Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що ПАТ КБ „Приватбанк" та відповідач [PERSON] 04.07.2008 року уклали кредитний договір № 33 ТК. Відповідно до даного договору банк зобов"язався надати останньому кредит у розмірі 38800 грн. на термін до 03.07.2011 року, а відповідач зобов"язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, які встановлені кредитним договором. Позивач своє зобов"язання виконав, а відповідач ухилився від виконання зобов"язання за вказаним кредитним договором. У зв"язку з цим у останнього, станом на 16.01.2015 року, виникла заборгованість в сумі 145560 грн. 73 коп. Згідно договору поруки поручителем, для забезпечення виконання даного кредитного договору, виступає відповідач [PERSON] Відповідно до норм цивільного законодавства боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Просив позов задоволити та стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з»явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлявся. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява, у якій він просив справу розглядати у його відсутності. У наданому суду запереченні суду пояснив, що позов в частині стягнення боргу з [PERSON] не визнає, оскільки відповідно до договору поруки від 03.07.2008 року останній став поручителем перед ПАТ «КБ «Приватбанк» за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 04.07.2008 року, при цьому кінцевий термін повернення кредиту [PERSON] було встановлено до 03.07.2011 року. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В даному випадку строк виконання основного зобов'язання, було встановлено до 03.07.2011 року. Тобто, починаючи з 04.07.2011 року і закінчуючи 04.01.2012 року ПАТ «КБ «Приватбанк» мав право заявляти вимогу до поручителя [PERSON] Натомість же, ПАТ «КБ «Приватбанк» звернувся з позовною вимогою до [PERSON] лише 21.01.2015 р., тобто з пропущенням шестимісячного місячного строку, а відтак, відповідно до вимог чинного законодавства України, порука [PERSON] вважається припиненою. Також, договір поруки, який є способом забезпечення виконання основного зобов'язання, було укладеного без наявного на той час основного зобов'язання, оскільки договір поруки укладеного 03.07.2008 року, а основне зобов'язання - кредитний договір було укладено 04.07.2008 року. Просив у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з [PERSON] відмовити. Дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов"язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплачувати відсотки. Долученими до матеріалів справи письмовими доказами, судом встановлено, що між ПАТ КБ „Приватбанк" та відповідачем [PERSON] 04.07.2008 року було укладено кредитний договір № 33 ТК, відповідно якого банк зобов"язався надати останньому кредит у розмірі 38800 грн. на термін до 03.07.2011 року, а відповідач зобов"язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, які встановлені кредитним договором Позивач дане зобов"язання виконав. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов"язання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору. Якщо у зобов"язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У порушення вищезазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов"язання за вказаним кредитним договором не виконав. У зв"язку з даними порушеннями у останнього, станом на 16.01.2015 року, виникла заборгованість в сумі 145560 грн. 73 коп., з яких 27733,40 грн. - заборгованість за кредитом, 64637,31 грн. - заборгованість по процентам, 46020,45 грн. - пеня та штрафи відповідно до договору, 250 грн. - штраф (фіксована сума), 6919,56 грн. - штраф (процентна складова). В добровільному порядку від погашення кредитної заборгованості відмовився. Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України, невиконання зобов"язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання являється порушенням зобов"язання. В разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 03.07.2008 року було укладено договір поруки, відповідно до якого відповідач [PERSON] став поручителем перед ПАТ «КБ «Приватбанк» за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 04.07.2008 року. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В даному випадку строк виконання основного зобов'язання, відповідно до даного договору, встановлено до 03.07.2011 року. Тобто, починаючи з 04.07.2011 року і закінчуючи 04.01.2012 року ПАТ «КБ «Приватбанк» мав право заявляти вимогу до поручителя [PERSON] Проте, ПАТ «КБ «Приватбанк» звернувся з позовною вимогою до [PERSON] лише 21.01.2015 року, тобто з пропущенням шестимісячного строку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14 регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки, слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в цьому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за кредитним договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. В даному випадку, кредитор з позовом до поручителя [PERSON] протягом шести місяців з моменту закінчення основного зобов'язання не звертався, а відтак, відповідно до вище наведених вимог чинного законодавства України, порука [PERSON] вважається припиненою. Крім того, договір поруки, який є способом забезпечення виконання основного зобов'язання, було укладеного без наявного на той час основного зобов'язання, оскільки договір поруки укладеного 03.07.2008 року, а основне зобов'язання - кредитний договір було укладено 04.07.2008 року. Таким чином, здобутими по справі доказами, стверджується, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. На підставі викладеного, ст. ст. 526, 527, 530, 554, 559, 610, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved