку щомісячних платежів банку не надані, останній платіж було здійснено 13.01.2016 року, що підтверджується випискою з особового рахунку [PERSON] № [NUMBER] , а також розрахунком заборгованості за кредитним договором №910.25495. Доводи відповідача [PERSON] та його представника, щодо ненадання позивачем фінансових документів, які підтверджують розмір заборгованості відповідача [PERSON] , суд не приймає до уваги. Адже відповідно до Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, та умов кредитного договору, саме виписка з особового рахунку клієнта є документом, що підтверджує всі платежі (зарахування) здійсненні на погашення боргу за кредитним договором Відповідно до положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається із розрахунків заборгованості, загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] за вказаним вище договором становить 164031,29 грн. та складається із: основного боргу 12371,62 грн., простроченого боргу 72595,71 грн., прострочених процентів 72347,72 грн., строкових процентів 1745,33 грн. Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] допустив утворення заборгованості, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з нього заборгованості, в сумі 164031 грн. 29 коп., підлягають задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи, 24.12.2013 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу - автомобіля ГАЗ Рута 22, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , державний номерний знак № [NUMBER] , для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №910.25495 від 23.12.2013. Цей транспортний засіб належав [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Витягом №43009525 від 25.12.2013 підтверджується, що реєстраційний запис за вищезазначеним договором застави внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до положень ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно інформації Головного сервісного центру МВС України від 20.03.2018 вбачається, що станом на 19.03.2018 автомобіль ГАЗ Рута 22, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , державний номерний знак № [NUMBER] , який було зареєстровано за [PERSON] , 12.05.2015 було перереєстровано за [PERSON] . Також факт перереєстрації вищезазначеного транспортного засобу на ім`я відповідача [PERSON] підтверджується: договором комісії №1558 від 12.05.2015, згідно якого [PERSON] доручає, а ПП «УКРАВТОСВІТ» зобов`язується продати зазначений транспортний засіб [PERSON] за 200 грн.; довідкою-рахунок від 12.05.2015, виданої на ім`я [PERSON] Довідкою начальника ЦНП 7401 Радченка В.В. від 12.05.2012, було підтверджено, що автомобіль та свідоцтво про реєстрацію на нього під арештом та в розшуку не перебуває. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що становлять предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу й у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо іншого не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжував дав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо іншого не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо іншого не встановлено цим законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо іншого не встановлено цим законом. За таких обставин реалізація (продаж) майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє застави, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст.ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Як вбачається із витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна від 16.10.2018, обтяження заставного майна транспортного засобу ГАЗ Рута 22, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , державний номерний знак № [NUMBER] , є чинним, звернення стягнення не зареєстровано та 03.03.2016 реєстратором внесено зміни, а саме зазначено боржника [PERSON] . Системний аналіз частини третьої статті 9, частини першої статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» дозволяє зробити висновок, що у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Позивач може бути добросовісним набувачем за умови, якщо на момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу був відсутній відповідний запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відчуження майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, а тому вона зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Положення закону про добросовісність набуття права власності до вказаних правовідносин не застосовуються, оскільки сторони не оспорюють договір комісії та підстави набуття заставного автомобіля у власність [PERSON] , предметом дослідження є саме звернення стягнення на заставне майно, право власності на яке перейшло до відповідача [PERSON] разом із правом банку на звернення на таке. Крім того, доводи відповідача [PERSON] та його представника щодо неповідомлення позивачем [PERSON] як обтяжувача про подання позову до суду, суд не приймає до уваги, оскільки в розумінні положення ЗУ «Про забезпечення права вимоги кредиторів та реєстрацію обтяжень», [PERSON] не є обтяжувачем. З врахуванням наведеного, судом встановлено, що на час реалізації (перереєстрації) заставленого майна обтяження позивачем припинено не було, згоди на відчуження заставного майна позивач не надавав, тому застава зберігає свою силу і для нового власника. Відтак, оскільки відповідачем [PERSON] порушено умови кредитного договору, заборгованість за договорами залишилась непогашена, тому позовні вимоги в частині звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. Положеннями ст.25 Закону України «Про забезпечення права вимоги кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, окрім іншого, заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні, спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Відповідно до положень ст.26 вказаного закону, обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Аналогічне положення задеклароване сторонами у пункті 5.2 договору застави. Таким чином, суд доходить висновку, що позивач на свій розсуд підставно обрав спосіб реалізації предмета застави - продаж автомобіля будь-якій третій особі (покупцю від імені власника) за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності. У п.9 постанови Пленуму ВСС України від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено позицію, згідно якої право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки належні іпотекодавию, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). З врахуванням правової позиції, викладеної в листі Верховного Суду України від 07.10.2010 «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 роки)» та на п. 9 постанови Пленуму ВСС України від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд вважає, що одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави в одному позові є підставним і правомірним, оскільки заставодавцем є інша особа, ніж позичальник, тому поєднання позовних вимог про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави не буде вважатись подвійним стягненням. На підставі викладеного, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог в розмірі 2460 грн. 47 коп., а саме по 1230 грн. 24 коп. з кожного.

Outcome: approved