Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Ковальчук Ігор Володимирович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживав на території України (в м. Ужгород, Закарпатської області) станом на 24.08.1991 та на 13.11.1991. Вимоги заяви мотивовано тим, що 16.02.1994 року в м. Ужгород, вже після проголошення незалежності України, заявнику було видано паспорт зразка СРСР з позначкою про приналежність до громадянства України. На момент оформлення цього паспорта заявник проживав в [ADDRESS] . Є загальновідомим факт, що територія м.Ужгород Закарпатської області станом на 24.08.1991 перебувала в складі Української радянської соціалістичної Республіки та на підставі Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991, з 16.07.1990 є територією України. Зазначений вище факт постійного проживання заявника на території України, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» вказує на його належність до громадянства України, оскільки будучи громадянином СРСР, він на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991р.) постійно проживав на території України. На даний час, паспорт зразку СРСР [NUMBER] , яким 15.02.1994 року було документовано заявника в м.Ужгороді, втрачено. Має намір підтвердити факт постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991 й 13.11.1991 та оформити документи, які відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» підтверджують наявність у особи громадянства України. Заявник звертався до Ужгородської міської ради щодо отримання відповідної довідки. Проте, відповідно до листа Ужгородської міської ради від 22.10.2020, надати зазначені відомості є неможливим через відсутність відповідної інформації у реєстрі територіальної громади. Як наслідок, заявник позбавлений можливості отримати у відповідному органі місцевого самоврядування довідку за визначеною чинним законодавством формою, що підтверджує факт постійного проживання заявника на території України за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року. Враховуючи такі обставини, Консульство України в Новосибірську в своєму листі від 14.05.2021, у відповідь на звернення заявника, роз`яснило про необхідність звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання на території України в певний час. Чинним законодавством України передбачена можливість встановлення факту, що має юридичне значення, у тому числі факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 на підставі рішення суду, яке в подальшому заявник зможе надати відповідним органам державної влади України для проведення процедури встановлення його належності до громадянства України. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 30 липня 2021 провадження №61-123вп21 підсудність цивільної справи за заявою [PERSON] визначена Ужгородському міськрайонному суду Закарпатської області. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 серпня 2021 року постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку окремого провадження, залучити до участі у справі Головне управління ДМС у Закарпатській області (юридична адреса: 88017, Закарпатська область, м. Ужгород, Православна набережна, 20) як заінтересовану особу. Справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (м. Ужгород, вул. Загорська, 53) на 09 год. 40 хв. 27.09.2021 року. Розгляд справи постановлено проводити в порядку окремого провадження, залучено до участі у справі Головне управління ДМС у Закарпатській області (юридична адреса: 88017, Закарпатська область, м. Ужгород, Православна набережна, 20) як заінтересовану особу. Розгляд справи відкладено на 06.10.2021. Ухвалою суду від 16.09.2021 постановлено клопотання представника заявника адвоката Ковальчука Ігора Володимировича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задовольнити, доручити Оболонському районному суду міста Києва, що знаходиться за адресою: 04212, м. Київ, вул. Тимошенка, 2-Є, забезпечити проведення 27.09.2021 о 09 год. 40 хв. судового засідання в режимі відеоконференції. Представник заявника під час судового засідання, яке здійснювалося в режимі відеоконференції, підтримали вимоги заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, просили задовольнити подану заяву з підстав та мотивів, наведених за змістом заяви. Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, будь-яких заяв/клопотань від останніх на адресу суду не надходило. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Зі змісту доданої до матеріалів справи копії військового квитка серії [NUMBER] від 24.11.1993 року народження, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в м. Сухумі, Абхазської АССР, Грузія, військовий білет виданий Ужгородським міськвійськоматом Закарпатської області 24 листопада 1993 року. Наявна відмітка про проходження служби у Військових Силах Радянського Союзу з 01.08.1986 року по 19 червня 1992 року. Зі змісту копії архівної довідки, виданої начальником Львівського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України вбачається, що в наказі командира військової частини [NUMBER] по стройовій частині від 22 серпня 1990 року № 197 (м. Ужгород) значиться (далі мовою оригіналу російською): «§5. Лейтенанта [PERSON] , назначенного приказом командира войсковой части [NUMBER] на должность командира 1 мотострелкового взвода 8 мотострелковой роты прибывшего из Дальневосточного высшего командного общевойскового училища с 22 августа с.г. зачислить в списки личного состава части на все виды обеспечения и полагать приступившим к приему дел и должности. Командир войсковой части 74222, гв.подполковник /печатка, підпис/ Сойнов Начальник штаба части 74222 гв.подполковник Вдовин». В наказі командира військової частини [NUMBER] по стройовій частині від 19 червня 1992 року № 145 (м. Ужгород) значиться (далі мовою оригіналу російською): «§1. Лейтенанта [PERSON] - командира взвода восьмой мотострелковой роты, уволенного приказом Министра оборони Украины от 28 апреля 1992 г. № 0221 в запас по ст. 59 пункт «В» (по сокращению штатов) удержать с очередного отпуска за невыход на службу без уважительной причини пятнадцать суток, с 19 июня 1992 г. исключить из списков личного состава части, всех видов обеспечения и направить на учет в Дрогобычский РВК Львовской обл. Командир войсковой части 74222 гв.подполковник /печатка, підпис/ Сойнов Начальник штаба войсковой части 74222 гв.подполковник Вдовин». Згідно Витягу з історичного формуляру за 1986-2000 роки дислокація військової частини [NUMBER] - м. Ужгород. Документи з відомостями щодо адреси військової [NUMBER] на зберігання в архівний відділ не надходили. Відповідно до листа щодо надання інформації від 08.08.2020 №700/22.15-26, складеного Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, повідомлено, що в актовому записі про народження №278 від 21.02.1991 року, складеного щодо [PERSON] , [INFO] , місце проживання батька дитини, [PERSON] , зазначено [ADDRESS] . Відповідно до наданої суду копії архівної заяви про видачу паспорта [PERSON] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , 16.02.1994 року в м. Ужгород, заявнику було видано паспорт зразка СРСР. На момент оформлення цього паспорта заявник проживав в [ADDRESS] . На даний час, паспорт зразку СРСР [NUMBER] , яким 15.02.1994 року було документовано заявника в м.Ужгороді, втрачено. Маючи намір підтвердити факт постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991 й 13.11.1991 та оформити документи, які відповідно до ст.5 Закону підтверджують наявність у особи громадянства України, заявник звертався до Ужгородської міської ради щодо отримання відповідної довідки. Проте, відповідно до листа Ужгородської міської ради від 22.10.2020, надати зазначені відомості є неможливим через відсутність відповідної інформації у реєстрі територіальної громади. Судом зі змісту доданого до матеріалів справи листа №6119/19-530-604 від 14.05.2021 встановлено, що Консульство України в Новосибірську в листі від 14.05.2021 у відповідь на звернення Заявника роз`яснило про необхідність звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини 2 статті 293\~ЦПК України передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 статті 315\~ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини другої статті 315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Вимогами ст. 25 Закону України "Про громадянство" передбачено повноваження Міністерства закордонних справ України, дипломатичних представництв та консульських установи України: 1) встановлюють належність до громадянства України відповідно до статті 3 цього Закону; 2) приймають заяви разом з необхідними документами щодо прийняття до громадянства України осіб, які мають визначні заслуги перед Україною, і осіб, прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України, перевіряють правильність їх оформлення, наявність умов для прийняття до громадянства України і відсутність підстав, за наявності яких особа не приймається до громадянства України, і разом з висновком надсилають на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства; 3) приймають заяви разом з необхідними документами щодо виходу з громадянства України, перевіряють правильність їх оформлення, наявність підстав для виходу з громадянства України, відсутність підстав, за наявності яких не допускається вихід з громадянства України, і разом з висновком надсилають на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства; 4) готують подання про втрату особами громадянства України і разом з необхідними документами надсилають їх на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства; 5) приймають рішення про оформлення набуття громадянства України особами за підставами, передбаченими пунктами 1, 2, 4-10 статті 6 цього Закону; 6) скасовують прийняті ними рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 цього Закону; 7) виконують рішення Президента України з питань громадянства; 8) видають особам, які набули громадянство України, паспорти громадянина України для виїзду за кордон, тимчасові посвідчення громадянина України, довідки про реєстрацію осіб громадянами України; 9) вилучають в осіб, громадянство України яких припинено або стосовно яких скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України, паспорти громадянина України для виїзду за кордон, тимчасові посвідчення громадянина України та видають довідки про припинення громадянства України; 10) ведуть облік осіб, які набули громадянство України та припинили громадянство України; 11) перевіряють за заявами осіб, які перебувають за кордоном, належність до громадянства України. Міністерство закордонних справ України, дипломатичні представництва та консульські установи України здійснюють повноваження, передбачені пунктами 1-10 частини першої цієї статті, стосовно осіб, які відповідно до чинного законодавства України є такими, що постійно проживають за кордоном, а також приймають рішення про оформлення набуття громадянства України за підставою, передбаченою пунктом 1 статті 6 цього Закону, стосовно осіб, які народилися за межами України. У відповідності до п. 2 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 заяви з питань громадянства оформлюються, зокрема: про встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка постійно проживає за кордоном, - на ім`я керівника дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи. Відповідно до п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента\~України від\~27\~березня 2001\~року N\~215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст.\~256\~ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. Підпунктом 6 пункту 1 частини 3 статті 3\~Закону України\~"Про\~Єдиний державний\~демографічний реєстр\~та документи,\~що підтверджують\~громадянство України,\~посвідчують особу\~чи її\~спеціальний статус" визначено, що ідентифікація особи - це встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Вимогами ст. 10 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" передбачено, що внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних". У разі, якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Враховуючи встановлені під час судового засідання обставини та вищевикладені норми законодавства, суд дійшов висновку, що заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", з представлених заявником документів (архівна довідка від 06.10.2020, видана Львівським територіальним архівним відділом Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, відповідно до якої [PERSON] , наказом №197 від 22.08.1990 року, з 22.08.1990 р. призначено на посаду командира 1 мотострілецького взводу 8 мотострілецької роти військової частини [NUMBER] (м. Ужгород), а наказом №145 від 19.06.1992р. від займаної посади звільнено з 19.06.1992р. через скорочення штату; військовий квиток [NUMBER] від 24.11.1993р., виданий заявнику Ужгородським міським військкоматом Закарпатської області, в якому містяться відомості про проходження ним військової служби станом на 24.08.1991 р. та 13.11.1991 р.; лист Ужгородського міського відділу ДРАЦС від 08.08.2020, з якого вбачається, що на момент державної реєстрації народження - [INFO] , заявник проживав за адресою: [ADDRESS] ; засвідчена копія заяви про видачу паспорта, надана Ужгородським MB ГУДМС України в Закарпатській області, з якої вбачається, що 15.02.1994 заявника, у зв`язку із звільненням в запас, було документовано паспортом зразку СРСР [NUMBER] ) вбачається, що [PERSON] дійсно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, але отримання ним паспорту громадянина України через втрату паспорта зразку СРСР [NUMBER] , яким 15.02.1994 року було документовано заявника в м. Ужгороді, втрачено, що є перешкодою для встановлення його належності до громадянства України. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог заяви у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд покладає такі на заявника, що відповідатиме вимогам ч. 7 ст. 294 ЦПК України, згідно з якою при ухваленні судом рішення у справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved