Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

В провадженні суду знаходиться справа за позовом [PERSON] до ПАТ "ТРЗ" про визнання прав як мешканки гуртожитку, на яку поширюється дія Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків". Позивач вказує, що на підставі ордеру вселилась до кімнати в гуртожитку по пров. Соколова, 9, в м. Полтаві, де зареєстрована та постійно проживає до цього часу. Гуртожиток згідно рішення господарського суду Полтавської області № 7/27 від 04.04.2002 року перебуває у власності ПАТ "Тепловозоремонтний завод", як товариства, створеного у процесі приватизації, переданий у власність безоплатно відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" відповідно до Плану приватизації державного майна орендного підприємства "Полтавський тепловозоремонтний завод" як обєкт соціально-побутового признання, створений за рахунок фонду соціального розвитку підприємства. Адміністрація ПАТ "ТРЗ" надсилає повідомлення та оприлюднив у приміщенні гуртожитку проект договору найму житлового приміщення, що містять положення, які свідчать про те, що відповідач не визнає права позивача, передбачені ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 19 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків". Просить суд визнати її право як мешканки гуртожитку, розташованого за адресою: м. Полтава, пров. Соколова, 9, власником якого є ПАТ "Тепловозоремонтний завод", на яку поширюється дія Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" в частині заборони її виселення, переселення, відселення без попереднього надання іншого житла, придатного для постійного проживання, та визнати за нею право на подальше проживання в гуртожитку до розвязання її житлових питань. В судове засідання позивач не з'явилась, не повідомивши про причини неявки, доручила представляти свої інтереси гр. [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ "Тепловозоремонтний завод" в судовому засіданні проти позивних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні, зазначивши, що ПАТ "ТРЗ" не порушувало та не оспорювало законних прав та інтересів позивача, не вчиняло відносно неї жодних дій щодо виселення, переселення, відселення без надання іншого житла, придатного для постійного проживання, а також права на подальше проживання в гуртожитку до розвязання житлових проблем. При цьому, зазначив, що вважає безпідставними твердження позивача про те, що на неї розповсюджуються положення Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", зважаючи на норми ч. 4 ст. 1 вказаного Закону, оскільки гуртожиток по пров. Соколова, 9, в м. Полтаві, де вона проживає, набутий товариством у власність на підставі рішення господарського суду, він не включений до статутного капіталу. Вказує на законність дій щодо укладення з мешканцями гуртожитку договорів найму жилого приміщення в гуртожитку, що відповідає вимогам положення про гуртожитки, затвердженого постановою КМУ № 582 від 12.08.2015 року, наголошує на тому, що умови запропонованого проекту договору відповідають чинному законодавству. Просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представник третьої особи Ленінського районного сектору ДМС України в Полтавській області в судове засідання не з'явився, але в матеріалах справи мається заява про розгляд справи без його участі, при винесенні рішення по справі покладаються на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що гуртожиток за адресою: м. Полтава, пров. Соколова, 9, являється власністю Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод" та перебуває на балансі вказаного товариства. Так, на підставі наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області № 174 від 20.09.1993 року згідно з Планом приватизації державного майна орендного підприємства "Полтавський тепловозоремонтний завод", затвердженого 10.02.1994 року, була проведена приватизація державного майна орендного підприємства "Полтавський тепловозоремонтний завод" шляхом викупу, про що укладено договір купівлі-продажу державного майна № 65 від 29 березня 1994 року, на підставі якого передано у власність цілісний майновий комплекс орендного підприємства "Полтавський тепловозоремонтний завод". Рішенням Господарського суду Полтавської області від 04 квітня 2002 року по справі № 7/27 за позовом ВАТ "Тепловозоремонтний завод" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області визнано право власності ВАТ "Полтавський тепловозоремонтний завод" на обєкти соціально-побутового призначення: оздоровчий табір для дітей в с. Чернишівка Полтавського району, будинок медпункту на території підприємства, гуртожиток м. Полтава, провулок Соколова, 