Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

наказом № 2-Р від 9 лютого 1995 року директора Золочівського сільськогосподарського техніку , який в даний час належить Львівському національному аграрному університету , було дано дозвіл [PERSON] і її сину [PERSON] приватизувати квартиру № 17 в гуртожитку технікуму , що знаходиться в с. Новоселище Золочівського району Львівської області по вул.Шевченка 4 . На підставі цього наказу Золочівським міжміським бюро технічної інвентаризації 28 вересня 1998 року було видано свідоцтво про право власності на цю квартиру в якому зазначено , що [PERSON] і [PERSON] у цій квартирі мали кожний право власності по 1/2 її частині. В подальшому [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] 13 травня 2010 року [PERSON] подарувала свою 1/2 частину квартири [ADDRESS] А.С. Цей договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу [PERSON] Вважаючи , що наказ директора технікуму від 9.02.1995 року , свідоцтво про право власності на цю квартиру від 28.09.1998 року і договір дарування 1/2 частини квартири вчинені з порушенням вимог закону , прокурор Золочівського району Львівської області звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в якому просить скасувати наказ директора технікуму про передачу спірної квартири у приватизацію , визнати недійсним свідоцтво про право приватної власності на квартиру , що було видане Золочівським МБТІ , визнати недійсним договір дарування половини квартири [PERSON] Свій позов прокурор обґрунтовує тим , що вироком Золочівського районного суду Львівської області від 6.08.2013 року \~ колишній директор Золочівського сільськогосподарського технікуму [PERSON] , зловживаючи своїм службовим становищем , всупереч ст. 2 Закону України " Про приватизацію державного житлового фонду" , яка забороняла приватизацію кімнат у гуртожитку, діючи в інтересах працівників технікуму , неправомірно видав наказ № 2-Р від 9.02.1995 року згідно з додатком до якого було дозволено [PERSON] і [PERSON] приватизацію квартири № 17 в гуртожитку технікуму. Ці дії [PERSON] суд кваліфікував по ст. 364 ч.2 КК України . Крім цього , незаконність такої приватизації підтверджується і тим , що \~ майно технікуму було загальнодержавною власністю і закріплювалось за ним на праві повного господарського відання. 17.06.1997 року згідно наказу № 190 Міністерства сільського господарства і продовольства та наказу № 111/3 від 26.06.1997 року Львівського аграрного університету було вирішено Золочівський технікум ліквідувати . Все майно технікуму ( в тому числі і гуртожиток) згідно акту від 1.07.1997 року було передано аграрному університету. 4.02.1998 року розпорядженням голови Золочівської РДА № 78 було скасовано державну реєстрацію технікуму. Згідно ст.2 ч.2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" , яка була чинною на момент видачі наказу про приватизацію , не підлягали приватизації кімнати у гуртожитках. Будинок в с. Новоселище по вул.Шевченка 4 мав статус гуртожитку Кімнати у гуртожитках підлягали приватизації лише після реконструкції цих будинків власником. Але жодної реконструкції кімнат у гуртожитку під житлові приміщення проведено не було , будинок взагалі не був придатний для проживання .Статус гуртожитку не змінений і на сьогодні і директор технікуму не мав повноважень на видачу наказу про приватизацію гуртожитку. 28.09.1998 року на підставі неправомірно виданого наказу про приватизацію Золочівським МБТІ відповідачам було видано свідоцтво про право власності на квартиру № 17 , а 30.05.2010 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено дарування 1/2 частки квартири. Отже , набуття права власності на квартиру [PERSON] і [PERSON] , а в подальшому на 1/2 частину квартири [PERSON] відбулось без достатньої правової підстави. Тому згідно ст.ст . 1212 , 1213 ЦК України особи , які набули майно без достатньої правової підстави повинні повернути це майно потерпілому. Прокурор вважає , що він не пропустив строк позовної давності , так як про цей факт йому стало відомо після постановлення вироку Золочівським районним судом 6 серпня 2013 року. Позов прокурора в судовому засіданні підтримали представник Золочівського коледжу Львівського національного аграрного університету і представник цього університету. Представник коледжу [PERSON] пояснив, що гуртожиток №4 був збудований в 1990 році і перебував на балансі Золочівського коледжу. Всього в гуртожитку є 17 квартир, з яких 6 приватизовано. В момент коли квартири передавалися людям ніхто з них жодних ремонтів не робив, оскільки гуртожиток був у доброму стані. З часу приватизації , в цьому гуртожитку ніхто не живе, електрика у ньому відімкнена, частина проводки відсутня. Вся приватизація є незаконною, з тої причини, що гуртожиток належав навчальному закладу, а в той час законодавство не дозволяло приватизацію кімнат у гуртожитках. Вважає, що наказ колишнього директора технікуму , який видав наказ на приватизацію, є незаконним, а тому позов прокурора просить задоволити . Представник Львівського аграрного університету [PERSON], крім того, пояснила, що приватизація квартир в гуртожитку була незаконною ще і тому , що на той час не було юридичних підстав для видання наказу директором технікуму від 9.02.1995 року. На даний час гуртожиток № 4 перебуває на балансі Львівського національного аграрного університету. Приватний нотаріус Золочівського районного нотаріального округу [PERSON] направила в суд листа в якому просить розгляд справи проводити в її відсутності. Такого ж листа направило і Золочівське МБТІ . Відповідачка [PERSON] позову не визнала і пояснила , що вона в 1995 році працювала в Золочівському сільськогосподарському технікумі комендантом . Спочатку їй була надана кімната для проживання в іншому гуртожитку, а пізніше її викликав директор і повідомив , що для неї з сином передається у власність кімнати в гуртожитку № 4, що по вул.Шевченка в с. Новоселище. Але кімнати там не були готові і всім було запропоновано здати кошти для проведення реконструкції цього гуртожитку. Вона здала на це гроші в сумі біля 480 грн. В 1997 році вона оформили приватизацію отриманих кімнат і їй було видано свідоцтво про право власності . У це свідоцтво були включені вона і син. Пізніше в 2010 році вона половину своєї отриманої у власність квартири подарувала своїй знайомій [PERSON] [PERSON] постійно проживає в [PERSON] , так як вийшла заміж за поляка і у неї там сім`я. Де саме вона проживає їй невідомо . Де в м. Золочеві живуть батьки [PERSON] вона точно не знає , не знає як у неї освіта . Договір дарування з нею вона уклала тому , що [PERSON] пообіцяла дати їй гроші на проведення ремонту отриманої квартири. Крім цього , вона вважає , що прокурор пропустив строк позовної давності. З цих же підстав , підтримавши пояснення своєї матері не визнав позову і відповідач [PERSON] Відповідачка [PERSON] , яка , як встановив суд , постійно проживає з сім`єю в [PERSON] , оскільки вийшла заміж за громадянина цієї країни в судове засідання не з`явилася , але телефонограмою повідомила , що просить справу розглядати без її участі. Позову вона не визнає. Оцінивши подані докази , суд прийшов до висновку , що позов підлягає задоволеню з таких підстав. Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 6 серпня 2013 року визнано винним у вчиненні злочину передбачено ст. 364 ч.2 КК України директора Золочівського сільськогосподарського технікуму [PERSON] Його визнано винним в тому , що він в 1995 році , зловживаючи службовим становищем , видав наказ №2-Р від 09.02.1995 року про передачу у власність кімнат в гуртожитку працівникам технікуму , в тому числі [PERSON]В.( тоді її прізвище було [PERSON]) і її синові [PERSON] [PERSON] здійснив безоплатну передачу кімнат у гуртожитку всупереч ст. 2 Закону України " Про приватизацію державного житлового фонду" , яка забороняла приватизацію кімнат у гуртожитках. Тому наказ № 2-Р від 9.02.1995 року в частині передачі у власність квартири у гуртожитку технікуму відповідачам є незаконний і повинен бути скасований. Крім цього , як вбачається з загальної характеристики основних засобів Золочівського сільськогосподарського технікуму станом на 1 липня 1997 року до обслуговуючих будинків належав чотирьох поверховий гуртожиток № 4, який збудований в 1990 році. В гуртожитку велися роботи з реконструкції його у жилий будинок. Стан будівлі добрий. Довідкою Золочівського коледжу Львівського національного аграрного університету №199 від 12.09.2013 року стверджується, що гуртожиток в с.Новоселище по вул. Шевченка, №4 знаходиться у нього на балансі. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на квартиру від 28.09.1998 року, то власниками квартири в с.Новоселише вул. Шевченка, № 4/17 в 1998 році стали відповідачі [PERSON], та [PERSON] відповідно до наказу Золочівського сількогосподарського технікуму від 09.02.1995 року. [PERSON] 13.05.2010 року подарувала свою 1/2 частку квартири [PERSON], що підтверджується копією договору дарування . Довідкою Підлипецької сільської ради №17 від 04.01.2011 року стверджується, що гуртожиток №4, що в с.Новоселище не числиться на балансі сільської ради. Відповідно до змісту ст. 2 ч.2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", в редакції, що діяла на час даних правовідносин, не підлягали приватизації кімнати в гуртожитках. Отже , оскільки приватизація квартири відбулась незаконно і наказ директора скасовується , то свідоцтво про право власності на квартиру № 17 в гуртожитку № 4 Золочівського коледжу , що знаходиться в с. Новоселище слід визнати недійсним. Так як відповідачі не вправі були приватизувати цю квартиру і така приватизація і саме свідоцтво про право власності на неї визнається недійсним , то і слід визнати недійсним договір дарування [PERSON] половину квартири [PERSON] Такий договір дарування суперечить вимогам ст.203 ч.1 і 215 ЦК України. Покликання [PERSON] на те , що прокурор пропустив строк позовної давності не приймається судом до уваги , оскільки лише вироком Золочівського районного суду від 6.08.2013 року було встановлено злочинні дії колишнього директора технікуму , щодо передачі у власність кімнат в гуртожитку відповідачам. .

Outcome: approved