Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

10 березня 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. В ході розгляду справи, позовні вимоги позивачка уточняла, відповідно до яких пpoxaла стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 300 000 грн. та судові витрати. Посилаючись на те, що відповідач безпідставно отримав від неї особисті кошти в суг 300 000 грн., що підтверджується розпискою від [PERSON] , які повинен повернути в повному обсязі. 20.12.2018 року між ТОВ «Бабич дизайн», в особі директора Бабича Д.І. та ТОВ «НВ «Яциново-Слобідський кар`єр» в особі директора Бурлаки Г.М., був укладений договір підряд №201218 про виконання робіт з натурального каменю та інших видів робіт. 05.03.2019 [PERSON] , як фізична особа, отримав від [PERSON] авансовий платі відповідно до вказаного договору підряду № 201218 від 20 грудня 2018 року по спеціфікацїї № 1 (вироби із натурального каменю, елементи фасаду, мармуру та граніту) в сумі 300 тис. грн.. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, прохали задовольнити, надавши додаткові пояснення по суті позову. Зокрема, зазначили, що від неї, як фізичної особи [PERSON] ніби - то в якості авансового платежу відповідно до договору підряду № 201218 від 20 грудня 2018 року, укладеного між ТО Бабич дизайн» та ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Яциново-Слобідський кар`єр піску" сумі 300 тис. грн. [PERSON] як фізична особа безпідставно отримав кошти, оскільки 05.03.2019 позивачка особисто, як засновник Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство «Яциново-Слобідський кар`єр піску», передала [PERSON] свої особисті грошові кошт в розмірі 300 000 грн. Кошти по договору перераховувались на розрахунковий рахунок підприємства, я розрахунок між юридичними особами, тому кошти в сумі 300 000 грн. згідно розписки, не є п вищевказаному договору, тому підлягають поверненню в повному обсязі, згідно до ст. 1212 ЦК України. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, прохав відмовити у їх задоволенні. 16.06.2020 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву. В своїх запереченнях представник відповідача на те, що підставою для повернення кошті згідно позовних вимог Позивача до Відповідача у справі є Договір підряду №201218 про виконання робіт з натурального каменю та інших видів робіт від 20 грудня 2018 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бабич дизайн» в особі директора Бабич Дмитра Ігоровича (Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «Яциново-Слобідський кар`єр піску» в особі директора Бурлаки Геннадія Миколайовича. Договір підряду\~№ 201218\~про виконання\~робіт з\~натурального каменю\~та інших\~видів робіт\~від 20\~грудня 2018\~року,\~укладений між\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Бабич дизайн» в особі директора Бабича Дмитра Ігоровича (Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Яциново-Слобідський кар`єр піску» в особі директора Бурлаки Геннадія Миколайовича. Таким чином, договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України», та відповідно статті 1212 Цивільного кодексу України. 25.06.2020 року позивачка подала відповідь на відзив відповідача [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оригінал розписки [PERSON] , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 300 тисяч гривень від [PERSON] , що підтверджується оригіналом розписки від 05.03.2020 року. В розписці від 05.03.2020 року власноручно [PERSON] зазначено, що він отримав авансовий платіж в сумі 300 000 грн. згідно договору поставки № 201218 від 20.12.2018 року. Проте, доказів про існування договірних відносин між [PERSON] та [PERSON] , суду не представлено. Відповідач [PERSON] зазначає про неможливість застосування статті 1212 Цивільного кодексу України з тих підстав, що, на його думку, договір підряду № 201218 від 20.12.2018 року свідчить про договірний характер спірних правовідносин між позивачкою та [PERSON] , як фізичними особами. Вищезазначене твердження [PERSON] є необґрунтованим та не відповідає дійсності, оскільки договір підряду № 201218 був укладений 20 грудня 2018 року між двома юридичними особами, а саме: Товариством з обмеженою відповідальністю «Бабич Дизайн» (Підрядником), в особі директора Бабича Д.