9. Обґрунтовуючи прийняте рішення, господарський суд послався на те, що в процесі приватизації згідно з п. 6.3 Плану приватизації державного майна орендного підприємства "Полтавський тепловозоремонтний завод", організації орендарів передано безоплатно у власність відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про приватизацію майна державний підприємств" обєкти соціально-побутового призначення, які створені за рахунок фонду соціального розвитку підприємства, в тому числі: оздоровчий табір для дітей в с. Чернишівка Полтавського району, будинок медпункту на території підприємства, гуртожиток м. Полтава, провулок Соколова, 9. Таким чином, до ВАТ "Тепловозоремонтний завод" перейшло право власності на спірні об'єкти соціально-побутового призначення, що визначено в п. 2.4.1 розділу 2.4 Положення про застосування способів приватизації майна державних підприємств, затвердженого наказом ФДМУ № 56 від 04.02.1993 року та підтверджується договором купівлі-продажу державного майна від 29 березня 1994 року № 65, Планом приватизації державного майна орендного підприємства "Полтавський тепловозоремонтний завод" від 10 лютого 1994 року. Право власності на гуртожиток по провулку Соколова, 9 в м. Полтава зареєстроване відповідачем у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В преамбулі Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку" № 500-ІV від 04.09.2008 року визначено, що він регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей. Як встановлено в ч.ч. 1, 4 ст. 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку" сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, крім гуртожитків, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації). [PERSON] на підставі ордеру від 05.03.2004 року, виданого ВАТ "Тепловозоремонтний завод" на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету від 13.06.2001 року та від 01.02.2005 року, вселилась разом із сином [PERSON] до кімнати № 66 площею 17,1 кв.м в гуртожитку по пров. Соколова, 9, в м. Полтаві. Позивач [PERSON] 21.10.1957 року зареєстрована за адресою: [INFO], к. 62, що підтверджується копією посвідки на постійне місце проживання в Україні ПЛ 618/2005, виданою ВГІРФО УМВС України в Полтавській області 04.08.2005 року, та постійно проживає у вказаній кімнаті до цього часу, що не заперечувалось та не спростовано відповідачем. Як встановлено в ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач ПАТ "Тепловозоремонтний завод" як правонаступник прав та обов'язків ВАТ "Тепловозоремонтний завод", створеного в результаті приватизації акціонерами, які брали участь у викупі державного майна Орендного підприємства "Полтавський тепловозоремонтний завод" згідно Договору купівлі-продажу № 65 від 29.03.1994 року, укладеного з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області, набув у власність наступне державне майно - цілісний майновий комплекс та обєкти соціально-побутової сфери, до кола яких віднесений, зокрема, гуртожиток по пров. Соколова, 9 в м. Полтава. Відповідно, вказаний гуртожиток не може бути віднесений до гуртожитків, на які згідно ч. 4 ст. 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку" не поширюється сфера дії цього Закону, а відповідні посилання представника відповідача в письмовому запереченні на позов суд вважає надуманими і такими, що не заслуговують на увагу. Поряд з цим, при вирішенні спору суд враховує висновки, викладені у рішенні Апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ "Тепловозоремонтний завод" про визнання права на надання житла та зобовязання відновити становище, яке існувало до порушення права на житло, яким визнано, що на позивача як мешканця гуртожитку по пров. Соколова, 9, в м. Полтаві, який належить ПАТ "ТРЗ", розповсюджується дія Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків". Зміст рішення суду свідчить про те, що воно постановлене у справі за участю ПАТ "ТРЗ", яке є відповідачем у даній справі, стосовно правовідносин, повязаних з користуванням гуртожитком, який належить відповідачу, й користування яким є предметом позовних вимог у даній справі. Вказане судове рішення вступило в законну силу та відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлені ним обставини не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Разом з тим, позивач [PERSON] як особа, що не має власного житла, вселилась до гуртожитку по пров. Соколова, 9, в м. Полтаві на законних підставах, зареєстрована та постійно проживає у ньому більше пяти років, відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку". Аналізуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що на позивача по справі розповсюджуються норми Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку". Як встановлено в ч. 1 ст. 8 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку", громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які на законних підставах зареєстровані та тривалий час (не менш як п'ять років) проживають у гуртожитках, віднесених до недержавного житлового фонду (які перебувають у власності чи у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій, утворених шляхом корпоратизації чи приватизації колишніх державних підприємств, крім тих організацій, які створено органами державної влади, органами місцевого самоврядування для управління житловим фондом) та призначених для проживання працівників (членів їх сімей), які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, у разі, коли такі гуртожитки не передаються їх власниками у власність територіальних громад, мають право подальшого проживання в таких гуртожитках до розв'язання їх житлової проблеми. Відповідно до ч. 1 ст. 19 вказаного вище Закону забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Таким чином, до позивача [PERSON] як мешканки гуртожитку по пров. Соколова, 9, в м. Полтаві, яка не має власного житла, більше пяти років на законних підставах зареєстрована за місцем проживання у зазначеному гуртожитку та фактично проживає у ньому, а гуртожиток набутий у власність Товариством, створеним у процесі приватизації (корпоратизації), підлягають застосуванню норми ст. ст. 8, 19 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку", а відповідач, відповідно, не має права виселяти, переселяти та відселяти її без попереднього надання їй іншого житла, призначеного та придатного для постійного проживання у ньому, а також обмежувати її право подальшого проживання в гуртожитку до розв'язання житлової проблеми. Заперечуючи проти позову, представник відповідача у письмовому запереченні зазначив про те, що жодних прав та інтересів позивача не порушував та не обмежував, тим самим стверджуючи про відсутність спору. У судовому засіданні з пояснень представника позивача достовірно встановлено, що відповідач ПАТ "Тепловозоремонтний завод" останнім часом вживає заходів до зобовязання усіх мешканців гуртожитку по пров. Соколова, 9, в м. Полтаві укласти договір найму житлового приміщення, оприлюднивши його у фойє гуртожитку, разом з попередженням про те, що у випадку відмови від його укладання адміністрація підприємства залишає за собою право вжити заходів до виселення наймача, членів його сім'ї або інших осіб, які проживають разом з ними, без надання іншого житла у судовому порядку. Представник позивача зауважив на тому, що вказане попередження адресоване усім мешканцям гуртожитку, до кола яких належить також і позивач [PERSON] Крім того, адміністрація підприємства регулярно організовує збори мешканців гуртожитку, на яких здійснюється тиск на останніх з метою змусити підписати договір в запропонованій редакції. Позивач [PERSON] з умовами проекту договору не згодна, оскільки вважає, що його положення, викладені у п.п. 1.3, 2.1, 2.2, 2.3, 4.1.6, 5.1.1, 7.3.1, 7.5, 7.6, погіршують її нинішнє становище та обмежують обсяг житлових прав, оскільки в даний час вона фактично проживає в гуртожитку безстроково, тоді як договором обумовлено укладення його на певний строк та розірвання з ініціативи власника гуртожитку з виселенням без надання іншого житла, що свідчить про невизнання ПАТ "Тепловозоремонтний завод" її прав як мешканця гуртожитку, гарантованих ст. ст. 8, 19 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку". Вказує, що відмова від підписання договору дає їй підстави вважати, що до неї можуть бути застосовані заходи, викладені у оприлюдненому попередженні. Разом з тим, у письмовому запереченні представник відповідача виклав чітку позицію, яка свідчить про невизнання того факту, що на позивача розповсюджується дія Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку", з огляду на це вказував на безпідставність її позовних вимог. За змістом норми ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Вищенаведені обставини свідчать про наявність між сторонами спору, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, та виник внаслідок невизнання відповідачем прав позивача, визначених в ст. ст. 8, 19 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку". Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визнання того, що на неї як мешканку гуртожитку по вул. Соколова, 9, в м. Полтава поширюється дія Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", в тому числі положення ст. ст. 8, 19 вказаного Закону, і необхідність задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved