Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Казенного підприємства "Південукргеологія", третя особа - Державна служба геології та надр України, з вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку виплати заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, які обґрунтувала тим, що 01.10.2012 року її було переведено на посаду інженера-лаборанта Комплексної геологічної експедиції «Кривбасгеологія», яка є структурним підрозділом Казенного підприємства "Південукргеологія" Державної служби геології та надр України. 01.01.2018 року позивач була переведена на посаду інженера-лаборанта Комплексної геологічної партії «Кривбасгеологія», де працює на теперішній час. Заборгованість по заробітній платі позивачу [PERSON] , згідно довідки від 15.08.2019 року № 01/12-423 Комплексної геологічної експедиції КП "Південукргеологія", яка є структурним підрозділом Казенного підприємства "Південукргеологія» з липня 2015 року по листопад 2016 року включно, складає 12276,90 гривень, та з урахуванням індексу споживчих цін і компенсації невиплаченого грошового доходу в розмірі 5237,45 гривень, разом загальна сума заборгованості складає 17514,35 гривень. Несплата нарахованої заробітної плати за вказаний період порушило звичайний життєвий уклад позивача, вона була змушена прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, матеріального забезпечення життя своєї сім`ї і близьких, що в свою чергу призвело до істотних моральних страждань. Тому позивач просить стягнути моральну шкоду в розмірі 20000 гривень. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. 04.05.2020 року ухвала про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 05.06.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач визнав заборгованість щодо виплати заробітної плати в сумі 12276,90 гривень за період з ня 2014 року по листопад 2016 року включно, та не має заперечень щодо стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 27409,49 гривень, при цьому не визнав позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 гривень, у зв`язку не доведеністю вказаної вимоги належними та достатніми доказами. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надсилав. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до трудової книжки на ім`я [PERSON] , позивача [PERSON] з 01.10.2012 року було переведено на посаду інженера-лаборанта Комплексної геологічної експедиції «Кривбасгеологія». 01.01.2018 року позивач була переведена на посаду інженера-лаборанта Комплексної\~геологічної партії\~«Кривбасгеологія»,\~де працює\~на теперішній\~час (а.с. 10). Згідно з наказу Казенного підприємства «Південукргелогія» № 37 від 10.06.2011 року було реорганізовано, шляхом зміни організаційно-правової форми, відокремлені підрозділи підприємства у безбалансові підрозділи прямого підпорядкування апарату управління підприємства, в такі терміни, зокрема Георозвідувальну експедицію «Кривбасгеологія» з 01.10.2011 року (а.с. 14). Наказом Казенного підприємства «Південукргелогія» № 79 від 01.11.2017 року змінено структуру підприємства, зокрема створено комплексну геологічну партію «Кривбасгеологія» (а.с. 15). Згідно довідки, наданої Казенним підприємством "Південукргеологія" від 15.08.2019 року № 01/12-423 заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] за 2015, 2016 роки складає 12276,90 грн., компенсація становить 5237,35 гривень (а.с. 11-12). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. У п. 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24\~грудня 1999\~року №\~13\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» роз`яснено,\~у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427 ( 1427-97-п ) (зі змінами, та доповненнями), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Статтею 1, 34 ЗУ «Про оплату праці» 24\~березня 1995\~року №\~108/95-ВР\~визначено,\~що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно статті 2\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до п. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Судом встановлено, що позивачка перебуває у трудових відносинах із відповідачем, останнім не заперечується факт невиплати заробітної плати позивачу. Відповідач скористався\~своїм правом\~визначеним ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України,\~якою передбачено,\~що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таке визнання позову не порушує вимог закону та відповідає фактичним розрахункам, які підлягають стягненню з відповідача в частині заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати. Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 12276,90 грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд вважає, що з Казенного підприємства "Південукргеологія" на користь [PERSON] підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати в розмірі 5237,45 грн., яка визнається відповідачем. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 5 пункту 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Заборгованість по заробітній платі в розмірі 12276,90 гривень та компенсація втрати частини заробітної плати в розмірі 5237,45 гривень визначена судом без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки такі утримання відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168\~Податкового кодексу\~України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, завданої [PERSON] невиплатою заробітної плати та враховуючи заперечення відповідача щодо стягнення моральної шкоди у зв`язку з порушенням позивачем строку для звернення до суду з такою вимогою, то суд не приймає її до уваги, оскільки вимога про стягнення моральної шкоди слідує саме з вимоги про стягнення заборгованості по\~заробітній платі,\~несплата якої призвела до значних душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, з огляду на таке. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що встановлено нормами ст. 257 ЦК України. Згідно статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Частиною 1 ст.\~233\~КЗпП України передбачені скорочені строки позовної давності для звернення працівника до суду: один місяць - у справах про звільнення; три місяці - щодо вирішення інших трудових спорів. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України у рішенні № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч. 2\~ст. 233 КЗпП України, у системному зв`язку із положеннями статей 1, 12\~Закону України\~«Про оплату\~праці» дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема і за час простою, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У силу вимог п. 13 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31.03.1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.\~237-1\~КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч. 3 ст.\~23\~ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи наведені положення законодавства, тривалість порушення права позивача на отримання заробітної плати, а саме з липня 2015 року по листопад 2016 року включно, розмір невиплаченої заробітної плати та необхідність позивача в судовому порядку відновлювати свої права, суд приходить до висновку про невідповідність заявленої суми моральної шкоди в розмірі 20000 гривень вимогам розумності та справедливості, і вважає за можливе задовольнити дану позовну вимогу в сумі 600,00 гривень. На думку суду вказана сума є достатньою для сприяння відновленню порушених прав позивачки. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України суд враховує, що позивачем заявлено про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. Оскільки від сплати судового збору за їх пред`явлення позивач звільнена, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 840,80 грн., а щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, до стягнення підлягає судовий збір в розмірі 1000 (100000*1/100) грн., який повинен бути пропорційний сумі задоволених вимог, а тому з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 970 грн., а з відповідача на користь держави - судовий збір в розмірі 30 грн.

Outcome: partial