Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому зазначив, що малолітні [PERSON] та [PERSON] тривалий час проживають у бабусі та дідуся за адресою : [ADDRESS], та перебувають на утриманні останніх. Батьки дітей [PERSON] та [PERSON] не працюють, зловживають спиртними напоями, ведуть аморальний спосіб життя, матеріальної допомоги дітям не надають, не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкуються з дітьми в обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу. Батько написав заяву, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, а мати за неналежне виконання батьківських обов"язків притягувалась до адміністративної відповідальності. Враховуючи інтереси малолітніх дітей просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] , [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідачів на особистий рахунок дітей аліменти в розмірі 1/3 частки доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача та відповідач [PERSON] повідомили про розгялд справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення судових викликів за місцем реєстрації та проживання та шляхом дачі оголошення на сайті суду. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що відповідачі є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження [NUMBER] виданого 08.10.2007 року та серії [NUMBER], виданого 20.11.2008 року. Відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов"язків, не створюють належних умов для здорового фізичного, духовного та морального розвитку дітей, не надають ніякої матеріальної допомоги, свідомо нехтують батьківськими обов"язками. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При з"ясуванні обставин справи було досліджено висновок органу опіки і піклування Коростенської міської ради, затвердженого рішенням №261 від 21.06.2017 року , з якого слідує про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З повідомлення Коростенського віддділу поліції від 22.06.2017 року слідує, що 15.03.2017 року відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.184 КУпАП, внаслідок неналежного виконання батьківських обов"язків, зловживання спиртними напоями та залишення дітей без попередження на утримання бабусі. Ухилення від виконання юридичного обов"язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати ( батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов"язку по вихованню дитини, якщо вона ( він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. При розгляді справи встановлено, що відповідачі умисно тривалий час ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітніх синів, свідомо нехтують своїми батьківськими обов"язками, не створюють належних умов для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дітей, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч.2 ст.166 Сімейного Кодексу України, передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. З врахуванням наявних в справі доказів суд вважає, що відповідачі зобов"язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей в розмірі 1/3 частки доходу, щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Питання щодо розподілу судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved