Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу, поділ майна, придбаного під час спільного проживання, визнання права власності на майно. Просить суд: встановити юридичний факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2001 р. до 04.02.2019 року; у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позову обґрунтовує наступним. Позивач фактично з 2001 року по січень 2019 року проживала разом з відповідачем однією сім`єю, як жінка і чоловік без реєстрації шлюбу. Сторони були пов`язанні спільним побутом, спільним бюджетом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, мають спільних друзів та товаришів. За час проживання однією сім`єю отримані доходи витрачали за спільною згодою. Починаючи з 2001 року по 03.09.2005 сторони проживали разом, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] , яка належала відповідачу та його брату в рівних долях. Позивачем та відповідачем було прийнято рішення виїхати з даної квартири та тимчасово орендувати інше помешкання до моменту купівлі спільної квартири подружжя. 03.09.2005 позивач на підставі Договору оренди №485 орендувала квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У цій квартирі сторони продовжують проживати однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. 20.12.2006 відповідач та його рідний брат [PERSON] здійснили продаж квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 20.12.2006. Відповідач та його рідний брат за продаж квартири отримали 303 000 грн., що було еквівалентом 60 000 доларів США. Після продажу вищезазначеної квартири, гроші які були отриманні відповідачем та його рідним братом було розподілено між ними порівну, тобто по 151 500 гри., що було еквівалентом 30 000 доларів США по курсу НБУ на день підписання Договору купівлі продажу. Відповідач спільно з позивачем вирішили придбати квартиру на ім`я відповідача, що розташована за адресою: [ADDRESS] (адреса квартири була в подальшому змінена на: [ADDRESS] на підставі розпорядження Оболонської районної державної адміністрації №1245 від 21 грудня 2007 року про прийняття в експлуатацію, закінченого будівництва житлового будинку, збудованими приміщеннями та підземним паркінгам по [ADDRESS] ). За попередньою усною домовленістю сторін 18.01.2007 відповідач уклав Договір №77 про участь у Фонді фінансування будівництва. 25.01.2007 [PERSON] укладає з АК БСР "Укрсоцбанк" Договір кредиту №014-14-КЖ, відповідно до якого [PERSON] отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та соціального характеру використання грошові кошти в сумі 56 772 Доларів СІЛА, із сплатою 12 % річних; кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту - 24.01.2027; у Договорі кредиту №014-14-КЖ позичальник ( [PERSON] ) зазначив місце фактичного проживання, а саме [ADDRESS] . 25.01.2007 [PERSON] уклав Іпотечний Договір №014-14-ЗЖ, в якому зазначив місце фактичного проживання, а саме [ADDRESS] . Тобто, місце яке на той час орендувалося позивачем на підставі Договору оренди від 03.09.2005 р. №485. 25.01.2007 відповідач сплачує за Іпотечним договором №014-14-ЗЖ передбачену плату грошовими коштами, які були отримані на підставі Договору кредиту №014-14-КЖ 56 772 долари США, що є еквівалентом 286 698 грн. 60 коп. 26.01.2007 відповідач отримує на своє ім`я свідоцтво №77/2 про участь у фонді фінансування будівництва фінансової компанії "Прімінвест" за програмою ЗАТ "МЖК ''Оболоньжитлобуд", яке засвідчує його права на спільну квартиру. З 2008 року сторони переселяються до спільної квартири та продовжують проживати там однією сім`єю. 21.10.2008 відповідач отримує лист від АКБ «Укрсоцбанк» про підвищення розміру процентної ставки за Договором кредиту № 014-14-КЖ до 14 % річних з 03.11.2008 року. Після чого подружжя в складі Позивача та Відповідача вирішує, що їм необхідно достроково погасити кредит за Договором кредиту № 014-14-КЖ. Найбільш реалістичним варіантом погашення кредиту був продаж квартири позивача, так як у позивача не було відповідних грошових коштів та його рівень доходу не дозволяв достроково погасити кредит за Договором кредиту № 014-14-КЖ. Враховуючи підвищення розміру процентної ставки за Договором кредиту № 014-14-КЖ, позивач 20.05.2010 на підставі Договору купівлі-продажу продає свою власну квартиру за 530 640 грн., що є еквівалентом 67 000 доларів СІІІА. 20.05.2010 позивач після продажу своєї власної квартири надає відповідачу 44 562 долари США, що є еквівалентом 353 92 грн., для подальшого виконання кредитного договору від 25.01.2005 р. №014-14-КЖ. 20.05.2010 відповідач після отримання від позивача 44 562 доларів США гасить кредит за кредитним договором та відсотки за ним, що підтверджується заявою про передачу готівки № kr69019 від 20.05.2010. Після чого 21.05.2010 відповідач отримує лист № 10.2-10/1457 від заступника начальника Мінського відділення КМФ АКБ "Укрсоцбанк" Паламарчука В.В., щодо повного виконання вимог за кредитним договором №014-14-КЖ. На день звернення до суду між сторонами почастішали сварки та непорозуміння, що стало підставою для припинення взаємних відносин як чоловіка та жінки і саме ця обставина стала підставою для звернення з даним позовом до суду, оскільки відповідач не хоче визнавати за позивачем 1/2 частини спільної квартири, і не має можливості повернути затрачені позивачем кошти на придбання, ремонт та облаштування спільної квартири, а також погрожує виселенням з спільної квартири. Встановлений судом факт мешкання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в даному випадку є спеціальною підставою для виникнення у них прав подружжя, зокрема права спільної сумісної власності на майно. За час спільного проживання починаючи з 2001 року, сторонами за сумісні (спільні) кошти було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Дохід відповідача не надавав йому можливості протягом 3-х років виплатити решту коштів за вищезазначену квартиру, що послугувало підставою для отримання кредитних коштів на строк 20 років і саме завдяки особистим коштам позивача, які вона отримала з продажу своєї власної квартири, їм вдалося придбати дану квартиру до 2013 року, тобто до ризького підвищення курсу долара США та зменшення кількості робочих місць на території України. Факт спільного проживання як чоловіка та жінки та ведення спільного господарства можуть підтвердити свідки. Додатковим доказом спільного проживання як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу слугують фотознімки на яких зображено спільний відпочинок та проведення вільного часу з спільними друзями та родичами. Ухвалою суду від 07.03.2013 у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 12.04.2019 постановлено накласти арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою суду, яка відображена у протоколі судового засідання від 09.07.2020, судом прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимоги, відповідно до якої позивач ппросить суд ухвалити рішення, яким: встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 01 липня 2019 року; визнати спільним сумісним майном [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) квартиру [ADDRESS] , яка складається з 1 (однієї) кімнати, жилою площею 23,00 кв.м., загальною площею 59,20 кв.м.; визнати право власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , Зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка складається з 1 (однієї) кімнати, жилою площею 23,00 кв.м., загальною площею 59,20 кв.м.; визнати право власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка складається з 1 (однієї) кімнати, жилою площею 23,00 кв.м., загальною площею 59,20 кв.м. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у позові та заяві про уточнення позовних вимог. Відповідач та його представник під час розгляду справи по суті позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач стверджує, що він з позивачем не були однією сім`єю, не були пов`язані спільним побутом, їхнє проживання було періодичним, спільного бюджету, планів на майбутнє у них не було, спільних дітей не мають. 25.01.2007 відповідач вказав адресу [ADDRESS] , оскільки періодично проживав з позивачем за вказаною адресою. У позивача є син [PERSON] , про якого вона піклувалася та проживала разом за адресою: [ADDRESS] . Кожен жив своїм життям. Позивач займалася вихованням свого сина. Відповідач займався своїм життям, працював, відкладав кошти для особистого життя, знайомився з жінками. 20 травня 2010 року позивач продала особисту квартиру. Квартира розташована за адресою: [ADDRESS] є особистою власністю відповідача, придбаною за власні кошти для власного проживання. Продавши квартиру батька та маючи на руках 40 000 доларів США дані кошти відповідач вирішив вкласти в нову квартиру. 18.01.2007 він уклав Договір № 77 про участь у Фонді фінансування будівництва та вніс кошти у розмірі приблизно 55%. 25.01.2007 відповідач клав договір кредиту з АК БСР «Укрсоцбанк». Згідно із заявою, яка є невід`ємною частиною кредитного договору 25 січня 2007 року укладаючи кредитний договір будучи попередженим про Кримінальну відповідальність передбачену статтями 190,192,222 Кримінального Кодексу України я підтвердив відсутність проживання однією сім`єю з будь-якою жінкою без реєстрації шлюбу. 20 травня 2010 року позивач продала особисту квартиру. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири позивач була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Вказівка позивачем в договорі купівлі-продажу адреси проживання за [ADDRESS] , а не адреси квартири відповідача додатково свідчить про те, що на той час позивач і сама не вважала, що сторони проживали разом однією сім`єю. Кошти від продажу даної квартири були особистою власністю позивача та їх вона витратила на власні потреби, зокрема частину коштів позивач вклала в купівлю легкового автомобіля. 01.10.2019 позивач продала автомобіль без згоди відповідача та його погодження, оскільки позивач сама не вважала їхні стосунки сімейними. Кредит на квартиру відповідач погасив достроково за власні збереження. На той час відповідач мав високий дохід та власні заощадження. Суд, вислухавши вступне слово сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 20.12.2006 [PERSON] та [PERSON] (продавці) передали у власність [PERSON] (покупець) квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Нерухоме майно належить продавцям на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.08.2001 на підставі розпорядження №2161 від 14.08.2001, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 22.08.2001 (а.с. 14-15). 03.09.2005 позивачем було укладено договір оренди №485 щодо оренди квартири за адресою: [ADDRESS] , строк дії цього договору відповідно до пункту 6.1. з 04.09.2005 року по 04.09.2007 року (а.с. 16-17). Відповідач [PERSON] та ТОВ «ФК «ПрімІнвест» уклали договір №77 про участь у Фонді фінансування будівництва від 18.01.2007 (а.с. 18). Відповідно до свідоцтва №77/2 про участь у Фонді фінансування будівництва ФК «ПрімІнвест» за програмою ЗАТ «МЖК «Оболоньжитлобуд» за [PERSON] закріплено об`єкт інвестування - житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною проектною площею 58,05 кв.м. (а.с. 21). Згідно Іпотечного договору №014-14ЗЖ від 25.01.2007, укладеного між відповідачем та АКБСР «Укрсоцбанк», відповідач передав банку в іпотеку у якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту №014-14-КЖ від 25.01.2007 майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною житловою площею 58,05 кв.м. (а.с. 22-27). Відповідно до Договору кредиту №014-14-КЖ від 25.01.2007 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» надав відповідачу [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 56772 долари США зі сплатою 12,7 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 24.01.2017 (а.с. 28-34). Відповідно до п. 1.4 Договору кредиту відповідач гарантував, що на момент підписання цього договору не існує подій, що створюють загрозу належному виконанню цього Договору (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо), про які він не повідомив кредитора. 12.05.2010 позивач передала [PERSON] належну їй на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири. За погодженням сторін продаж цієї квартири вчинено за 530640,00 грн., що є еквівалентом 67000 доларів США (а.с. 37-39). Як вбачається зі свідоцтва про право власності від 21.07.2008 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 43-45). Як вбачається з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , отримав дохід: за 2007 рік у розмірі 72347,00 грн.; за 2008 рік - 94206,80 грн., за 2009 рік - 115926,01 грн., за 2010 рік - 111383,60 грн., за 2011 рік - 143746,61 грн., за 2012 рік - 144634,99 грн., за 2013 рік - 135741,89 грн., за 2014 рік - 155913,61 грн. (а.с. 162-166). Відповідно до договору №1008/10 від 10.08.2010 [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , доручила, а прийняв зобов`язання ЗАТ «Будкомплекс» виконати роботи по виготовленню та встановленню металопластикових віконних блоків та дверей за адресою: [ADDRESS] (а.с. 132-133). Згідно договору №000021925 від 17.04.2011 [PERSON] уклала договір з ФОП [PERSON] про постачання питної води торгівельної марки « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] (а.с. 136). Між ТОВ «МЖК «Оболонь-Комфорт» та [PERSON] , що є власником квартири [ADDRESS] , укладено договір №с47а058-п про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території (а.с. 137-138). Між ТОВ «МЖК «Оболонь-Комфорт» та [PERSON] , що є власником квартири [ADDRESS] , укладено договір №с47а058-ов про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (а.с. 139-141). Між СПД [PERSON] (провайдер) та [PERSON] (абонент) укладено договір №13288 від 15.07.2011 про надання послуг підключення та доступу до мережі Інтернет; адреса надання послуг - [ADDRESS] (а.с. 142). Між [PERSON] та ТОВ «Тепло-Майстер» укладено договір №12371 від 13.10.2017 про продаж обладнання - прилад комерційного обліку теплової енергії, а також щодо виконання робіт з проектування та монтажу вузла обліку теплової енергії за адресою: [ADDRESS] (а.с. 147). Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 09.01.2019 [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за малозначністю вчиненого правопорушення. Згідно вказаної постанови 09.12.2018 о 11.24 год. [PERSON] за місце свого проживання за адресою: [ADDRESS] спровокував конфлікт, вчинивши сімейну сварку зі своєю співмешканкою [PERSON] . У судовому засіданні [PERSON] визнав факт того, що був конфлікт зі співмешканкою, який виник на підґрунті майнового спору (а.с. 210). Свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні, суду пояснив, що знайома з позивачем та відповідачем з 2010 року як із сімейною парою; у квартирі, де проживали сторони, свідок була неодноразово; свідку відомо, що позивач продала квартиру для погашення квартиру. Свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні, суду повідомив, що є сином позивача; вказав, що сторони по справі проживали разом приблизно з 2000 року по 2018 року, вели спільне господарство, відповідач ставився до свідка як до сина; кредит було погашено завдяки продажу квартири позивачем. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні, пояснила суду, що позивач є її близькою подругою, їй відомо, що кредит за спільну квартиру було погашено завдяки продажу позивачем її власної квартири. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні, повідомила суду про те, що сторони проживали разом приблизно 20 років, спірна квартира була придбана за рахунок продажу квартири позивачем. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні, повідомила суду про те, що сторони проживали разом. Свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні, повідомив суду про те, що з відповідачем знайомий приблизно 18 років, позивача бачив з відповідачем декілька разів та з точки зору свідка сторін не можна назвати однією сім`єю. Крім того, суд не приймає уваги в якості доказів фотокартки, які були надані позивачем, оскільки невідомо ким, коли та з якою метою зроблені ці фотокартки, хто зображений на фотокартках. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Як вбачається з позовної заяви, позивач вказав, що з 2001 року по січень 2019 року вони з відповідачем проживали разом як чоловік та жінка однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, у зв`язку з чим просить встановити факт їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також позивач зазначав, що за час спільного проживання з відповідачем ними за спільні кошти придбано спірну квартиру. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Під час застосування положень статті 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Частиною третьою статті 12 та частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У контексті спірних правовідносин, для визнання спірного майна спільним позивач повинен довести, що на час придбання спірної квартири вона та відповідач проживали однією сім`єю і джерелом набуття даного майна були спільні сумісні кошти або спільна праця сторін. Позивач усупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України, під час розгляду справи у суді не довів не тільки факт проживання з відповідачем однією сім`єю на час придбання спірного майна, а й той факт, що джерелом його набуття є їхні спільні сумісні кошти з відповідачем або їхня спільна праця. Посилання на періодичне спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Матеріалами справи не підтверджується в спірних правовідносинах постійне ведення спільного побуту, бюджету, взаємне матеріальне забезпечення. Згідно із постановою Верховного Суду України від 25 січня 2018 року №337- 5266/15-ц періодичне спільне проживання та спільні фото не є достатніми допустимими доказами для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст.74 Сімейного Кодексу України без наявності інших ознак сім`ї. З огляду на викладене та на те, що позивачем не доведено факту її проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 01 липня 2019 року та не ґрунтується на доказах, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Оскільки спірне майно було придбано відповідачем, а позивач не довів, що ця нерухомість була придбана в результаті його та відповідача спільної праці та за спільні грошові кошти, тому спірне майно не є об`єктом спільної сумісної власності сторін й не підлягає поділу. При цьому суд враховує, що позивачем не надано суду жодних доказів про своє працевлаштування та розмір отриманих доходів за вказаний період. З огляду на викладене, позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спірної квартири задоволенню не підлягають. Інші докази жодним чином не спростовують висновки суду. З викладеного,

Outcome: dismissed