Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

17 червня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача у якому зазначила, що з 12 січня 1985 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилася донька. У період шлюбу вони почали будівництво житлового будинку за адресою вул.Жовтнева,6, назву якої змінено на Медична, в смт.Березнегувате Миколаївської області, яке повністю закінчили у 1987 році.У 1991 році вони зареєструвалися у будинку та постійно проживали у ньому. З 28 жовтня 1993 року шлюб між ними було розірвано, однак вони продовжили проживати у житловому будинку однією сімєю по теперішній час. 31 серпня 2006 року виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради було видане свідоцтво про право власності на житловий будинок, згідно якого власником житлового будинку зазначений відповідач. Вважаючи, що вказаний житловий будинок вона та відповідач побудували за рахунок спільних коштів та праці, а тому він є їх спільною власністю, однак між ними не досягнуто згоди щодо добровільного поділу майна, позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд встановити факт її спільного проживання з відповідачем з жовтня 1993 року по травень 2016 року, визнати житловий будинок розташований по вул.Медична,6 в смт.Березнегувате Миколаївської області їх спільною сумісною власністю, визнати за нею та відповідачем, за кожним, право власності на ? частину житлового будинку, стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та на юридичну допомогу. Позивачка в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не наполягала на стягненні судового збору та витрат на юридичну допомогу. Відповідач в судове засідання зявився, заперечував проти задоволення позову, однак суду пояснив, що перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбі, у період якого вони розпочали будівництво житлового будинку по вул.Жовтнева,6 в смт.Березнегувате Миколаївської області. У 1993 році шлюб між ними було розірвано, але вони продовжили проживати однією родиною у будинку, вели спільне господарство і бюджет, разом виховували і утримували доньку, сплачували за її навчання, він будував будинок самостійно, однак за їх спільні кошти. Вислухавши пояснення осіб які беруть участь у справі, дослідивши наявні у ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що з 12 січня 1985 року по 28 жовтня 1993 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.15-16). 25 грудня 1985 року у них народилася донька Аліна, що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії ІІІ ФП № 465634, виданого 11 лютого 1986 року відділом РАЦС Березнегуватського райвиконкому Миколаївської області ( а.с.17). З копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду розташований по вул. Жовтнева, 4 в смт.Березнегувате Миколаївської області, виданого у 1991 році слідує, що вказаний житловий будинок було побудовано у 1987 році ( а.с.11-13). Згідно з довідкою архівного відділу Березнегуватської районної державної адміністрації від 13.10.2009 року, 29 жовтня 1997 року рішенням виконкому Березнегуватської селищної ради народних депутатів № 136 «Про передачу існуючих присадибних ділянок у приватну власність» відповідачу було передано у приватну власність існуючу присадибну ділянку, площею 0,08 га по вул.Жовтнева,4 в смт.Березнегувате Миколаївської області. 25 січня 2006 року рішенням виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Миколаївської області № 118 від 25 січня 2006 року «Про впорядкування адресного господарства» було змінено нумерацію житлового будинку по вул. Жовтнева в смт.Березнегувате з «4» на «6» (а.с.10). 31 серпня 2006 року відповідач отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою вул. Жовтнева,6 в смт.Березнегувате Миколаївської області, право власності на який 22.09.2006 року було зареєстровано за ним Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації (а.с.8,9). Рішенням Березнегуватської селищної ради від 13.11.2015 року № 6 «Про перейменування площі, вулиць та провулків розташованих на території Березнегуватської селищної ради» вулицю Жовтневу було перейменовано на вулицю Медичну ( а.с.31). Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності. Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону Про власність, статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Вказаний висновок міститься у постанові Верховного суду України № 6-135 цс 13 від 25.12.2013 року, який є обовязковим для застосування судами. Сторонами визнається, що після розірвання шлюбу у жовтні 1993 року, вони не лише продовжили проживати у спірному житловому будинку однією сім'єю, але і продовжили вести спільне господарство, побут, бюджет, спільно утримувати та виховувати дитину, за спільні кошти та трудовими зусиллями кожного з них добудували будинок, господарські приміщення та споруди, підєднали газо- та електропостачання, постійно спільно здійснюють поточний ремонт у будинку та сплачують комунальні послуги (а.с.19,20). Зазначені обставини також підтвердила у судовому засіданні свідок [PERSON] З огляду на таке, суд доходить висновку, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю сторін, оскільки він був створений сторонами з метою їх постійного проживання в ньому як родини, внаслідок їх спільної праці і коштів, ведення ними спільного господарства, бюджету і побуту, виконання взаємних прав та обовязків, тому кожен з них має право на половину житлового будинку. З матеріалів справи убачається, що будівництво житлового будинку було розпочато в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, однак свідоцтво на право власності на житловий будинок було видано відповідачу у 2006 році, вже після розірвання шлюбу між ними, але у період їх спільного проживання однією сімєю. Відповідно до правової позиції Верховного суду України № 6-2253 цс 15 від 08.06.2016 року за правилами статті 74 СК України (у редакції,чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Отже, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Відповідно, отримання відповідачем свідоцтва про право власності на житловий будинок не змінює правового режиму спірного нерухомого майна, яке з урахуванням обставин справи має статус спільної сумісної власності. Таким чином, суд доходить висновку що позовні вимоги позивачки є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved