Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва надійшов вказаний позов до відповідача, в якому заявник просив наступне. Здійснити поділ спільного майна, відступивши від начала рівності часток подружжя та зменшити частку [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини до ? частини квартири [ADDRESS] та присудити [PERSON] (передати у власність) квартиру [ADDRESS] вартістю 83611,47 грн. з покладанням на неї обов"язку компенсувати [PERSON] вартість його частини у розмірі 20902 грн. 86 коп. Врахувати при поділі майна ? частки боргових зобов"язань [PERSON] за зобов"язаннями по кредитному договору у сумі 25800 грн. та за договором позики 12500 грн. (усього 38300 грн.). В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що вказана квартира загальною площею 64,9 кв.м, жилою площею 29,7 кв.м, яка складається з двох кімнат, де сторони проживали до розлучення у 2011 році, була придбана за кошти, які були отримані на підставі договорів, укладених нею 02 липня 2002 року з Київською міською державною адміністрацією, цільової кредитної угоди на суму 72098,90 грн., та з [PERSON], її матір'ю - договору позики у виді розписки на суму 25000 грн. зі строком повернення - після сплати всіх коштів за кредитною угодою. Шлюб між сторонами був розірваний згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2011 року. Крім того, в позові зазначено, що від вказаного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], без посилання в його обґрунтуванні на конкретно визначену квартиру, в якій проживає останній, та без зазначення вимоги щодо визначення місця проживання вказаної дитини. Зазначено, що відповідач забезпечений іншим житлом, при цьому, не надано доказів, щодо належності позивачу іншого житла на праві власності. Крім того, в позові міститься огульне посилання на незадовільний стан здоров'я вказаної дитини, яка страждає на "хронічну хворобу алергічного походження та, внаслідок цього, потребує особливих умов догляду". А отже, заявник вважає, що є підстави: відступити від начала рівності часток подружжя та зменшити частку [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини до ? частини квартири [ADDRESS]; присудити [PERSON] (передати у власність) квартиру [ADDRESS] вартістю 83611,47 грн. з покладанням на неї обов"язку компенсувати [PERSON] вартість його частини у розмірі 20902 грн. 86 коп.; врахувати при поділі майна ? частки боргових зобов"язань [PERSON] за зобов"язаннями по кредитному договору у сумі 25800 грн. та за договором позики 12500 грн. (усього 38300 грн.). При цьому, відсутнє попереднє внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, в тому числі, у розмірі 20902 грн. 86 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позовну заяву, проти заочного розгляду заперечень не надала. Також з пояснень останньої вбачається, що без відповідного правового обгрунтування, остання посилалась на те, що відповідач добровільно пішов з спірної квартири після розірвання шлюбу. Дослідивши та проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи №753/18851/14,враховуючи положення ч.2 ст.64 ЦПК України, розглянувши справу виключно в межах позовних вимог (в тому числі, щодо обраного стороною позивача способу захисту прав),суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Шлюб між сторонами був зареєстрований 18.04.2001 року, а розірваний згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2011 року (а.с.123, 124, 125). На підставі договорів, підписаних [PERSON] в інтересах подружжя [PERSON] та [PERSON] 02 липня 2002 року: з Київською міською державною адміністрацією - Кредитної угоди на фінансування будівництва житла (на виконання умов Інвестиційної угоди) на суму кредиту - 72098,90 грн. (зі сплатою 3% річних), за умови внесення попереднього внеску у розмірі 7840,85 грн. та завдатку в розмірі 2471,27 грн., а також - сплати щомісячних платежів у розмірі 600 грн. строком до 10 квітня 2033 року (крім платежу до 10.07.2003р. розміром 698,90 грн. а.с.126-138); та з [PERSON] - договору позики на суму 25000 грн. зі строком повернення - після сплати всіх коштів за кредитною угодою (а.с.156), вказане подружжя отримало вказані кошти, а також набуло на праві спільної сумісної власності нерухоме майно - квартиру (де сторони проживали до розлучення, та яка складається з двох кімнат) загальною площею 64,9 кв.м, жилою площею 29,7 кв.м, яка розташована в [ADDRESS], згідно з положеннями ст.22 КпШС України, якою передбачено, що майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю(а.с.139-141), яка була придбана за 83611,47 грн. згідно з Інвестиційною угодою від 02.07.2002 року, підписаною позивачем (як визначена в угоді як інвестор) та Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (а.с.126-128, копія свідоцтва а.с.122). Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування. На підставі викладеного, враховуючи вказані положення ЦК України щодо безпідставності посилання на норму житлової площі в контексті заявлених вимог, а також, що у позові відсутнє обгрунтування щодо конкретного фактичного місця проживання вказаної неповнолітньої дитини сторін, як відсутнє і обгрунтування щодо наявності у вказаної дитини конкретної хвороби, як не надано і доказів, що внаслідок будь-якої конкретної хвороби вказана дитина потребує саме особливих умов догляду (при цьому навіть необгрунтовано у чому саме мають полягати такі особливі умови на думку заявника), суд вважає, що стороною позивача безпідставно заявлена вимога щодо відступлення від начала рівності часток подружжя в контексті положень ст.28 КпШС України, і дані, які містяться у консультативному висновку від 22.11.2014 року щодо [PERSON] не спростовують такого висновку суд, оскільки в ньому відсутні дані щодо необхідності особливого догляду щодо дитини сторін (в тому числі, щодо умов проживання), а лише призначений крем та бальзам для губ (а.с.158). Крім того, як роз»яснено у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11: вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду; за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК україни) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Враховуючи, що інші вимоги є похідними суд вважає, що належить відмовити в задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. В тому числі, суд вважає таким, що вочевидь не відповідає дійсності твердження позивача про те, що на даний час вартість квартири загальною площею 64,9 кв.м, жилою площею 29,7 кв.м, яка розташована в [ADDRESS], та складається з двох кімнат, становить 83611,47 грн. (що зокрема, просить встановити позивач у позовних вимогах). Суд вважає, що відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у вигляді судового збору належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed