Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON]про стягнення боргу за договором про іпотечний борг № 03-2/131 від 26 лютого 2008 року в сумі 520976.34 гривень, з яких: за кредитом 387888.68 гривень; за відсотками - 105424.77 гривень, пеня - 27662.89 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.12.2012 р. між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір про відступлення прав вимоги. Внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме TOB «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора стягувача за договором про іпотечний борг № 03-2/131 від 26 лютого 2008 року, позичальником згідно якого є [PERSON] Відповідач [PERSON], відповідно до умов договором про іпотечний борг зобов»язувалася в порядку на та умовах визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачувані платежі в сумі, строки та на умовах, що передбаченні договором та графіком погашення кредиту. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» з яким відповідач уклав договір кредиту свої зобов»язання за договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у сумі 60000 доларів США. Проте, в порушення умов договору, відповідач свої зобов»язання належним чином не виконала в результаті чого утворилася прострочена заборгованість. На виконання умов договору відповідачеві була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, проте [PERSON] зазначену вимогу виконано не було. Уточнивши позовні вимоги позивач просить стягнути із відповідача [PERSON] 1152954,49 гривень заборгованості за договором про іпотечний борг №03-2/131 від 26 лютого 2008 року . Відповідач [PERSON]звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання недійсним п.1.1, 1.2 Договору про іпотечний борг №03-2/131 від 26.02.2008 року укладеного між ЗАТ «Промінвестбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», та [PERSON], посилаючись на те, що в укладеному договорі відсутні істотні умови щодо умов виконання зобов»язання кредитодавця надати грошові кошти (кредит) позичальникові. Крім того, 26.02.2008 року сторони договору про іпотечний борг не визначили та не узгодили у письмовій формі порядку надання кредиту відповідно до норм цивільного законодавства та нормативно - правових актів НБУ. В договорі про іпотечний борг не зазначено, що відповідач є уповноваженим банком на здійснення валютних операцій та дана інформація не була надана відповідачу. Станом на дату підписання договору, ЗАТ «Промінвестбанк» не був уповноваженим банком з надання кредиту фізичній особі іноземною валютою. В договорі про іпотечний борг не зазначено про відкриття банківського (поточного) рахунку, який повинен був бути відкритий з метою зарахування на нього суми наданого кредиту. Представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просить позов задовольнити. З приводу задоволення зустрічного позову заперечив. Відповідач [PERSON] первісного позову не визнав. Зустрічні позовні вимоги підтримав та просить задовольнити з мотивів викладених в зустрічній позовній заяві. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. 26.02.2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» та [PERSON] укладено договір про іпотечний борг № 03-2/131, відповідно до п.2.1, п.2.2 якого банк надає позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в сумі 60000 доларів США, зі сплатою 13% річних у валюті кредиту, з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків за ним - не пізніше 23.02.2018 року . У разі несвоєчасної сплати відсотків за користування кредитом відповідно до п.3.3 цього договору, датою остаточного повернення всіх коштів за кредитом є шістдесятий календарний день від дня нарахування відсотків, що не сплачені у встановлений цим договором строк, але не пізніше дати кінцевого терміну повернення кредиту та відсотків за ним. Відповідно до договору про іпотечний борг № 03-2/131 від 26.02.2008 року, кредит надається позичальнику для придбання нежитлового приміщення. Відповідно до п.5.2.1, п.5.2.3 договору про іпотечний борг № 03-2/131 від 26.02.2008 року, позичальник зобов»язався, використати кредит згідно п.п.1.2 та п.п.2.5 даного договору і погасити заборгованість по кредиту та процентах перед банком відповідно до розробленого графіку погашення (додаток №1 до Договору) на позичковий рахунок, відкритий банком в філії «Відділення Промінвестбанку в м.Тернопіль» шляхом перерахування коштів з особистого вкладного ( депозитного) рахунку; переказами через пошту; готівкою; іншими шляхами, передбаченими законодавством. Своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та процентами за неправомірне користування кредитом, суми неустойки і збитків в порядку, передбаченому цим договором. 17.12.2012 р. між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» та фізичними особами. Згідно вказаного договору ТзОВ «Кредитні ініціативи» набуло усіх прав вимоги по відступленим кредитним договорам, в тому числі й по договору про іпотечний борг № 03-2/131 від 26.02.2008 року, який був укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» та [PERSON], включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій. Відповідач не належно виконує взяті на себе зобов»язання за договором про іпотечний борг № 03-2/131 від 26.02.2008 року, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 01.02.2016 р., згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем в сумі 45116.59 доларів США, що еквівалентно 1152954,49 гривень. Відповідно до п.6.2 договору про іпотечний борг № 03-2/131 від 26.02.2008 року, за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом та /чи процентів за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, та нараховується щоденно. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ч. 3 ст. 549 ЦК України). Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін ( ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань"). Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. При цьому ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня. Відповідно до п.5.3.2 договору про іпотечний борг № 03-2/131 від 26.02.2008 року, про необхідність дострокової сплати суми заборгованості за цим договором з вищевказаних підстав банк зобов»язаний письмово повідомити позичальника протягом 15 днів до вчинення необхідних дій по примусовому стягненню коштів . 24.10.2014 р. листом за вих.№1511-34 ТОВ «Кредитні ініціативи» надіслало відповідачу [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредитних коштів за договором про іпотечний борг № 03-2/131 від 26.02.2008 року права вимоги за яким були відступлені ТОВ «Кредитні ініціативи» надавши відповідачу, відповідно до умов кредитного договору, строк до 30 днів з дати отримання вимоги, достроково повернути кредит, сплативши нараховані проценти за користування кредитом та штраф/пеню, проте вказані вимоги - попередження залишені відповідачем без відповіді та погашення повних сум заборгованості. Згідно ч. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. За даних обставин, суд приходить до висновку, що має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, а позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до задоволення, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за договором про іпотечний борг № 03-2/131 від 26.02.2008 рокув розмірі 1152954,49 гривень Як зазначено вище, кредит ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» та [PERSON] надавався відповідачу в іноземній валюті, а саме в доларах США. Судом встановлено, що на момент укладення спірного кредитного договору не існувало заборони позивачу отримати кредитні кошти в іншій валюті, наприклад в гривні. Позивач сам обрав ті умови кредитування, які він вважав вигіднішими для себе та висловлював тим самим можливість виконання взятих на себе зобов'язань. Грошові кошти повинні бути повернуті в тій самій валюті, в якій і одержані та в кількості, що відповідає умовам Кредитного договору разом з нарахованими процентами у валюті зобов'язання та іншими платежами. За положеннями статті 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 Цивільного кодексу України, використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобов"язаннями допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 р. № 15-93 та Закон України "Про банки та банківську діяльність", на підставі яких діяв банк при укладенні кредитного договору. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність", кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент, а статтями 47, 49 даного закону визначено, що банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, на підставі банківської ліцензії. Згідно ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України; операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями. Відповідно до вищевказаної ст. 5 Декрету КМУ, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання дозволу НБУ на операції, пов'язані з іноземною валютою. Отже, надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечило вимогам чинного на той час законодавства України. На час укладення спірного кредитного договору чинним законодавством не було установлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. За відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов'язані з іноземною валютою. Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлювався також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.07.2001 р. № 275 (яке було чинне на час виникнення спірних правовідносин), у п. 5.3 зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в зазначеному Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Згідно п. 2.3 вищевказаного Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівковою іноземною валютою та чеками (купівля, продаж, обмін, прийняття на інкасо), що здійснюються в касах і пунктах обміну іноземної валюти банків; операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; ведення кореспондентських рахунків банків (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті; відкриття кореспондентських рахунків у банках (нерезидентах) в іноземній валюті та здійснення операцій за ними; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. Отже, з вищенаведеного вбачається, що банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями станом на час укладення з позивачем кредитного договору мали право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. Банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України - в іноземній валюті. Судом встановлено, що на момент укладення спірного кредитного договору ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» мало банківську ліцензію Національного банку України та Дозвіл, які надають ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» право здійснювати всі види валютних операцій, в тому числі щодо надання кредитів та здійснення оплати за користування кредитів в іноземній валюті, що не заперечується відповідачем. Згідно ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. У п.10 правового висновку в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Таким чином, на підставі вищезазначених нормативно-правових актів України дозволяє зробити висновок, що надання Банком кредиту в іноземній валюті та поверненні позичальником такого кредиту здійснюється на підставі генеральної ліцензії на здійсненні валютних операцій, виданої Банку НБУ, та не потребує отримання Банком чи позичальником індивідуальної ліцензії на операцію з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, та операцію з використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. У зв"язку з цим порушення діючого законодавства банком щодо видачі позивачу кредитних коштів в іноземній валюті не вбачається. Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним.( п.13 правового висновку в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин») Отже, спірний договір про іпотечний борг укладений 26.02.2008 р., а саме до набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", який забороняє укладення споживчих договорів у іноземній валюті, додатково стверджує правомірність дій банку щодо укладення вказаного кредитного договору у іноземній валюті. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.( ч.1 ст.215 ЦК України). Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, в судовому засіданні не встановлено, що відповідач в момент вчинення правочину не додержувався вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, тому відсутні підстави для визнання укладеного сторонами договору недійсним. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статті 10, 11 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог. Крім того, твердження відповідача про те, що договір відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» вважається укладеним з моменту оплати коштів, судом до уваги не береться, оскільки відповідно до п.16.2 договору, даний договір набуває чинності в дату його належного оформлення : підписання сторонами та скріпленням відбитків печаток сторін. З урахуванням викладених вище положень договору кредиту, норм законодавства та того факту, що суду не представлено доказів того, що зміст кредитного договору суперечить актам цивільного законодавства, тому суд після всебічного, повного дослідження й оцінки всіх наданих сторонами доказів в їх сукупності і взаємозв'язку приходить до висновку, що наведенні відповідачем обставини в обґрунтування недійсності кредитного договору не доведенні і як наслідок не заслуговують на увагу, тому у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним укладеного сторонами кредитного договору слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю. Крім того, із відповідача в користь позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України, слід стягнути 13133,67 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved