Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач звернувся 06.03.2018 року до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом. Позов мотивовано тим, що з січня 1996 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім"єю за адресою: с. Бодаква, вул. Набережна, 32 а Лохвицького району Полтавської області, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. 17.10.2002 року [PERSON] померла, позивач по справі за власні кошти провів її поховання. Інших родичів у [PERSON] немає. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 2,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) га, що перебуває у колективній власності колгоспу ім. Леніна, який знаходиться на території [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області, що належала померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0035501, виданого Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області 26 жовтня 1996 року, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). На даний час, оригінал Сертифіката, який виданий на ім"я померлої [PERSON], втрачений. Державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори у Полтавській області Постановою від 18.12.2017 року № 1696/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, на підставі поданої заяви [PERSON] про прийняття спадщини після померлої 17.10.2002 року [PERSON], в зв"язку з тим, що неможливо встановити чергу спадкування (факт проживання однією сім"єю) між спадкоємцем та спадкодавцем ([PERSON] та [PERSON]) , та втрачений сертифікат про право на земельну частку (пай) належне померлій 17.10.2002 року [PERSON]. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд винести рішення, яким встановити факт проживання його, [PERSON] , однією сім"єю , не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини, з [PERSON], та визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті 17.10.2002 року [PERSON] право на земельну частку (пай) , який знаходиться у колективній власності колгоспу ім. Леніна, який знаходиться на території [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області, що належала померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0035501, виданого Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області 26 жовтня 1996 року, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив задовольнити, та пояснив суду, що [PERSON] була його рідною тіткою, та рідною сестрою його матері, проживали однією сім"єю, інших родичів спадкодавиця не мала. Відповідач [PERSON] сільська рада Лохвицького району Полтавської області, на розгляд справи не направила свого представника, але надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі її представника, не заперечує щодо задоволення позову. Третя особа на розгляд справи не направила свого представника, але надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі її представника, не заперечує щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, покази свідків, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обовязків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що з січня 1996 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім"єю за адресою: с. Бодаква, вул. Набережна, 32 а Лохвицького району Полтавської області, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. 17.10.2002 року [PERSON] померла, позивач по справі за власні кошти провів її поховання. Інших родичів у [PERSON] немає. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 2,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) га, що перебуває у колективній власності колгоспу ім. Леніна, який знаходиться на території [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області, що належала померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0035501, виданого Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області 26 жовтня 1996 року, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). На даний час, оригінал Сертифіката, який виданий на ім"я померлої [PERSON], втрачений. Державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори у Полтавській області Постановою від 18.12.2017 року № 1696/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, на підставі поданої заяви [PERSON] про прийняття спадщини після померлої 17.10.2002 року [PERSON], в зв"язку з тим, що неможливо встановити чергу спадкування (факт проживання однією сім"єю) між спадкоємцем та спадкодавцем ([PERSON] та [PERSON]) , та втрачений сертифікат про право на земельну частку (пай) належне померлій 17.10.2002 року [PERSON]. Згідно відповіді на запит начальника Лохвицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області № 381/12.12-04-33 від 17.05.2017 року , при перевірці за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено: актовий запис про смерть № 43 від 18.10.2002 року, складений виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області на [PERSON], [INFO], яка померла 17.10.2002 року. На час смерті була зареєстрована за адресою: [INFO]. На підставі довідки № 1075 від 04.12.2017 року виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради , на день смерті 17.10.2002 року [PERSON], [INFO], була зареєстрована за адресою: [INFO], але фактично проживала за адресою: [INFO] разом із: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] На підставі повідомлення начальника відділу у Лохвицькому районі Головного управління держгеокадастру Полтавської області № 141/110-17 від 15.05.2017 року, інформація щодо видачі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку (частку (пай)) на території [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області на прізвище [PERSON] не виявлено. Відповідно до "Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Лохвицькою райдержадміністрацією" на території [PERSON] сільської ради, [PERSON] 26.10.1996 року отримала Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0035501, як член колгоспу ім. Леніна [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області, розміром 2,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно довідки виконкому [PERSON] сільської ради Лохвицького району від 18.04.2017 року № 265 , земельна частка (пай) , яка належала померлій [PERSON] розташована в межах адмінпідпорядкування [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області, як не переоформлена спадщина. Перша Лохвицька державна нотаріальна контора на запит суду надала інформаційну довідку зі СР (заповіти/спадкові договори), інформаційну довідку зі СР (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), відповідно до якої до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини після смерті 17.10.2002 року [PERSON] ніхто не звертався. Спадкова справа не заведена. Заповіт від імені спадкодавця не посвідчувався. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.256 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Встановлення факту проживання однією сім"єю з [PERSON], [PERSON] необхідно для оформлення його спадкових прав. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою родини [PERSON], та дійсно [PERSON] була рідною тіткою [PERSON] і рідною сестрою його матері. Родина [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] до самої її смерті. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що вона є невісткою позивача з 1995 року, та дійсно з січня 1996 року і до 2002 року [PERSON], яка була рідною тіткою свекра, проживала в їхній родині, інших родичів [PERSON] не мала. Поховання [PERSON] здійснювала родина [PERSON]. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків, які були допитані у судовому засіданні. За приписами п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» №7 відповідно до\~статті 1225 ЦК\~(\~435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування\~\~права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно\~\~ст. 2 цього Закону\~основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває право власності на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). З огляду на вказані норми чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, так як не порушують чиї-небуть права чи інтереси.

Outcome: approved