Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

08 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що в червні 2015 року мав намір придбати легковий автомобіль. На сайті в інтернеті він побачив оголошення, що продається автомобіль ВАЗ 21093 в м.Рівне. Він зацікавився даною пропозицією та запропонував своєму рідному дядьку, який проживає у м.Рівне, подивитися стан даного автомобіля, перевірити документи та передав йому 100 доларів для авансу. Зателефонувавши за вказаним в оголошенні номером телефону, дядько домовився про зустріч, взявши з собою знайомого чоловіка, котрий добре розуміється в автомобілях. Зустрівшись із продавцем, як пізніше стало відомо, що це був [PERSON], останній сказав, що він являється власником автомобіля, пред"явив технічний паспорт та страховку на ім"я [PERSON] та надав довідки, про те, що автомобіль не перебуває у розшуку та заставі. Ніхто не перевіряв даного громадянина, вважаючи його власником автомобіля. Переконавшись, що автомобіль в задовільному технічному стані, його дядько передав продавцю 100 доларів США. В кінці червня 2015 року, він приїхав до м.Рівне, щоб оформити і купити автомобіль. Псевдовласник, а саме [PERSON] сказав, що в черзі довго стояти і суботній день короткий та запропонував йому переоформити\~ автомобіль у понеділок через своїх знайомих, проте, для переоформлення автомобіля необхідно надати 2000 доларів США. На дану пропозицію він погодився та надав зазначені кошти. У вересні 2015 року працівниками поліції, був вилучений автомобіль ВАЗ21093, шасі ХТА210930S1727499, д.н.з ВК6491ВМ, який йому продав [PERSON] Як виявилося, дійсним власником автомобіля був [PERSON], який не мав наміру продавати автомобіль і нікому не надавав такого права. Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2016 року у справі про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.190 КК України, [PERSON] було визнано потерпілим та було зобов"язано передати йому автомобіль ВАЗ21093, шасі ХТА210930S1727499, д.н.з ВК6491ВМ. Вирок набрав законної сили і працівниками поліції м.Рівне даний автомобіль був переданий [PERSON]. В ході досудового розслідування було встановлено, що [PERSON] передав в оренду свій автомобіль ВАЗ21093, шасі ХТА210930S1727499, д.н.з ВК6491ВМ [PERSON], без права продажу. В лютому 2015 року [PERSON] незаконного розпорядився вказаним автомобілем, продавши його [PERSON] за 500 доларів США, що стверджується розпискою [PERSON] від 10 лютого 2015 року про передачу транспортного засобу, виданою на ім"я [PERSON]. В подальшому [PERSON], без відома власника [PERSON] знімає з обліку транспортний засіб ВАЗ21093, шасі ХТА210930S1727499, д.н.з ВК6491ВМ в центрі надання послуг, пов"язаних з використанням транспортних засобів та обслуговування у м.Рівне та самостійно перереєстровує його на нього, проте як слідує із висновку експерта, підпис у заяві для оформлення автомобіля, отримання нових номерів, зроблено не ним, а іншою особою. Вважає, що внаслідок незаконних дій [PERSON], а також протиправних дій [PERSON] йому заподіяно майнову шкоду в розмірі 60800 грн. (2100 доларів США*28 грн.=58800 грн. + 2000 грн.). Крім того, вважає, що моральні збитки він отримав від обох відповідачів, оскільки [PERSON] ввів в оману [PERSON], який в свою чергу не звернувся до правоохоронних органів, а навпаки ввів в оману і його і працівників центру надання послуг. Без погодження із власником, без його участі, [PERSON] провів перереєстрацію автомобіля з [PERSON] на нього, отримав кошти та незаконно передав йому чужий автомобіль, який згодом було відібрано по вироку суду від 09 червня 2016 року. Вказує, що зміни у його житті через дії відповідачів є істотними, які полягають у тривалості негативних наслідків поспіль трьох років, з того моменту, коли він довідався, що втратив автомобіль, тобто довготривалість наслідків. А тому просить стягнути з [PERSON] на його користь 6080 грн., а з [PERSON] 3040 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 18 жовтня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14 листопада 2018 року з повідомленям (викликом) сторін. Надано сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді та заперечень. Судові засідання 14 листопада 2018 року та 05 грудня 2018 року були відкладені у зв"язку із неявкою відповідачів. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання повторно не з"явилися, жодних заяв чи клопотань від них не надходило. Враховуючи, що відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідачі відзив не подали, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність відповідачів за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Заслухавши виступ представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль ВАЗ21093, шасі ХТА210930S1727499, д.н.з ВК6491ВМ, червоного кольору, 30 червня 2015 року зареєстровано на [PERSON]. Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком два роки шість місяців. На підставі ст.75 КК України [PERSON] від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов'язків: повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання. Стягнуто з [PERSON] на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 393,12 грн. Речовий доказ: автомобіль марки ВАЗ-21093, червоного кольору, шасі ХТА210930S1727499, д.н.з ВК6491ВМ повернуто [PERSON]. У даному кримінальному провадженні [PERSON] визнаний потерпілим. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов"язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вказаним вироком встановлено, що [PERSON], в лютому 2015 року, в денну пору доби, точної дати не встановлено, користуючись довірливими відносинами з потерпілим [PERSON], які склалися в ході експлуатації належного на праві власності потерпілому автомобіля марки ВАЗ-21093, червоного кольору, шасі ХТА210930S1727499, д.н.з ВК6491ВМ, діючи повторно з корисливих мотивів, ввівши в оману потерпілого, шляхом зловживання його довірою, вдаючи свої дії як такі, що здійснюються в інтересах [PERSON], відчужив належний йому автомобіль марки ВАЗ 21093 на користь [PERSON], а грошові кошти в розмірі 500 доларів США, які отримав за продаж автомобіля власнику не повернув та використав на власні потреби, чим завдав потерпілому майнової шкоди на загальну суму 51023 гривень. Потерпілий [PERSON] суду показав, що з кінця літа 2014 року належний йому на праві власності автомобіль ВАЗ 21093 на той час державний номер [NUMBER] за їх спільною домовленістю [PERSON] використовував як таксі. На зароблені від таксування кошти [PERSON] ремонтував автомобіль. В січні 2015 року [PERSON] повідомив [PERSON], що знайшов іншу роботу, і якщо автомобіль не продати він буде руйнуватися. Вони разом домовилися що [PERSON] дасть оголошення з приводу продажу автомобіля, а коли будуть реальні покупці організує зустріч з [PERSON] Потерпілий довіряв [PERSON] і тривалий час не цікавився автомобілем. В кінці серпня 2015 року на вимогу [PERSON] передати автомобіль, [PERSON] повідомив, що автомобіль знаходиться на стоянці в м. Рівне на вул. Коновальця ТЦ "Арсен". Не виявивши автомобіля на стоянці, [PERSON] звернувся в правоохоронні органи з заявою про викрадення автомобіля. [PERSON] не давав дозволу [PERSON] продавати автомобіль, про завдаток який отримав [PERSON] потерпілий дізнався коли з"ясував, що автомобіль на стоянці відсутній. Свідок [PERSON] в суді показав, що в лютому 2015 року прочитав оголошення про продаж за 1200 дол. США автомобіля ВАЗ 21093, тоді ж домовився подивитися автомобіль. На вул. Коновальця біля ТРК "Арсен" в м. Рівне на стоянці автомобіль йому показав [PERSON], повідомивши, що автомобіль оформлений на його товариша [PERSON] і проблем з переоформленням не буде. Машина була в незадовільному стані, потребувала ремонту. Тоді [PERSON] сказав, що продасть автомобіль дешевше за 600 дол. США. Після цього [PERSON] передав [PERSON] ключі, техпаспорт, страховку на автомобіль, а [PERSON] передав [PERSON] 500 дол. США і отримав від нього розписку. Решту 100 дол. США [PERSON] мав передати [PERSON] після того, як з Польщі приїде власник і вони переоформлять автомобіль. [PERSON] відремонтував автомобіль. Всі спроби розшукати власника автомобіля [PERSON] та [PERSON] виявилися марними. В кінці червня 2015 року [PERSON] продав автомобіль [PERSON] за 2000 дол. США. Свідок [PERSON] суду показав, що в кінці червня 2015 року автомобіль ВАЗ 21093 йому продав [PERSON] за 2000 дол. США. Участі в переоформлені автомобіля він не приймав. На той час думав, що автомобіль продає власник [PERSON] Згідно висновку експерта №175 від 26 червня 2018 року встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі "Зміст заяви перевірив(ла)" [PERSON]. Заяви [PERSON] №67065151 від 30.06.2015 про перереєстрацію автомобіля ВАЗ 21093 № кузова ХТА210930S1727499, 1995 року випуску - ймовірно виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] в графі "(підпис)". Заяви [PERSON] про видачу державних номерних знаків бувших у використанні від 30.06.2015 - йморівно виконаний не [PERSON], а іншою особою. Рукописний текст граф "Прізвище_Ім"я_По-батькові_Домашня адреса_", під словом "зв"язку", в графі "_"_2015р.. Заяви [PERSON] про видачу державних номерних знаків бувших у використанні від 30.06.2015 - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] в графі "Зазначений транспортний засіб (складову частину, що має ідентифікаційні номери) одержав (підпис) Довідки-рахунку з серійним номером ААЕ№131299 від 27.06.2015 - ймовірно виконаний не [PERSON], а іншою особою. З дослідженого судом відеозапису фіксування кримінального провадження відносно [PERSON] вбачається, що свідок [PERSON] надав покази, що саме він був ініціатором переоформлення автомобіля з [PERSON] на [PERSON] та саме він передав виготовлені на [PERSON] документи та номера (IMG_1483, 06.40 хв. відтворення). Свідок [PERSON] надав суду покази, що переоформлені на нього документи на автомобіль, він отримав у вересні 2015 року від [PERSON] (IMG_1484. 06.00 хв. відтворення). Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Наведені положення цивільного законодавства повністю узгоджується з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року № 6, згідно з яким передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв"язок та є вина зазначеної особи. З матеріалів справи вбачається, що винними діями відповідача [PERSON] завдано шкоду [PERSON], у сумі 60800 гривень (2100 доларів США*28 грн.=58800 грн. + 2000 грн.), а тому\~ суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 60800 гривень матеріальної шкоди. Вирішуючи питання про спричинення моральної шкоди, суд виходить з вимог ч.1 ст.23 ЦК України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, що передбачено ч.1 ст.1167 ЦК України. Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз"яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає доведеним, що діями відповідачів позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у порушенні його звичайного укладу життя, фізичних і душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв"язку із протиправною поведінкою відповідачів щодо нього. Враховуючи всі обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved