Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

1.Короткий зміст позовних вимог Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В позовній заяві вказує, що 20.10.2018 року між ТОВ «Споживчий Центр» та відповідачем по справі - [PERSON] , було укладено кредитний договір №19.10.2018-100004464, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 5 000,00 грн. Відповідно до договору, кінцевим терміном повернення було 02.11.2018 року. Плата за користування кредитом складала 1 400,00 грн. Також позивач вказує, що 02.11.2018 року між сторонами було укладено ще один договір №02.11.2008-010000282 з аналогічними умовами як в попередньому договорі. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту в розмірі 5 000,00 грн., за кредитним договором №02.11.2018-010000282 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту в розмірі 5 000,00 грн., за кредитним договором №19.10.2018-0100004464 від 19.10.2018 року. Кінцевою датою повернення кредитних коштів, відповідно до умов договору є 16.11.2018 року. Станом на момент подачі позову до суду відповідач не сплатив позивачу заборгованість, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Сума штрафу, на яку має право позивач та яку відповідач повинен сплатити становить 2 500,00 грн. Відтак, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість та штраф за кредитним договором №02.11.2018-010000282 від 02.11.2018 року в загальній сумі 8 900,00 грн., а також сплачений ним судовий збір в сумі 1 921,00 грн. Позивач загострив увагу на тому, що Даний договір укладений на строк до одного місяця (п. 8.1 договору), кредит наданий на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника (п.1.2 договору), внаслідок чого цей договір не є договором про споживчий кредит та на нього не поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування», так як відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон не поширюється на: … кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Позивачем та відповідачем строки повернення кредиту та процентів не переносились. До теперішнього часу відповідач не сплатив позивачу заборгованість, розрахунок та розмір якої зазначені в додатку № 1 до даної позовної заяви, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до п. 5.4 договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Отже, сума штрафу, на яку має право позивач та яку відповідач повинен сплатити позивачу, становить 10 752,00 грн. відповідно до розрахунку, наведеного у додатку № 1 до даної позовної заяви. Однак, в даній позовній заяві позивач просить стягнути лише частину штрафу у розмірі 2 500.00 грн., що не є відмовою позивача від права на стягнення іншої частини штрафу у майбутньому. 2.Стислий виклад відзиву відповідача. 05.04.2019 року від представника відповідача, адвоката Яцюка М.В.. через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що позивач просить стягнути заборгованість за договором, копія якого навіть відсутня в матеріалах справи. Так само як і відсутні докази про те, що сторони, уклавши договір №02.11.2018-010000282, погодили його умови. Так, до позову додано пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) у вигляді тексту договору. Але вказана пропозиція не містить зазначення дати та номеру. До позову не додано доказів про прийняття відповідачем пропозиції, які є повними та безумовними, тобто не додано належних, допустимих та достовірних доказів прийняття відповідачем пропозиції укладення договору №02.11.2018-010000282. Позивачем не додано доказів відправлення смс-повідомлення саме на телефонний номер відповідача та доказів отримання саме [PERSON] , вказаного повідомлення. Зважаючи на викладене, представник відповідача просим відмовити ТОВ «Споживчий центр» в задоволенні позову про стягнення заборгованості та штрафу за кредитним договором. 3. Стислий виклад відповіді на відзив 12.04.2019 року від представника позивача, через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в який він вказав, що кредитний договір №№02.11.2018-010000282 від 02.11.2018 року був укладений між сторонами по справі шляхом обміну повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», а саме шляхом введення [PERSON] , одноразового ідентифікатора на сайті позивача. 4. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою судді від 18.03.2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 05.04.2019 року надійшов відзив на позов та заявлено клопотання про витребування доказів та проведення судового розгляду із викликом сторін. 12.04.2019 року надійшла відповідь на відзив. Ухвалою суду від 15.04.2019 року витребувано докази, заявлені в клопотанні та призначено справу до підготовчого судового засідання за правилами загального провадження та викликано в судове засідання сторони по справі. 20.06.2019 року надійшло клопотання позивача про розгляд справи за відсутності їх представника. 18.07.2019 року на адресу суду надійшла письмова заява адвоката відповідача Яцюка М.В. , про розгляд справи без участі відповідача та його представника. 5. Встановлені в судовому засіданні обставини справи. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 20.10.2018 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , було укладено кредитний договір №19.10.2018-100004464, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 5 000,00 грн. Відповідно до договору, кінцевим терміном повернення було 02.11.2018 року. Плата за користування кредитом складала 1 400,00 грн (а.с. 8-9). Згідно копії видаткового касового ордеру від 20.10.2018 року Київським відділенням № 143 ТОВ «Споживчий Центр» видано [PERSON] , грошові кошті в сумі 5 000,00 грн. (а.с.10). Розрахунком заборгованості та штрафу за прострочення повернення кредиту та процентів за користування кредитом підтверджується, що [PERSON] , має заборгованість в розмірі 10 752,00 грн., однак, в даній позовній заяві позивач просить стягнути лише частину штрафу у розмірі 2 500.00 грн., що не є відмовою позивача від права на стягнення іншої частини штрафу у майбутньому (а.с.7). Згідно долученої до матеріалів справи заявки від 02.11.2018 року (а.с.14), яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитних договорів (оферти), з якими позичальник ознайомився 02.11.2018 року, [PERSON] , відповідно до кредитного договору №19.10.2018-100004464 надається кредит в сумі 5 000.00 гривень із зазначенням лише прізвища, ім`я та по батькові заявника без зазначення паспорта, адентифікаційного коду, року народження, адреси проживання, місця працевлаштування, без зазначення номера карткового рахунку заявника. Вказана заявка підписана електронним підписом та одноразовим ідентифікатором. У своїх вимогах же позивач просить стягнути борг в розмірі 8 900,00 грн., за кредитним договором №02.11.2018-010000282. Проте, в матеріалах справи відсутні докази, що сторони уклавши вказаний договір, погодили його умови. До позовної заяви додано копію пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) у вигляді тексту договору. (а.с.11-13). Проте пропозиція не має номеру та місця складання. Також, до матеріалів справи додано заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення договору (а.с.14) Проте вказана заявка не є прийняттям пропозиції в розумінні умов ЦК України та не підтверджує, що відповідач погодився на всі істотні умови договору №02.11.2018-010000282. Крім того, до позову не додано доказів про прийняття відповідачем пропозиції, які є повними та безумовними, тобто не подано належних, допустимих та достовірних доказів прийняття відповідачем пропозиції укладення договору №02.11.2018-010000282. Норми права, що підлягають застосуванню: Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Згідно із ч. 1,2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до ст. 1055 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація, в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 ст. 640 ЦК України). За приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики та його умов. ТОВ «Споживчий центр» зазначає, що [PERSON] , 02.11.2018 року оформив заявку, яка є невід`ємною частиною пропозицією про укладення кредитного договору (оферти) та на підставі якої між сторонами було укладено вищевказаний договір в електронній формі. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» дія цього Закону не поширюється на правочин, якщо законом встановлено спеціальний порядок переходу права власності або предметом правочину є об`єкти, вилучені з цивільного обороту або обмежені в цивільному обороті відповідно до законодавства; однією із сторін є фізична особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно - телекомунікаційних ситем, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень вказаного Закону до правочину. Згідно з ч.2 ст.2 вказаного Закону порядок надання банківських послуг, випуск та обіг електронних грошей, здійснення переказу коштів не є предметом правового регулювання цього Закону і регулюється спеціальним законодавством та не суперечить ЗУ «про електронний цифровий підпис». Ст. 1 ЗУ «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом крипографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі (ст. 4 Закону). Статтею 6 даного Закону передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчуваного органу, засвідчуваного центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Враховуючи вимоги законодавства встановлено, що спірний договір позики не підтверджує факт підписання договору позики відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до пункту 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними. Відповідно до пункту 1.13 вказаної Інструкції, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження). Згідно із пунктом 2.14 Інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня". Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника. Ухвалою суду від 15.04.2019 року, суд зобов`язував позивача ТОВ «Споживчий центр» надати докази, які підтверджували б укладення вищевказаного договору. На виконання вказаної ухвали позивачем надано DVD диск з пропозицією, заявкою та підписом цифровим одноразовим ідентифікатором (а.с.70-74). Також, на адресу суду 22.05.2019 року надійшло клопотання позивача про долучення в якості доказів довідку ТОВ «Старт-Мобайл» від 17.05.2019 року №17-05/19-1, якою підтверджується що на номер [NUMBER] було направлено цифровий ідентифікатор та отримано його. Крім того, додані довідки ТОВ «Споживчий Центр», що фінансовим номером телефону [PERSON] , вказано номер телефону [NUMBER] (а.с.75-79). Суд рахує, що саме вказані документи, які використані позивачем в якості доказу перерахування кредитних коштів на рахунок [PERSON] , не є достовірним доказом отримання кредиту відповідачем, оскільки, документи не містять підписів працівника та печатки банківської установи, яка здійснила такий грошовий переказ, не містить реквізитів отримувача та назви фінансової установи отримувача, а тому не убачається за можливе достеменно встановити, що кредитні кошти перераховані саме на рахунок [PERSON] , та саме ним отримано грошові кошти. Суд критично відноситься до вказаних доказів, так як відсутні будь які підтвердження, що саме [PERSON] , належить вказаний номер телефона, що саме ним було отримано вказане смс-повідомлення. Так само ТОВ «Старт-мобайл» позиціонується як підприємство, що здійснює діяльність з телефонними базами даних, здійснює масові розсилки та проводить оренду коротких телефонних номерів. В матеріалах справи, наданих позивачем, відсутні інші належні докази про видачу кредиту [PERSON] , не надано й доказів, що [PERSON] , користувався кредитом чи погашав його. Суд не бере до уваги розрахунок заборгованості до кредитному договору, який долучений до позовної заяви (а.с.7), оскільки первинними бухгалтерськими документами, які б підтверджували видачу кредиту [PERSON] , нарахування відсотків та рух коштів по кредитному рахунку, позивачем не надано. За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведене, суд рахує, що вимоги позивача є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами, а тому суд рахує, що в позові слід відмовити. Не підлягає до задоволення і вимога позивача про стягнення судового збору, оскільки у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Щодо сплати гонорару адвоката, відповідачем окрім квитанції на сплату гонорару, не надано інших необхідних підтверджуючих документів, а саме не надано платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, що підтверджує сплату вказаних коштів. Щодо вимоги відповідача, про стягнення з ТОВ «Споживчий центр» всіх документально підтверджених судових витрат, суд вбачає що документально підтвердженими витратами відповідача є поштові витрати в сумі 52,00 грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved