Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] в грудні 2013 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що з червня 2003 року [PERSON] разом із [PERSON] на партнерських засадах орендували під офіс приміщення в [ADDRESS] 22 березня 2010 року приїхавши разом з [PERSON] до вказаного приміщення, піднявшись на 4-й поверх вони побачили, як із нього виходить [PERSON], який працює в інституті на посаді лаборанта, а за ним [PERSON], який почав замикати двері офісу. На прохання [PERSON] не зачиняти, оскільки їй необхідно забрати речі, він не пояснюючи нічого швидко зачинив двері та побіг по сходах вниз. Відчинити двері самостійно своїми ключами позивачка не могла, оскільки на вхідних дверях офісу [PERSON] були змінені замки. [PERSON] запитала [PERSON] що трапилось, чому змінені замки на дверях офісу та куди побіг [PERSON], на що останній грубо відповів, що йому нічого не відомо та це його не стосується. У пошуках [PERSON], [PERSON] підійшовши до другого поверху попросила [PERSON] спуститися на перший поверх, а вона тим часом огляне другий поверх. В коридорі другого поверху стояли шафи, тумби та інші офісні речі. Зробивши кілька кроків по коридору вона заглянула за шафу та побачила, як [PERSON] віддає свою куртку [PERSON], щоб той тікав. Позивач закричала [PERSON]: "[PERSON] вони тут!" тоді із за шафи на неї кинувся [PERSON] та наніс декілька ударів кулаком по голові, від чого вона впала на підлогу. Продовжуючи свої протиправні дії [PERSON] став наности їй удари ногами по животу та іншим частинам тіла. Закриваючись руками від ударів, позивач почала кричати та кликати на допомогу. Почувши крики на допомогу прибіг [PERSON] та відтягнув [PERSON] від [PERSON] Коли позивач почала підніматись на ноги після побиття її [PERSON], до неї підбіг [PERSON] та безпричинно, нічого не кажучи, почав наносити їй удари кулаками по голові, від чого вона знову впала на підлогу. Побачивши, що [PERSON] б'є [PERSON], [PERSON], підбіг та ухвативши [PERSON] за руки відтягнув його від неї. [PERSON] та [PERSON] втекли з місця події, а позивач викликала працівників міліції. Під час зазначеної події [PERSON] була одягнута в шкіряний плащ коричневого кольору, який було пошкоджено, а саме порвано в багатьох частинах, під час вищезазначених обставинах. Вартість плаща складає 4000,00 грн. Потім позивач відчула, що від нанесених ударів відповідачів у неї почалось запаморочення в голові та сильні болі в області грудей. Від побиття та забоїв [PERSON] стало зле, в зв"язку з чим швидкою медичною допомогою останню було доставлено у 2-гу міську лікарню з нервовим стресом та гіпертонічним кризом. Спричинені тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров'я. Під час лікування позивачем було витрачено на придбання ліків та лікарських засобів 9541 грн. 12 коп., що визначено позивачем як загальна вартість спричиненої матеріальної шкоди та включає вартість пошкодженого плаща. Окрім матеріальної шкоди позивачу було завдано і моральну шкоду неправомірними діями відповідачів, оскільки вона зазнала фізичного болю, було завдано тілесних ушкоджень, було порушено нормальний спосіб життя, оскільки була змушена докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав, для лікування у закладі охорони здоров'я. Завдану моральну шкоду оцінює у 20000 гривень. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, просили суд постановити рішення про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 9541 грн. та моральну шкоду в сумі 20000,00 грн., а також понесені нею судові витрати. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в завязку з безпідставністю даного позову. Відповідач пояснив, що позивач сама неодноразово погрожувала відповідачу, про що він звертався до правоохоронних органів, тілесних ушкоджень він не заподіював, а позивач винна йому кошти від спільної господарської діяльності. Також просили застосувати строки позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, пояснив, що він є необґрунтованим і надуманим, та даний конфлікт було спровоковано самою позивачкою, ніяких тілесних ушкоджень їй завдано не було. Свідок [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що їм відомо про суперечку між сторонами. Однак дані свідки не могли належним чином пояснити обставини можливої бійки та можливого заподіяння позивачу тілесних ушкоджень і спричинення шкоди. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, судом встановлено, що в грудні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги було мотивовано тим, що у зв"язку із протиправними діями відповідачів, 22.03.2010 року позивачу було завдано останніми тілесних пошкоджень, що потягли за собою необхідність відновлення стану здоров"я. Під час лікування нею було витрачено на придбання ліків та лікарських засобів 9451,12 грн., разом із пошкодженим плащем. Також завдано моральну шкоду, яку оцінює в 20000,00 грн. Зазаначає, що [PERSON] наніс їй удари руками і ногами по голові, животу та по іншим частинам тіла ногами, а [PERSON] наніс удари по голові руками, у зв"язку із чим в неї почалось запаморочення в голові та сильні болі в області грудей. З наданих матеріалів справи вбачається, що 22.03.2010 року [PERSON] звернулась до МКЛ ШМД із забоєм м"якої тканини голови, гіпертонічною хворобою (а.с 6), відвідувала невролога 15.07.2010 року (а.с. 7), Вінницьку обласну психоневрологірну лікарню ім. О.І. Ющенка 12.07.2010 року (а.с. 8), 24.03.2010 року була на консультації в Науково-дослідному інституті реабілітації інвалідів (а.с. 9), 09.02.2012 року та 20.05.2013 року записувалась до клубу "FitCurves" для отримання фізкультуро-оздоровчих послуг (а.с. 12-16). [PERSON] зазначала, що у зв"язку із завданням їй тілесних ушкоджень, їй було порвано шкіряний плащ, згідно справки ФОП [PERSON], його вартість становить 3800-4000 грн., ремонту він не підлягає, вартість якого ставить у відшкодування матеріальної шкоди (а.с. 17). Відповідно до висновку експерта № 3093 від 05.02.2013 року, згідно "Акту судово-медичного обстеження" № 544 від 23.03. - 02.04.2010 р.р., у [PERSON] було виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців в потилично-скроневій ділянці зліва, на тильній поверхні лівої кисті, забою м"яких тканин ділянки лівого колінного суглобу; вищевказані тілесні ушкодження належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності могли бути спричинені в строк, вказаний в ухвалі суду від 22.03.2010 року; характер і локалізація виявлених у [PERSON] тілесних ушкоджень за механізмом утворення узгоджується з обставинами, відображеними у "позовній заяві" [PERSON]: "….[PERSON] наніс мені сильний удар по голові, від якого я відчула сильний фізичний біль... Я впала на підлогу… [PERSON] почав знову наносити побої і мордування, ногами по животу, рукам, ногам… [PERSON] почав наносити удари по голові, від яких я впала на підлогу…" (а.с. 18-19). Згідно листа Ленінського районного відділу міліції від 29.10.2010 року на заяву [PERSON] від 22.03.2010 року щодо прийняття мір до [PERSON], встановлено, що тілесні ушкодження отримані [PERSON] відносяться до легких тілесних, тому мають в основі цивільно-правові особисті неприязні відносини, які в свою чергу вирішуються в судовому порядку. 27.10.2010 року працівниками райвідділу на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (відсутність складу злочину) прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с. 42). Згідно постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.04.2011 року по справі № 1-296/2011 за скаргою [PERSON] по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] та [PERSON] по факту нанесення [PERSON] легких тілесних ушкоджень за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, було відмовлено (а.с. 38). Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 23.09.2011 року по справі № 1-196/2011 клопотання [PERSON] про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.04.2011 року відмовлено (а.с. 39). Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.05.2012 року по справі № 212/62/2012 апеляцію [PERSON] на постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.04.2012 року було залишено без розгляду (а.с. 40). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування шкоди залишено без розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. На виконання припису ч. 1 ст. 60 ЦПК України, позивачем не доведено належними та допустимими доказами спричинення матеріальної шкоди, отриманої в результаті протиправних дій відповідачів та з їх вини. Крім того, згідно вищезазначених постанов суду (а.с. 38-41) та вказаного листа районного ВМ (а.с. 42) вина та протиправність дій відповідачів в спричиненні тілесних ушкоджень позивачу не підтверджена. За таких обставин, позовні вимоги про відшкодування відповідачами матеріальної шкоди в сумі 9541 грн. задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд вважає наступне. Як встановлено в судовому засіданні, позивач на обґрунтування моральної шкоди посилається на те, що їй було завдано фізичного болю, тілесних ушкоджень, було порушено нормальний спосіб життя та вона була змушена лікуватись. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У п. 5 постанови № 4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З наданих позивачем доказів не вбачається, що внаслідок саме неправомірних дій відповідачів позивач зазнала моральної шкоди, оскільки між шкодою та діями відповідачів немає прямого причинного зв'язку, а всі докази ґрунтуються на припущеннях самої позивачки. Таким чином, зважаючи на відсутність вини відповідачів, відсутності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів та наслідками для позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог в частині стягнення матеріальної і моральної шкоди. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що оскільки в порушенні кримінальної справи відмовлено з реабілітуючих підстав, відсутні преюдиційні передумови для відшкодування матеріальної і моральної шкоди. При цьому не може бути підставою для задоволення позову пояснення позивача та свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд не знаходить підстав щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної та моральної шкоди, оскільки, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо заподіяння шкоди відповідачами, тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Суд вважає, що в зв'язку з відмовою в задоволенні позову з підстав його безпідставності та необґрунтованості не вбачається підстав для застосування строків позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed