Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що [INFO] року помер його батько-[PERSON]. 23 лютого 2011 року він звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. 14 березня 2011 року листом №74/02-14 с\\с 5 приватний нотаріус Кам"янського районного нотаріального округу [PERSON] повідомила, що заповіт від імені [PERSON] посвідчено 28.09.2010 року за реєстром №2915 на все майно на ім"я [PERSON], яка подала заяву про прийняття спадщини. Згодом йому вдалося ознайомитись із заповітом, який його батько склав 28 вересня 2010 року та реєстром для реєстрації нотаріальних дій, в якому був зареєстрований заповіт. Він вважає, що заповіт від 28.09.2010 року за реєстровим номером 2915 є нікчемним на підставі наступного. Підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. Законодавст вом встановлено, що заповіт посвідчується нотаріусом (статті 1247, 1248 ЦК України). Статтею 52 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії. Під посвідченням заповіту розуміється також і внесення запису про вчинену нотаріальну дію до реєстру для реєстрації нотаріальних дій та проставляння там свого підпису заповідачем. Під час ознайомлення його із заповітом та реєстром реєстрації нотаріальних дій ним було виявлено, що заповіт підписаний заповідачем, однак він значно відрізняється від підпису, що є у реєстрі. Тобто він вважає, що підпис, який виконаний у реєстрі, не є підписом його батька, а виконаний іншою особою, а тому слід визнати правочин недійсним. У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених вище. Представники відповідача проти позову заперечували в повному обсязі, мотивуючи тим, що заповіт укладений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений, зазначених у ст. 1257 ЦК України підстав нікчемності або недійсності заповіту в позовній заяві не наведено. Третя особа: приватний нотаріус Кам"янського районнго нотаріального округу [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що під час складання заповіту вона дотримувалась вимог, передбачених ст. 1247 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько позивача -[PERSON] (а.с.5). 23 лютого 2011 року [PERSON] звернувся із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с.6). 14 березня 2011 року листом №74/02-14 с\\с 5 приватний нотаріус Кам"янського районного нотаріального округу [PERSON] повідомила позивачу , що заповіт від імені [PERSON] посвідчено 28.09.2010 року за реєстром №2915 на все майно на ім"я [PERSON], яка подала заяву про прийняття спадщини(а.с.7). Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлюється законом, то він є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявнсті відповідного спору. Відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами. Судом встановлено, що заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кам"янського районного нотаріального округу 28 вересня 2010 року за реєстром №2915, укладений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Зазначених у ст. 1257 ЦК України підстав нікчемності або недійсності заповіту, який оспорюється, судом не встановлено. Згідно із ст. 52 Закону України "Про нотаріат" про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Відповідно до п. 7.17 Правил ведення нотаріального діловодства, де зазначається, що у реєстр вносить запис про вже вчинену нотаріальну дію, тобто після підписання нотаріусом оформлюваного документа та проставлення печатки. Таким чином, суд вважає, що нотаріальна дія є вчиненою з моменту підписання нотаріусом нотаріально оформлюваного документа. При цьому в разі вчинення нотаріальної дії, але не здійснений запис про неї у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, вчинена дія не набуває законної сили. Судом встановлено, що заповіт був складений нотаріусом, посвідчинй ним і був здійснений запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій (а.с. 79). Як вбачається із матеріалів справи, в реєстрі реєстрації нотаріальних дій при вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення спірного заповіту приватним нотаріусом був зроблений відповідний запис. В колонці реєстру реєстрації нотаріаьних дій "Підпис особи (її представника), що звернулася за вчиненням нотаріальних дій", навпроти відповідного запису про вчинення нотаріальної дії [PERSON] проставив особистий підпис. Даних про те, що це не є його підпис, позивач суду не надав. Відповідно до висновку експертів, винесеного за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №10084/100085/14-32 від 17 листопада 2014 року (а.с. 211-217), підпис від імені [PERSON] в графі "Підпис-----" в заповіті від імені [PERSON] від 28.09. 2010 року, посвідченому приватним нотаріусом Кам"янського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за №2915, виконаний рукописним способом кульковою ручкою без застосування попередньої технічної підготовки і технічних засобів, виконаний самим [PERSON]. Під час судового засідання приватний нотаріус надав суду для огляду реєстр для реєстрації нотаріальних дій, який був оглянутий судом. У реєстрі судом не було виявлено, виправлень, помарок і підчисток, з чим також погодився позивач. Згідно із ст. ст. 10,11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх виог або щ заперечень. Аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем не доведено того факту, що заповіт є нікчемним або недійсним. 15 січня 2015 року позивач звернувся до суду із клопотанням про призначення додаткової експертизи (а.с.233,234). В цей же день суд постановив ухвалу, згідно якої відмовив у задоволенні клопотання позивача на підставі ст. 8-1 Закону України "Про нотаріат", оскільки вилучення (виїмка) реєстрів нотаріальних дій та документів, що передані нотаріусу на зберігання в порядку, передбаченому цим Законом, не допускається. Такі реєстри нотаріальних дій можуть бути надані суду за мотивованою постановою суду тільки для огляду і повинні бути повернуті негайно після огляду. Як зазначено вище, що суд постановив таку ухвалу і приватний нотаріус 22 січня 2015 року надала суду реєстр для огляду, суд оглянув і повернув нотаріусу. Чинним законодавтсвом не передбачено право суду зобов"язати приватного нотаріуса надати реєстр до експертної установи, як цього просить позивач, а тому у задоволенні клопотання про призначення додаткової експертизи було відмовлено. Представник позивачки [PERSON] в усній формі просив суд стягнути з позивача на користь відповідачки 8 000 грн., які є витратами на правову допомогу. Згідно ст. 79, 84 ЦПК України витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку встановленого законом. Предтавником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 ЦПК України. Повноваження адвоката як представника згідно ст. 42 ЦПК України, крім документів, визначених у ч. 1 даної статті, можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов"язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору. Повноваження представника визначені у ст. 44 ЦПК Цукраїни, якою встановлено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. В матеріалах справи міститься ордер від 13 листопада 2013 року, виданий адвокатом [PERSON] на ведення даної цивільної справи в Кам"янському районному суді в інтересах [PERSON] (а.с.49). Також в матеріалах справи міститься витяг із договору про надання правової допомоги, який був укладений адвокатом [PERSON] і відповідачкою 13 листопада 2013 року (а.с.50). 22 січня 2015 року під час судового засідання [PERSON] надав суду повний текст договору про надання правової допомоги, в якому зазначено, що вартість послуг правової допомоги складає 8000 грн. та сплачується клінтом адвокату до завершення розгляду справи в суді, що підтверджується товарним чеком або квитанцією адвоката. Адвокат надав суду товарний чек від 14 січня 2015 року, в якому вказано, що він отримав від [PERSON] 8 000 грн.-витрати на правову допомогу, є підпис адвоката про одержання коштів, але відсутній підпис [PERSON] про те, що вона сплатила зазначені вище кошти. ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року за №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як встановлено в судовому засіданні, адвокат [PERSON] не надав суду розрахунку витрат на правову допомогу, а також відсутній акт виконаних робіт. Крім того, документально не підтверджено, що відповідачка по даній справі дійсно сплатила 8 000 грн. гонорару, оскільки її підпис у товарному чеку відсутній, а суду адвокат не надав оригінал товарного чека, а тільки копію. [PERSON] була відсутня під час судового засідання і не могла підтвердити зазначений вище факт. Витрати відшкодовуються лише в обсязі, який підтверджений документально, тобто письмовими доказами. Склад та обсяг судових витрат не може доводитися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення , іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. 40 відсотків мінімальної заробітної плати на даний час становить 487 грн.. Отримуючи гонорар у розмірі 8 000 грн., адвокат вийшов за межі граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, оскільки було проведено декілька судових засідань. Таким чином, суд вважає, що необхідно відмовити у стягненні витрат на правову допомогу з [PERSON] на користь [PERSON].

Outcome: dismissed