Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

В квітні 2018 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] міської ради Тернопільської області про визнання недійсним та скасування рішень [PERSON] міської ради Тернопільської області та державного акта на право власності на земельну ділянку. В позовній заяві позивачі вказали, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира №2 площею 41,6 кв. м. в будинку 65 по вул. Галицькій в м. Чортків Тернопільської області, а [PERSON] - квартира №3 площею 37,6 кв. м в будинку 65 по вул. Галицькій в м. Чортків Тернопільської області. Власником квартири №1 площею 71,6 кв. м. в будинку 65 по вул. Галицькій в м. Чортків Тернопільської області є [PERSON]. В процесі підготовки документів для оформлення права власності на землю [PERSON]В і [PERSON], на якій розташовані належні їм квартири №2 та №3 в будинку 65 по вул. Галицькій в м. Чортків, в січні 2018 року сертифікованим інженером землевпорядником приватного підприємства «Вектор» було з'ясовано, що земельна ділянка, в тому числі і належні їм частки земельної ділянки в цілому приватизовано [PERSON] на підставі рішення 5-ї сесії 4-го скликання [PERSON] міської ради Тернопільської області від 14 лютого 2003 року №153 "Про передачу безоплатно у власність громадянам", яким передано безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд площею 792 кв. м, яка розташована [ADDRESS]. Дана обставина була підтверджена державним актом на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 792 кв. м, яка розташована [ADDRESS] серії ТР №076279, виданим [PERSON] 20 листопада 2003 року. Просять визнати недійсним та скасувати: рішення 5-ї сесії 4-го скликання [PERSON] міської ради Тернопільської області від 14 лютого 2003 року №153 "Про передачу безоплатно у власність громадянам" в частині передачі безоплатно у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 792 кв. м, яка розташована [ADDRESS]; державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 792 кв. м, яка розташована [ADDRESS] серії ТР №076279, виданий [PERSON] 20 листопада 2003 року, кадастровий номер 6125510100-01-012-0015 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності за №183 та скасувати його державну реєстрацію. \~ \~ \~ \~Позивачі [PERSON], [PERSON] та їхній представник [PERSON] позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. В судовому засіданні просять не стягати в користь позивачів з відповідачів судовий збір. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява, в якій просить справу слухати за її відсутності, позов визнає, зявитися на суд не може. Представник відповідача [PERSON] міської ради Тернопільської області в судове засідання не зявився, в суд надійшло клопотання, в якому просять справу слухати без представника міської ради. При вирішенні вказаної справи покладаються на розсуд суду. Вислухавши позивачів, їх представника, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира №2 площею 41,6 кв. м. в будинку 65 по вул. Галицькій в м. Чортків Тернопільської області. Право власності підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 18 липня 2000 року, зареєстрованим [PERSON] міжрайонним бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за №32 за Р№7400 від 18.07.2000 року. Позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира №3 площею 37,6 кв. м. в будинку 65 по вул. Галицькій в м. Чортків Тернопільської області. Право власності на квартиру набуте на підставі договору дарування квартири від 01 січня 2007 року, укладено між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Тернопільської області [PERSON] та зареєстровано [PERSON] обласним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації 01 лютого 2007 року в книзі №15 запис №2134. Дана обставина підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.02.2007 року №13419763. Власником квартири №1 площею 71,6 кв. м. в будинку 65 по вул. Галицькій в м. Чортків Тернопільської області є [PERSON]. В процесі підготовки документів для оформлення права власності на землю [PERSON] і [PERSON], на якій розташовані належні їм квартири №2 та №3 в будинку 65 по вул. Галицькій в м. Чортків, в січні 2018 року сертифікованим інженером землевпорядником приватного підприємства «Вектор» було з'ясовано, що земельна ділянка, в тому числі і належні їм частки земельної ділянки в цілому приватизовано [PERSON] на підставі рішення 5-ї сесії 4-го скликання [PERSON] міської ради Тернопільської області від 14 лютого 2003 року №153 "Про передачу безоплатно у власність громадянам", яким передано безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 792 кв. м, яка розташована [ADDRESS]. Дана обставина була підтверджена державним актом на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 792 кв. м, яка розташована [ADDRESS] серії ТР №076279, виданим [PERSON] 20 листопада 2003 року. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною ч. 1 п. 34. ст. 26, ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що до повноважень міських рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, в тому числі вилучення (викуп), надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, які розглядаються виключно на пленарних засіданнях. Згідно пункту «б» частини першої статті 12 Земельного України (в редакції чинній на момент прийняття спірного рішення) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 81 цього ж кодексу, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст. 86 Кодексу, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб'єктами права спільної власності на землю можуть бути громадяни та юридичні особи. Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на землю. Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об'єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду (ст.87 Земельного кодексу України). Статтею 88 Земельного кодексу України встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Будинок №65 по вул. Галицькій в м. Чорткові Тернопільської області складається із трьох квартир. Власником квартири №1 є [PERSON]; квартири №2 - [PERSON]; квартири №3 - [PERSON]. Як вбачається з довідки [PERSON] обласного комунального міжрайонного бюро технічної інвентаризації від 07 березня 2018 року №171, ідеальна частка квартир, які знаходяться по вул. Галицькій, №65 становить: квартира №1 загальною площею 71,6 кв. м - 47/100 частки; квартира №2 загальною площею 41,6 кв. м - 28/100 частки; квартира №3 загальною площею 37,6 кв. м - 25/100 частки. Рішенням 5-ї сесії 4-го скликання [PERSON] міської ради Тернопільської області від 14 лютого 2003 року №153 "Про передачу безоплатно у власність громадянам", передано безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 792 кв. м, яка розташована [ADDRESS]. Як вбачається із Державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд серії ТР №076279, виданого [PERSON] 20 листопада 2003 року на підставі рішення 5-ї сесії 4-го скликання [PERSON] міської ради Тернопільської області від 14 лютого 2003 року №153, земельна ділянка, яка передана у власність [PERSON] площею 792 кв. м розташована [ADDRESS] та включає дві земельні ділянки: одна - для обслуговування житлового будинку з кадастровим номером 6125510100-01-012-0003 площею 742 кв. м, та 54 частки земельної ділянки, на якій розташований будинок №65 площею 100 кв. м з кадастровим номером 6125510100-01-012-0015, яка в графі «Опис меж» перебуває у спільному користуванні з гр. [PERSON] Однак, у державному акті в графі «список співвласників земельної ділянки» значиться лише гр. [PERSON], частка у спільній власності на спірну земельну ділянку якої складає 54 від 100 кв. м, тобто 50 кв. м. Прізвище іншого співвласника гр. [PERSON] та розмір її частки у спільній частковій власності на земельну ділянку не зазначено. З огляду на викладене вбачається, що співвласниками земельної ділянки площею 100 кв. м, на якій розташований триквартирний житловий будинок №65 по вул. Галицькій в м. Чортків Тернопільської області, є лише [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Однак зазначене не відповідає дійсності, оскільки співвласниками квартир є три особи, а зазначений у державному акті розмір часток у праві власності на землю не відповідає розміру належних співвласникам часток у частці квартир. Будь-яких угод на збільшення або зменшення часток у праві спільної часткової власності на землю чи нерухоме майно сторони у справі не укладали. Заяв щодо припинення права користування або добровільної відмови від права користування земельною ділянкою, позивачі до [PERSON] міської ради Тернопільської області не подавали. Спірне рішення 5-ї сесії 4-го скликання [PERSON] міської ради Тернопільської області від 14 лютого 2003 року №153 в частині передачі безоплатно у приватну власність [PERSON] спірної земельної ділянки площею 50 кв. м та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ТР №076279, виданий [PERSON] 20 листопада 2003 року, не відповідає вимогам ст. ст. 88, 116, 120 Земельного кодексу України, а тому є недійсними. За статтею 152 Земельного кодексу власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ст.155 кодексу, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, в даній справі способом захисту права на землю є передбачений вимогами ст.152 Земельним кодексом України порядок визнання недійсними рішень або органів місцевого самоврядування. Відповідно до\~підпункту «є»\~пункту 18\~постанови Пленуму\~Верховного [PERSON]\~України від\~16.04.2004\~№7\~«Про практику\~застосування судами\~земельного законодавства\~при розгляді\~цивільних справ»,\~у випадках,\~передбачених статтями\~86-89\~Земельного кодексу\~України володіння,\~користування та\~розпорядження земельною\~ділянкою,\~яка перебуває\~в спільній\~частковій власності,\~здійснюються за\~згодою всіх\~співвласників згідно\~з договором,\~у разі\~недосягнення згоди\~-\~за рішенням\~суду,\~а при\~перебуванні ділянки\~в спільній\~сумісній власності\~(у\~подружжя,\~членів фермерського\~господарства,\~якщо інше\~не передбачалось\~угодою між\~ними,\~співвласників жилого\~будинку)\~-\~за договором\~або законом.\~Учасник спільної\~часткової власності\~має право\~вимагати виділення\~належної йому\~частки зі\~складу земельної\~ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Стаття 1 пункт 1 Першого Протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті і Протоколу І до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком [PERSON] в зазначеній справі «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки ставиться питання про позбавлення особи права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку має місце «непропорційне» втручання у право особи на мирне володіння своїм майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу Конвенції». Згідно із частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За статтею 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Таким чином, вищевказане рішення [PERSON] міської ради в частині передання\~земельної ділянки\~у власність\~відповідачки [PERSON]\~порушує їхні права та майнові інтереси як співвласників земельної ділянки та позбавляє можливості оформити права на належні частки у спільній частковій власності. Оскільки про існування спірного рішення [PERSON] міської ради та державного акта на право власності на спірну земельну ділянку, позивачі дізнались в січні 2018 року під час оформлення документів на землю, зважаючи на те, що про прийняття спірного рішення ні [PERSON], ні [PERSON] міська рада [PERSON], [PERSON] як співвласників не повідомляла, а спірне рішення міської ради не публікувалось в місцевих засобах масової інформації,\~і відомості\~щодо права\~власності на\~землю не\~є загальнодоступними,\~тому строк позовної давності пропущено з поважних причин, а тому останній підлягає поновленню. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved