Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором. Обґрунтовуючи вимоги позивач в своїй позовній заяві вказував на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява б/н від 19.05.2011 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, згідно якої відповідач отримав кредит в розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відповідних відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до уточненої позовної заяви було зазначено, що за рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30.05.2016 року з відповідача на користь банку вже було стягнуто заборгованість в розмірі 13156,77 грн., яка складається з: 5427,67 грн. - заборгованість за кредитом; 7079,10 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 650,00 грн. - заборгованість по комісії та пені за користування кредитом. Таким чином у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2018 року має заборгованість в розмірі 126486,00 грн., з яких: 123086,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21.05.2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» були задоволені. Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням 05.06.2019 року подав до суду заяву про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01.07.2019 року заочне рішення Добропільського міськрайонного суду від 21.05.2019 року по справі № 227/5296/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором було скасоване та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце, день та час розгляду справи в суді. Причини неявки суду не відомі, ніяких заяв до суду не надходило. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі. Зі змісту заяви відповідача вбачається, що з позовними вимогами він згоден частково, вважає, що нараховані відсотки не відповідають вимогам діючого законодавства, оскільки були підвищені без його відома. На підставі ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» заперечував проти стягнення з нього пені та комісії, оскільки він мешкає в зоні проведення АТО. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Таким чином суд вирішив розглянути справу без присутності представника позивача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце засідання, але не з`явився. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. Між сторонами склалися кредитні правовідносини. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Як вбачається із анкети-заяви від 19.05.2011 року, відповідач подав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.10). З вказаної анкети-заяви також вбачається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, з якими він був ознайомлений і згоден, складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Таким чином, між позивачем та відповідачем укладено договір приєднання, який у відповідності до вимог ст. 634 ч. 1 ЦК України є договором, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що згідно до умов договору від 19.05.2011 року відповідачу надано кредит в розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відповідних відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до розрахунків банку (а.с.7-8, 66-67) за договором б/н від 19.05.2011 року, позивачу нараховувались відсотки за процентною ставкою 27,6% річних, тобто процентна ставка на місяць складала 2,3%. Довідкою (а.с.9) про зміну умов кредитування та обслуговування підтверджується, що 22.05.2013 року було змінено умови кредитування та відповідачу було надано нову кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до 03/17 та тарифним планом «Універсальна GOLD 180+» з кредитним лімітом 15000,00 грн., який в подальшому було зменшено 12.02.2014 року до 6070,00 грн., 24.03.2014 року до 5760,00 грн., 26.05.2014 року до 5430,00 грн. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Згідно пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що клієнт дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішення Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.12.6. Умов та Правил надання банківських послуг, встановлено, що за користування Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів на рік, якщо інше не передбачено. Судом встановлено, що свої обов`язки за кредитним зобов`язанням відповідач в повній мірі не виконав та кошти не повертав, у наслідок чого перед позивачем утворилась заборгованість. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30.05.2016 року з [PERSON] на користь банку вже була стягнута заборгованість в розмірі 131256,77 грн., що утворилась станом на 30.11.2015 року та складається з: 5427,67 грн. заборгованість за кредитом; 7079,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 650,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Вказане рішення набрало законної сили 10.06.2016 року. Відповідно до розрахунку заборгованості позивача, з урахуванням вищевказаного рішення суду, станом на 30.09.2018 року заборгованість за кредитом, згідно уточненої позовної заяви, становить 126486,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача. Вказана заборгованість складається із наступних сум: 123086,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] повністю виконав рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30.05.2016 року, як і відсутні відомості про те, що одна із сторін договору інформувала іншу сторону про припинення дії договору. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що кредитор має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої ж якості, які були передані йому позикодавцем) у строк і в порядку, які встановлені договором. Позика вважається повернутим в момент передачі позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, яка займалася, на його банківський рахунок. Виходячи з системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору і ЦК України. Відповідач, згідно його заяви від 29.07.2019 року не заперечував проти стягнення з нього відсотків за користування кредитом, але зауважував, що процентна ставка була підвищена позивачем без його відома, а також заперечував проти стягнення з нього штрафу та комісії у зв`язку з його проживання в зоні АТО. Вирішуючи питання чи підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами суд виходить з такого. Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг АТ «Приватбанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. Відтак певний порядок зміни Тарифів передбачений Умовами і правилами надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами. З`ясуванню підлягає те, чи свідчить цей порядок про наявність змінюваної процентної ставки у кредитному договорі. Як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 19.05.2011 року, укладеного між «ПриватБанком» та [PERSON] (а.с.7-8, 66-67), базова процентна ставка складала 27,6%, тобто 2,3% на місяць, з 01.09.2014 року процентна ставка змінилась з 2,3% на місяць до 2,7% (32,4% річних) на місяць, з 01.04.2015 року процентна ставка була підвищена до 3,5% (42% річних) на місяць та далі не змінювалась. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що нарахована заборгованість по відсоткам, яку позивач просить стягнути з відповідача в розмірі 123086,00 грн., виходячи з процентної ставки, яка неодноразово змінювалася банком: з 01.09.2014 року процентну ставку збільшено до 32,4 % річних, з 01.04.2015 року процентну ставку збільшено до 42 % річних. При цьому, згідно зі статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання відповідачем анкети-заяви), процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Частиною третьою цієї статті встановлено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно частини 4 ст.1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 (далі - Правила): повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача; рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист, поштова картка, бандероль, відправлення для сліпих, дрібний пакет, мішок "M", які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення. Згідно з пунктом 99 Правил, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки, дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. При цьому нові тарифи із підвищеною ставкою підлягають застосуванню лише для витрат, зроблених після введення в дію нових тарифів. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт про вручення поштового відправлення адресатові. Разом з тим позивачем не надано доказів щодо повідомлення відповідача про зміну розміру фіксованої процентної ставки відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг та доказів прийняття позичальником нових умов договору. За таких обставин суд вважає неправомірними дії позивача в частині прийняття одностороннього рішення по підвищенню процентної ставки і вважає, що проценти за весь період користування кредитом мали бути нараховані, виходячи з процентної ставки, що діяла на момент укладання договору - 2,3 % на місяць (27,6 % річних), яку відповідач не оспорює. Крім того, оскільки за рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30.05.2016 року з [PERSON] на користь банку вже була стягнута заборгованість в розмірі 131256,77 грн., з яких: 5427,67 грн. заборгованість за кредитом; 7079,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 650,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Вказана заборгованість була стягнута станом на 30.11.2015 року. Вказане рішення набрало законної сили 10.06.2016 року. Тому і розрахунок нарахованих відсотків необхідно проводити вже після 30.11.2015 року, тобто з 01.12.2015 року. Враховуючи викладене позов в частині стягнення процентів за користування кредитом підлягає частковому задоволенню, а саме: на суму 4306,86 грн., яка розрахована наступним чином: 5427,67 грн. * 27,6 % : 360днів * 1035днів : 100%. = 4306,86 грн., де 5427,67 грн. - сума простроченої заборгованості за кредитом, відомості про сплату яких в матеріалах справи відсутні (згідно розрахунку, а.с.7-8, 66-67); 27,6% річних - відсоткова ставка за весь період користування кредитом; 360 днів - кількість днів в році при розрахунку процентів (пункт 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою); 1035 днів - кількість днів за час користування кредитом за період з 01.12.2015 року по 30.09.2018 року. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею та комісією в сумі 3400,00 грн., то суд вважає, що в цій частині слід відмовити, виходячи з такого. Судом встановлено, що відповідач був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (відповідно до копії паспорту (а.с.36), відповідач був зареєстрований там з 05.11.1999 року) та знятий з реєстрації за вказаною адресою з 22.11.2016 року, був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується повідомленням відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області №17-16/1257 від 06.12.2018 року (а.с.48). Враховуючи наведене, суд вважає, що на договірні правовідносини між сторонами у справі розповсюджується дія Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, до таких населених пунктів віднесено і м.Добропілля Донецької області, де зареєстрований відповідач. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за пенею та комісією в сумі 3400,00 грн. Але оскільки ні розрахунок заборгованості (а.с.7-8, 66-67), ні позовна заява (а.с.1-4, 60-63) не містить розрахунку вказаної суми, з якого можливо встановити окремо суму пені та окремо комісії, суд позбавлений можливості відокремити суму заборгованості за пенею. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 3400,00 грн. задоволенню не підлягають, на підставі ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», так як є нарахованою після 14.04.2014 року. Зважаючи на викладене, розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає задоволенню в даному випадку становить 4306,86 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так позивач сплатив судовий збір в розмірі 1762,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №BOK39B1DX7 від 19.11.2018 року (а.с.43), крім того при поданні уточненої позовної заяви позивачем було доплачено 159,00 грн., відповідно до платіжного доручення №ІНВ98В22ХА від 28.01.2019 року, таким чином загальна сума сплаченого судового збору становить 1921,00 грн. Згідно п.36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також роз`яснення постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 65,41 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (3,41 %). Решту судового збору в сумі 1855,59 гривень слід залишити за позивачем.

Outcome: partial