І., та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство "Яциново - Слобідський кар`єр піску» (Замовником), в особі директора [PERSON] . Відповідно до пункту 1.1. зазначеного договору ТОВ «Бабич дизайн» (Підрядник) зобов`язувався виконати роботи з натурального каменю та інші види робіт (надалі іменуються «Роботи»), а ТОВ «Науково-виробниче підприємство "Яциново-Слобідський кар`єр піску» (Замовник) зобов`язувалось прийняти і оплатити такі роботи. Той факт, що на момент укладення вказаного договору від імені ТОВ «Бабич дизайн» діяв [PERSON] , який на той момент був його директором, а також те, що позивачка була засновником ТОВ «Науково-виробниче підприємств "Яциново-Слобідський кар`єр піску», жодним чином не означає, що у неї, як у фізичної особи, виникли договірні відносини по виконанню зазначених у договорі підрядних робіт безпосередньо із [PERSON] . Доводи відповідача [PERSON] , що провадження у справі підлягає закриттю з тієї підстави, що надана розписка від 05 березня 2019 року про отримання від 300 000,00 грн. засвідчує, виконання господарського зобов`язання з оплати грошових коштів за договором та специфікацією і свідчить про наявність господарських правовідносин між позивачем та відповідачем, також не заслуговують на увагу. Оскільки, 05 березня 2019 року позивачка передала [PERSON] свої особисті грошові кошти в сумі 300 000, 00 грн (триста тисяч гривень). Ці грошові кошти є її особистими власними заощадженнями, вони не належать і не могли належати ТОВ «Науково-виробниче підприємство "Яциново-Слобідський кар`єр піску». Позивачка не була і не є директором ТОВ «Науково-виробниче підприємство "Яциново- Слобідський кар`єр піску», у неї були відсутні повноваження вчиняти від імені ТОВ «Науково- виробниче підприємство "Яциново- Слобідський кар`єр піску» будь-які юридичні дії, спрямовані на виконання договору підряду №201218 від 20 грудня 2018 року. Відповідач, [PERSON] отримав вказані грошові кошти в сумі 300 000,00 грн. не як директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Бабич дизайн», а як фізична особа [PERSON] , про що він власноручно зазначив у вказаній розписці. Крім того, відповідач [PERSON] не здійснив оприбуткування готівки в сумі 300 000,00 грн. в касі ТОВ «Бабич дизайн» в день її надходження, як це передбачено пунктом 11 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ 29.12.2017 № 148. Після отримання грошових коштів [PERSON] як директор ТОВ «Бабич дизайн» не вчинив жодної дії, спрямованої на виконання договору підряду № 201218 від 20.12.2018. оскільки станом на момент подання позову і на даний час договірні зобов`язання ТОВ «Бабич дизайн» перед ТОВ «Науково-виробниче підприємство "Яциново - Слобідський кар`єр піску» залишаються невиконаними. Вищезазначене спростовує твердження відповідача [PERSON] про те, що грошові кошти в сумі 300 000,00 грн., які передала позивачка 05 березня 2019 року, є авансовим платежем згідно договору поставки від 29.12.2018, укладеного між ТОВ «Бабич дизайн» та ТОВ «Науково- виробниче підприємство "Яциново-Слобідський кар`єр піску», по специфікації № 1. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, особисті грошові кошти позивачки в сумі 300 000 грн., отримані відповідачем [PERSON] 05.03.2019. є безпідставно набутим майном, яке останній зобов`язаний повернути згідно статті 1212 ЦК України. Згідно частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Як передбачено частинами 1-2 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI). Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Посилання відповідача [PERSON] на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 359/10663/18 є недоречним, оскільки у вказаній справі позовні вимоги виникли із договору позики та купівлі-продажу корпоративних прав, в той час як предметом даного позову є повернення безпідставно набутих грошових коштів (кондикція). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». З огляду вищенаведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved