Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», ПАТ "Укрсиббанк", 3-ті особи: Приватний нотаріус КМНО Кобелєва Алла Михайлівна, Орган опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації у м. Києві, [PERSON] про визнання договору факторингу недійсним. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 24.05.2007року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», - з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та нею, [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11159251000. Відповідно до умов кредитного договору, Банк надав [PERSON] кредит на придбання рухомого майна(грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 74 943 (сімдесят чотири тисячі дев`ятсот сорок три) долари 00 центів, а [PERSON] зобов`язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 24 травня 2017 року згідно з Графіком погашення кредиту, та сплатити за користування кредитом проценти: за використання кредитних коштів протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі траншу, процентна ставка встановлюється у розмірі 18.50 % річних. 01 березня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва було прийнято рішення у справі №2-145/2011, яким суд задовольнив позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] , в якому суд вирішив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11159216000 від 24 травня 2007 року на загальну суму в розмірі 85 598.08 доларів США (вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім, нуль вісім центів), що за офіційним курсом НБУ станом н 28.09.2010 рік становила 577 380, 42 грн. 12 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ» (ЄДРПОУ 37825968) було укладено Договір Факторингу №1 та Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за якими: УкрСиббанк» відступив ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» своє право грошової вимоги до боржника - відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набув права вимагати погашення заборгованості за даним кредитним договором. Відповідно до п.1.4 договору факторингу одночасно з відступленням прав Вимоги до Фактора переходять усі права банку за всіма договорами забезпечення. 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, зокрема за договором іпотеки № 55267 від 24.05.2007 року. 28.01.2016 року ПН КМНО Кобєлевою А.М. зареєстровано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), що надійшла від представника ТОВ «Кей-Колект». В той же день, Приватним Нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М було здійснено запис про реєстрацію права власності № 13083958 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру, загальною площею 33.90 кв.м, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», що підтверджено копією Витягу з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності від 21.10.2016 року, яка належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло. Таким чином, [PERSON] просить визнати недійсним договір факторингу №1 від 12.12.2011 року, укладений між ПАТ "Укрсиббанк" та ТОВ «Кей-Колект», скасувавши в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію прав власності 13083958 про реєстрацію за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (код ЄДРПОУ 37825968) права власності на квартиру що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що здійснений 28.01.2016 року приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. В судовому засіданні представник позивачки - [PERSON] позов підтримала та зазначила, що дійсно, 24.05.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», - з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11159251000, відповідно до умов якого, Банк надав [PERSON] кредит на придбання рухомого майна(грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 74 943 (сімдесят чотири тисячі дев`ятсот сорок три) долари 00 центів, а [PERSON] зобов`язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 24 травня 2017 року згідно з Графіком погашення кредиту, та сплатити за користування кредитом проценти. Для забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором 24.05.2007року був укладений Договір поруки №116406 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва було прийнято від 01 березня 2011 року у справі №2-145/2011, задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] , та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11159216000 від 24 травня 2007 року на загальну суму в розмірі 85 598.08 доларів США (вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім, нуль вісім центів), що за офіційним курсом НБУ станом н 28.09.2010 рік становила 577 380, 42 грн. З п.3.1. Договору Факторингу №1 від 12 грудня 2011 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ», слідує, що права вимоги від клієнта до Фактора переходять у дату відступлення, після чого Фактор набуває права вимоги від боржників і гарантів виконання всіх зобов`язань за первинними договорами та договорами забезпечення. Також, представник позивача звернула увагу суду на те, що [PERSON] не була повідомлена письмово про заміну кредитора у зобов`язанні, а тому має право не виконувати своє зобов`язання новому кредитору до надання боржником доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Вказану обставину представник позивача вважає значною для вирішення справи, оскільки за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст.1077 ЦК України). Також, вважає, що договір факторингу має бути визнаний недійсним, оскільки він укладений без відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій, а також відбулося розголошення банківської таємниці з боку ПАТ «УкрСиббанк». Окрім того, квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, але Приватним Нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М було здійснено запис про реєстрацію права власності № 13083958 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на дану квартиру за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», про що свідчить копія Витягу з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності від 21.10.2016 року, наявна в матеріалах справи. Представник відповідача ТОВ «Кей Колект» проти заявлених вимог заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи це тим, що позов є необгрунтований, а дії відповідача не сукперечать вимогам чинного законодавства. Представник АТ «Укрстиббанк» позов не визнала підтримала позиції представника відповідача ТОВ «Кей Колект», а також свою позиції обгрунтовувала тим, що позивач обрала не вірний спосіб захисту своїх інтересів. Відповідач по справі приватний нотаріус КМНО Кобелєва А.М. в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи належним чином повідомлена. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] з огляду на наступне. Судом встановлено, що 24.05.2007року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», - з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та нею, [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11159251000, за умовами якого Банк надав [PERSON] кредит на придбання рухомого майна(грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 74 943 (сімдесят чотири тисячі дев`ятсот сорок три) долари 00 центів, а [PERSON] зобов`язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 24 травня 2017 року згідно з Графіком погашення кредиту, та сплатити за користування кредитом проценти: за використання кредитних коштів протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі траншу, процентна ставка встановлюється у розмірі 18.50 % річних. З метою забезпечення виконання кредитного договору №11159251000, 24.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 55267 (нерухомого майна). Відповідно до п.п. 1.1. цього договору Позивач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею - 33.90 кв [ADDRESS] , яка належить Позивачу та її сестрі, яка є поручителем згідно договору поруки №116406 від 24.05.2007 року в рівних частках (по Ѕ частині кожному) на праві спільної часткової особистої приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на жило, виданого 21.09.1995 року згідно з розпорядженням від 13.09.1995 року за № 8906, право власності на майно зареєстроване у Київському міському БТІ у реєстровій книзі під реєстровим № 3584 від 26.10.1995 року. Відповідно до п.п. 1.2. цього договору іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань Позивача за Кредитним договором № 1115921600 від 24.05.2007 року та Кредитним договором № 11159251000 від 24.05.2007 року. У разі настання обставин, зазначених в пункті 4.1 цього договору іпотеки, іпотекожержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. В повідомленні про яке йдеться в пункті 5.2, іпотекожержатель зазначає, який із способів задоволення вимог іпотекожержателем для задоволення своїх вимог. У подальшому, 12 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ» (ЄДРПОУ 37825968) було укладено Договір Факторингу №1 та Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, зокрема за договором іпотеки № 55267 від 24.05.2007 року. Зі змісту умов договору факторингу №1 від 12.12.2011 року, вбачається, що кредитор ПАТ «УкрСиббанк» уступив грошову вимогу до боржника [PERSON] в обмін на грошові кошти, які новий кредитор ТОВ «Кей-Колект» зобов`язався сплатити кредитору, тобто за умовами договору фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги цієї особи до третьої особи (боржника). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). У матеріалах справи, відсутні докази що [PERSON] була повідомлена письмово про заміну кредитора у зобов`язанні. В той же час заміна сторони в кредитному договорі призводить до заміни сторін в зобов`язанні, а отже в силу вимог даного договору, потребує укладання додаткової угоди між первинним кредитором та позичальником, а тому дії відповідачів по укладанню договору факторингу в частині передачі прав вимог за кредитними договорами суперечать положенням кредитного договору та ст.ст.513, 516 УК України. Крім того, ПАТ «УкрСиббанк» в порушення укладеного кредитного договору з [PERSON] , замінюючи сторону договору, передав текст договорів, конфіденційну інформацію, матеріали, що стосуються договору без попередньої згоди [PERSON] . Також ТОВ «Кей-Колект» не є фінансовою установою у розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", яка може надавати фінансові послуги у формі факторингу, тобто договір факторингу було укладено з порушенням ч. 1 ст. 203 ЦК України, що у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. Судом встановлено, що 28.01.2016 року ПН КМНО Кобєлевою А.М. зареєстровано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), що надійшла від представника ТОВ «Кей-Колект». В той же день, Приватним Нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М було здійснено запис про реєстрацію права власності № 13083958 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру, загальною площею 33.90 кв.м, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», що підтверджено копією Витягу з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності від 21.10.2016 року, яка належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло. Дане рішення порушує вимоги Закону України про «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Закону України «Про охорону дитинства». Також, квартира [ADDRESS] , яка є предметом іпотеки, є постійним місцем проживання [PERSON] та усієї її родини, зокрема в даній квартирі зареєстровані та проживають неповнолітні діти, а саме [PERSON] 2007 р.н, [PERSON] 2011р.н., [PERSON] 2013 р.н., що підтверджується довідкою форми 3, та загальна площа вищезгаданого майна складає 33,90 кв.м, що підтверджується паспортними даними про реєстрацію позивача та відповідною копією технічного паспорта на вказану квартиру, а тому зазначений об`єкт нерухомого житлового майна підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Окрім того, дане майно є єдиним місцем проживання позивача та усієї її родини. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 13.03.2018 року по справі №2-145/11 , що набрала законної сили, щодо відмови у задоволенні заяви ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] , Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про заміну стягувача , поновлення строків пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачу виконавчих листів правонаступнику. Дані вимоги ТОВ «КЕЙ -КОЛЕКТ» мотивувало саме тим, що 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу №1, що у даній справі є предметом спору, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив право вимоги ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.. Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною 1 ст. 543 Цивільного кодексу України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, по кредитному договору Банк зобов`язується надати кредит позичальнику, в розмірі та на умовах, що передбачені кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України зазначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також права вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. ч. 3 ст. 1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у пункті 1 частини першої статті 1 Закону визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За пунктом 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою. У частині першій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Відповідно до частин першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2014 року № 1952-IV, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Згідно до п. 5 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 року, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013 року № 868, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем. Відповідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям., що з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подання йому довідки про склад сім`ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні чи неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно з п. 57 Постанови Кабінету Міністрів Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Outcome: approved