Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого вказано, що позивачі є власниками відповідних земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Білокуракинського району Луганської області. Між позивачами, з однієї сторони, та ТОВ «Лотуре-Агро», з іншої сторони, було укладено договори оренди землі, предметом яких є вищезазначені земельні ділянки.Договори було укладено строком на 7 та на 10 років. Відповідач порушив своє зобов'язання за вказаними Договорами по виплаті орендної плати, а саме- не виплатив позивачам орендну плату за користування їхніми земельними ділянками за 2012 та 2013 роки. Оскільки відповідач систематично не виконує своє зобов'язання за Договорами по виплаті орендної плати, позивачі просять суд розірвати відповідні Договори оренди землі. 27.08.2014 року судом винесено заочне рішення. Представник відповідача подав заяву про перегляд заочного рішення.0210.2014 року заочне рішення було скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Представник позивачів в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача -ТОВ «Лотуре-Агро», в судове засідання 15.10.204 року в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду був належним чином повідомлений.Про причини неявки суду не повідомив.Заяви від представника відповідача про розгляд без його участі до суду не надходили. 15.10.2014 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що між позивачами, з однієї сторони, та ТОВ «Лотуре-Агро», з іншої сторони, було укладено аналогічні договори оренди землі, предметом яких є земельні ділянки,розташовані на території Олексіївської сільської ради Білокуракинського району Луганської області і належать позивачам на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки. Так, у відповідності до ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, зазначені позивачами обставини, якими вони аргументують свої позовні вимоги, доведені наданими до суду доказами. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. 1. Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Стаття 2 цього Закону передбачає, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст.20 Закону України «Про оренду землі» і ч.1 ст.210 ЦК України, договір оренди землі підлягає державній реєстрації і вважається укладеним з моменту такої реєстрації. Строк дії вищевказаних Договорів складає 7 та 10 років. Факт передачі земельних ділянок за даними Договорами в оренду підтверджується складеними та підписаними сторонами актами прийому передачі земельних ділянок. Відповідно до п. 3.1 Договорів, орендна плата вноситься орендарем у зазначеному в них розмірі один раз на рік, що становить 1,5 % від грошової оцінки земельної ділянки. Згідно Додаткової угоді розмір орендної плати змінено з 1,5 % від грошової оцінки земельної ділянки на 3%. Таким чином, відповідач прийняв на себе договірний обов'язок своєчасно та неухильно сплачувати позивачам обумовлену Договорами орендну плату за строкове платне користування зазначеними у Договорах земельними ділянками. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В порушення ст. 509, ст. 526, ст. 626, ст. 629 ЦК України, відповідач, прийняті на себе зобов'язання за Договорами в частині сплати позивачам орендної плати систематично не виконує, відповідачем не сплачена орендна плата в повному обсязі за 2012 -2014 роки. Згідно листа Білокуракинської районної державної адміністрації за № 148 від 10.09.2014 року за 2014 рік ТОВ "Лотуре-Агро" господарську діяльність не веде,звітність не надавалась.Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України від 02.10.2014 року позивачі за 2013 рік не в повному обсязі отримали арендну плату від відповідача. Не сплативши позивачам орендну плату за 2012р. - 2014р. відповідач припустився істотного порушення Договорів, а отже в такому випадку можуть бути застосовані наслідки невиконання договірних зобов'язань, передбачені як в самому договорі оренди, так і актами цивільного законодавства України. Відповідно п.10.3 Договорів, дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Також, згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При цьому, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Саме таку позицію висловив Верховний Суд України в своїх Висновках від 01.02.2014, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013р. Уклавши Договори та виконавши свої договірні зобов'язання позивачі мали законне право розраховувати на отримання грошової винагороди у вигляді сум орендної плати. Істотно порушивши умови Договорів, припустившись невиплати в повному обсязі орендної плати протягом двох років поспіль (2012р., 2013р.), відповідач завдав позивачам матеріальної шкоди у розмірі заборгованості по оренді, що зумовило істотну різницю між тим, на що позивачі мали право розраховувати, укладаючи договори, і тим, що в дійсності вони отримали. Спеціальною нормою права ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Право орендодавця (позивача) вимагати сплати орендної плати, і як наслідок кореспондуючий обов'язок орендаря (відповідача) сплачувати орендну плату встановлено саме ст. 24 Закону України «Про оренду землі». При цьому, п. д) ст. 141 ЗК України унормовано, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Маючи заборгованість з виплати орендної плати за 2012р. - 2014р. відповідач припустився саме систематичної несплати орендної плати. Усі зазначені вище обставини в їх сукупності свідчать про порушення відповідачем умов вищевказаних Договорів, а отже згідно ст. 651 ЦК України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання в судовому порядку цих Договорів. Таким чином, суд знаходить обґрунтованими позовні вимоги та вважає за необхідне їх задовольнити у повному обсязі. Письмове пояснення представника відповідача про те,що відповідач уклав договір на зрощування зернових культур від 02.06.2014 року з СФГ "Пролісок" згідно якого останнє бере на себе обов"язок по погашенню заборгованості з орендної плати ,яка виникла станом на 01.01.2014 року не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів слід стягнути судовий збір. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 11, 16, 210, 509, 526, 629, 651 ЦК України, ст. 141 ЗК України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: approved