Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2), [PERSON] (далі - відповідач 3) про звернення стягнення на предмет іпотеки. В подальшому, протокольною ухвалою суду від 22.12.2017 року судом було прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог (т. 1 а.с. 228), відповідно до якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №56427 від 07.06.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. та зареєстровано в реєстрі за №2722, в рахунок погашення заборгованості в розмірі 29 623,49 доларів США, а саме на нерухоме майно - квартиру загальною площею - 45,80 кв.м., житловою - 29,50 кв.м. за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON]; встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Експерт+» згідно звіту про оцінку майна від 02.08.2017 року у розмірі - 763 140 грн.; стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (в подальшому повне найменування позивача було змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та відповідачем 1 було укладено договір про надання кредиту № 11166466000, відповідно до умов якого банк надав кредит в іноземній валюті в сумі 25 000 доларів США, у формі поновлюваної кредитної лінії, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 07.06.2017р. згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13,2% річних. 09 лютого 2009р. між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, умовами якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтет ний платіж в розмірі 290 доларів США, із строком сплати 25-го числа кожного місяця, відсоткову ставку 15. 2 % річних, змінено кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 07.06.2027 року. Для забезпечення виконання зобов'язання відповідачем-1 кредитним договором, між позивачем та відповідачем 1 - [PERSON], відповідачем 2 - [PERSON] та відповідачем 3 - [PERSON] було укладено Договір Іпотеки № 56427 від 07 червня 2007 року, предметом якого стала квартира загальною площею - 45,80 кв.м., житловою - 29,50 кв.м. за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачам. 18.02.2009 року між позивачем та відповідачами укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору Іпотеки №56427 від 07 червня 2007 року, відповідно до якого, внесені зміни до п. 1.2 Договору Іпотеки. Відповідач 1 не здійснює платежів для погашення кредиту та відсотків, чим порушує взяті на себе зобов'язання, а тому позивач звернувся до суду даним позовом. У запереченнях проти позову представник відповідача 1 просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, вказує на відсутність в матеріалах справи кредитного договору, відсутність в кредитному договорі положення про інфляційне застереження, ненадання позивачем звіту про оцінку предмета іпотеки. Крім того, вказав на необхідність відмови в даному позові на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених позовній заяві, та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача 1 заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просила суд відмовити в їх задоволенні. Відповідач 2 та відповідач 3 в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі зазначено, враховуючи те, що відповідачів було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, вони не повідомили про причини своєї неявки, а також те, що це не перша їх неявка, суд ухвалив розглянути справу у їх відсутності. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Гуменюк А.І. від 03.04.2015 року було відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. 22.11.2017 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою судді від 23.11.2017 року дану справу призначено до розгляду у судовому засіданні. Як відомо, з 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Протокольною ухвалою суду від 22.12.2017 року ухвалено провести підготовче судове засідання, прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог та долучено до матеріалів справи звіт про оцінку майна. Ухвалою суду від 27.03.2018 року та протокольною ухвалою суду від 04.06.2018 року відкладено проведення підготовчого судового засідання у даній справі. Протокольною ухвалою суду від 05.09.2018 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судовий розгляд по суті. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 07 червня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» (в подальшому позивачем змінено назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11166466000 (далі - Кредитний договір) (т. 1 а.с. 6-9), за умовами якого Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 25 000 доларів США у вигляді одного траншу, термін повернення кредиту - до 07 червня 2017 року, відсоткова ставка за користування кредитними коштами - 13, 2 % річних за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, після закінчення цього строку та кожного наступного місяця розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору (п.п.1.1., 1.2., 1.3. Кредитного договору). Цільове призначення кредиту - для особистих потреб Позичальника, під заставу двокімнатної квартири заг.площею 45, 80 кв.м, житловою 29, 5 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (п. 1.4. Кредитного договору). Відповідно до 3.5.1. Кредитного договору, Позичальник зобов'язується використовувати кредит відповідно до цільового призначення, повернути суму кредиту, сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунок Банку в порядку та на умовах, передбачених Кредитним договором. Позичальник також зобов'язується достроково повернути Банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування Банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 Договору (пп. 3.5.3. Кредитного договору). Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору, за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена у іноземній валюті. 09 лютого 2009 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11166466000 від 07 червня 2007 року (т. 1 а.с. 10). Умовами Додаткової угоди № 1 змінено схему погашення кредиту. А саме Позичальник з дати підписання цієї Додаткової угоди зобов'язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу в розмірі 290 доларів США, день сплати ануїтетного платежу - 25 число кожного місяця строку кредитування, відсоткова ставка 15, 2 % річних, розмір ануїтетного платежу може змінюватись у випадку зміни процентної ставки відповідно до умов Договору (п. 2.1. Додаткової угоди). Згідно з п. 3.2. Додаткової угоди, кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 07 червня 2027 року. Окрім того, 07 червня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено Договір Іпотеки №56427, предметом якого стала квартира загальною площею - 45,80 кв.м., житловою - 29,50 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (далі - Договір Іпотеки) (т. 1 а.с. 11-12). 18.02.2009 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору Іпотеки №56427 від 07 червня 2007 року, відповідно до якого, внесені зміни до п. 1.2 Договору Іпотеки (т. 1 а.с. 13-14). Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином, а відповідач 1 порушив виконання зобов'язань. При цьому, п.п. 2.1.1, 2.1.2 Договору іпотеки визначене право Іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцями за Кредитним договором право задовольнити свої вимоги на рахунок предмета іпотеки у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами, у разі порушення Іпотекодавцями обов'язків право достроково вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором, а у разі невиконання вимоги - звернення стягнення на предмет іпотеки. П. 4.1. Договору Іпотеки передбачена можливість звернення стягнення Іпотекодержателем у випадках, зазначених в п.п. 2.1.1.-2.1.2 цього договору іпотеки на підставі рішення суду. В той же час, п. 5.1 Договору іпотеки визначено, що у разі настання обставин, визначених у п. 4.1 цього договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцям повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. При цьому, позивач звертався до відповідачів із вимогою в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про усунення порушення умов Кредитного договору від 07.06.2007 року та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 1 а.с. 15-16). У відповідності до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Пунктом 5.4. Договору іпотеки визначено, що у разі застосування права Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки як способу задоволення вимог Іпотекодержателя (абз. 3 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»), Іпотекодержатель реалізує норми ст. 38 Закону України «Про іпотеку» і повідомлення, про яку йдеться у п. 5.1., вважається повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу Предмета іпотеки. Згідно з Висновком оцінювача про вартість оцінюваного майна, складеного ТОВ «Експерт+» від 02.08.2017 року, ринкова вартість двокімнатної квартири [ADDRESS] склала 29 514,00 дол. США без ПДВ або 765 140,00 грн. без ПДВ (т. 1 а.с. 231-241, т. 2 а.с. 1-26). Відповідно до ст. 16 ЦК України, однією з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Так, відповідно до положень ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Законом України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Ст. 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (ст. 7 Закону України «Про іпотеку»). Ч. 1 ст. 33 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Умовами укладеного між сторонами Договору іпотеки від 07.06.2007 року обумовлено право позивача звернення стягнення на предмет іпотеки (Розділ 4 договору). Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). У відповідності до Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», предметом іпотеки згідно із положенням частини другої статті 5 Закону України "Про іпотеку" може виступати як нерухоме майно, зокрема, якщо його будівництво ще не завершено, але яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець при укладенні договору може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому, так і майнові права на нерухоме майно, які можуть бути відчужені іпотекодавцем і на які може бути звернено стягнення. При вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). В ході розгляду справи доказів на підтвердження факту погашення заборгованості відповідачами Розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. При цьому, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом встановлено, що відповідачі не виконують своїх зобов'язань за кредитним договором та вирішено стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу за договором про надання споживчого кредиту №11166466000 від 07 червня 2007 року всього в сумі - 21 783,38 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 18.09.2015 року становить 487 110 (чотириста вісімдесят сім тисяч сто десять) гривень 43 коп. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13.01.2016 року вказане рішення змінено шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частини рішення еквівалент суми заборгованості, яка підлягає стягненню солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк», в національній валюті України - гривні в розмірі 479 194,38 грн. Разом з тим, враховуючи позицію Верховного Суду (Великої Палати Верховного Суду) по справі № 235/3619/15-ц від 21.03.2018 року, зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону. Відповідно до ст. ст. 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначено в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася. З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень а сторони виконавчого провадження у разі незгоди з оцінкою мають право клопотати про її визначення в межах виконавчого провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку. За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Статтею 3 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборона на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). За приписом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач зобов'язання за Кредитним договором не виконав, а за Договором іпотеки та за вимогами законодавства передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі ігнорування вимоги позивача про погашення заборгованості, суд дійшов висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки на предмет іпотеки за договором іпотеки №56427 від 07.06.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. та зареєстровано в реєстрі за №2722, а саме на нерухоме майно - квартиру загальною площею - 45,80 кв.м., житловою - 29,50 кв.м. за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], в рахунок задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №11166466000 від 07.06.2007 року в сумі - 29 623 долари США 49 центів. Крім того, з урахуванням вимог ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України і визначена умовам договору можливість захисту порушених прав як звернення стягнення на предмет іпотеки, слід застосувати вказаний спосіб в рахунок погашення боргу в розмірі 29 623, 49 доларів США. Суд не знаходить в даному випадку ознак подвійного стягнення, оскільки сторонами не надано доказів реального вчинення виконавчих дій з виконання рішення суду від 18.09.2015 року про стягнення боргу. Інші доводи відповідача не спростовують правомірності вимог позивача про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки у цій справі. Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов»язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов»язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий,що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов»язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відтак, суд не знаходить за доцільне спростувати у вказаному рішенні кожному аргументу відповідача, оскільки по суті підстав для відмови в позові немає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує на користь позивача з відповідачів судовий збір по 1218 гривень 00 коп. з кожного Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: approved