Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , вимоги якого неодноразово уточнювала та просить: - встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим [PERSON] , смерть якого настала [INFO] у м. Долина, понад п`ять років; - змінити черговість спадкування та надати їй право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги [PERSON] та [PERSON] на 1/6 частку квартири [ADDRESS] після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що зчервня 2002 року вона, будучи розлученою з 12.10.1993 зі своїм чоловіком за рішенням Долинського районного суду, стала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Останній був зареєстрований в однокімнатній квартирі [ADDRESS] . 28 серпня 1998 року в судовому порядку він розлучився зі своєю дружиною [PERSON] . Їх діти [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO], як і [PERSON] , були також зареєстрованими та фактично проживали у вказаній квартирі. Оскільки вона, позивачка, з [PERSON] не мали можливості проживати в однокімнатній квартирі разом з його дітьми та колишньою дружиною, тому проживали у квартирі [ADDRESS] , яка належала його племінниці. У червні 2004 року з Італії приїхала колишня дружина [PERSON] - [PERSON] , та, забравши дітей, виїхала на постійне місце проживання у м.Миколаїв. Перед від`їздом [PERSON] та [PERSON] знялися з реєстрації у кв. [ADDRESS] , а син [PERSON] залишився зареєстрованим у цій квартирі. Починаючи з 2004 року вона з [PERSON] проживали у кв. [ADDRESS] , в якій жили до його смерті - [INFO] . Рішенням виконкому Долинської міської ради від 20.07.2006 № 226 вказана квартира була передана [PERSON] у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідач [PERSON] у 2004 році переїхав проживати у м. Миколаїв. З цього часу у м. Долина у квартирі батька він тільки декілька раз ночував, коли приїжджав здавати екзамени в Івано-Франківському інституті нафти і газу (орієнтовно у 2008-2010 роках). Приблизно у 2010-2013 роках [PERSON] купив квартиру у м. Миколаєві, де він проживає по даний час. [PERSON] жодного разу з 2004 року не приїжджала у м. Долину і тільки один раз у 2003 чи 2006 році поздоровила батька з Новим роком. Не приїжджала вона і на похорон батька. Останній раз [PERSON] бачив батька у 2009 чи 2010 році. Проте у 2016 чи 2017 році він приїжджав у м. Долину на запрошення [PERSON] бути хресним батьком його дитини, але тоді [PERSON] до батька не зайшов і лише просив передати, що він не мав часу це зробити. Коли у 2002 році вона стала проживати з [PERSON] , він вже був інвалідом 2 групи по захворюванню легень, у зв`язку з чим неодноразово лікувався стаціонарно у Долинському протитуберкульозному диспансері. У 2006 році його перевели на 3 групу інвалідності, а потім і повністю зняли групу інвалідності, оскільки він відмовився їхати на переосвідування. Окрім захворювання легень у нього було порушення кровообігу мозку, внаслідок чого постійно паморочилася та боліла голова, тремтіли руки. Стан здоров`я різко погіршився в останні три роки, коли він вже потребував постійної сторонньої допомоги, так як не міг самостійно одягнутись та роздягнутись, взутись та роззутись, вийти із квартири на вулицю та повернутись у неї. Він також потребував й іншої щоденної допомоги, без якої не міг обійтися. Крім неї йому такої допомоги ніхто не надавав. По стану свого здоров`я [PERSON] не працював з 2002 року. Оплата за газо- та електропостачання, водопостачання та інші комунальні платежі, придбання продуктів, одежі, лікарств тощо здійснювилася за її кошти, оскільки вона розуміла, що є сім`я і потрібно її утримувати. У 2008 році [PERSON] в коридорі квартири втратив рівновагу і впав, отримавши струс мозку та біля 2-х тижнів перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Долинської ЦРЛ. З кінця листопада 2018 року [PERSON] самостійно не міг пересуватись навіть у квартирі, його треба було водити під руку. Внаслідок різкого погіршення стану здоров`я 05.12.2018 вона зі свого мобільного телефону ( [NUMBER] ) викликала «швидку допомогу». Коли приїхала карета швидкої медичної допомоги, лікарі його обстежили, надали медичну допомогу та залишили вдома під її опікою. 24 грудня 2018 року йому стало настільки погано, що вона знову викликала карету швидкої допомоги і після обстеження [PERSON] , зважаючи на його тяжкий стан, його на ношах винесли з квартири та доставили у Долинську ЦРЛ. При поступленні у лікарню він вказав на загальну слабкість, потемніння в очах, пітливість та головний біль. За час його перебування на стаціонарному лікуванні вона щодня приходила до нього, приносила приготовлену їжу та змінну одежу, купувала лікарства тощо. Діти знали про стан здоров`я батька, але ніхто не приїхав. Перебуваючи у лікарні, [PERSON] весь час був лежачим, він вже не піднімався. На її очах останній помер [INFO] біля 19 годин у Долинській ЦРЛ. Було проведено розтин його тіла та у лікарському свідоцтві про смерть зазначено причини смерті - набряк головного мозку, інфаркт головного мозку в лобній ділянці правої півкулі. На підставі цього свідоцтва вона організувала поховання [PERSON] , на яке приїхали тільки колишня дружина [PERSON] та син [PERSON] . Враховуючи, що вона з [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу 17 років, всі ці роки він важко хворів, по суті був інвалідом, у зв`язку з чим не міг працювати і не працював, неодноразово лікувався на стаціонарі в Долинській ЦРЛ та в Гошівському протитуберкульозному диспансері, через важку хворобу він був у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду, допомоги та піклування і саме вона забезпечила для нього належні умови життя, в тому числі і матеріальні, тому має право на спадщину як особа, яка проживала зі спадкодавцем не менше 5 років з переведенням у першу чергу спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги спадкування. Як випливає з долучених [PERSON] документів, квартира [ADDRESS] була приватизована спадкодавцем [PERSON] та відповідачем по 1/2 частці за кожним. Оскільки спадщину після смерті [PERSON] прийняли його діти - [PERSON] та [PERSON] , які подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини, тому їй слід визнати право на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги на 1/6 частку квартири [ADDRESS] . Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] до суду надійшли відзиви на позов аналогічного змісту, в яких вони просять у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити в повному обсязі за недоведеністю, провадження по справі закрити та стягнути з позивачки на їх користь витрати на правову допомогу. Вважають позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого. В позові [PERSON] зазначає, що з 2002 року почала проживати з їх батьком [PERSON] як подружжя без реєстрації шлюбу аж до його смерті, що не відповідає дійсності. Колишня дружина померлого [PERSON] виїхала за кордон на заробітки, де перебувала до середини 2004 року. У зв`язку з тим, що дочка [PERSON] була неповнолітньою, а син [PERSON] навчався в університеті, тому діти залишились проживати разом з батьком [PERSON] . Підтвердженням того, що вони, [PERSON] та [PERSON] , та їх мати проживали разом з покійним батьком також є те, що тільки 23 липня 2004 року їх мамою на ім`я [PERSON] було придбано квартиру в м. Миколаєві, а відтак до цього часу єдиним місцем проживання у них була батьківська квартира. Не підтверджено жодними доказами і те, що позивачка з [PERSON] у вказаний період проживала в квартирі [ADDRESS] у племінниці їх батька [PERSON] . Факт спільного сумісного проживання позивачки з померлим в його квартирі [ADDRESS] та ведення з ним спільного господарства з 2002 року аж до його смерті [INFO] не знаходять свого підтвердження з таких причин: - якщо [PERSON] і проживала в певний період з покійним [PERSON] , то спільного господарства з ним вона не вела. Батько постійно ходив митись та прати свій одяг до своєї племінниці [PERSON] . З наданих суду фотографій квартири [ADDRESS] покійного чітко видно, що дана квартира має вигляд нежилої та неохайної, оскільки всюди спостерігається бруд та антисанітарія, немитий посуд, наявна на стінах пліснява, в кімнатах сміття, санвузол у аварійному стані та непридатний до користування, що свідчить, що в квартирі веденням господарства ніхто не займався. Веденням спільного господарства є наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.; - їх батько в квартирі проживав один, що засвідчує акт матеріально побутових умов та сімейних обставин від 30.08.2019; - померлий батько зловживав алкоголем і ніде не працював, тому кошти на проживання та оплату комунальних послуг надавались особисто ним, [PERSON] , про що свідчать квитанції про сплату комунальних послуг, а також коштами допомагали і рідні брати та сестра його покійного батька: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; - батько хворів, у зв`язку з чим йому було призначено групу інвалідності, всі кошти на його лікування були надані їх мамою [PERSON] , колишньою дружиною покійного [PERSON] ; - спільне проживання та наявність статевих відносин між чоловіком та жінкою не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Судова практика трактує ознаки спільного проживання чоловіка та жінки, тобто усталені відносини, які притаманні подружжю, а саме: чоловік та жінка проживають разом; ведуть спільне господарство та мають певні обов`язки; мають єдиний бюджет. Отже, всі твердження позивачки про спільне проживання як подружжя з [PERSON] не доведені фактичними даними та не підтверджено належними доказами, які б давали їй право на спадкування четвертої черги за законом, а також право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом, як і не доведено відповідними засобами доказування наявність вказаних у ст. 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності. Зазначені [PERSON] в офіційних деклараціях за 2016 - 2018 роки відомості також підтверджують про відсутність факту спільного проживання з померлим [PERSON] , оскільки у них [PERSON] не зазначений як член сім`ї, а вказані нею доходи у 2016-2018 роках свідчать про те, що вона не мала роботи протягом трьох років, заробітну плату не отримувала, що в свою чергу унеможливлює встановлення факту матеріального забезпечення спадкодавця, здійснення спільних витрат на ведення господарства. Саме ним, відповідачем [PERSON] , після смерті батька погашено заборгованість з комунальних послуг, що підтверджується відповідними долученими квитанціями. Крім цього, позивачкою не надано суду доказів того, що вона зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті їх батька та що їй було відмовлено у видачі свідоцтва з тих чи інших підстав. Від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій вона не погоджується із запереченнями відповідачів щодо того, що вона не проживала з їх батьком без реєстрації шлюбу з червня 2002 року та до дня смерті, та наголошує, що викладене у відзиві не відповідає дійсності, оскільки: - позовна заява нею подана до закінчення 6-місячного строку, який надається спадкоємцям для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини; - з 1996 року у м. Долина було припинено централізоване гаряче водопостачання, а у квартирі [PERSON] не було газового котла, тому [PERSON] періодично приблизно один раз в місяць ходив (вона ходила разом з ним) до своєї племінниці приймати душ, інколи носив туди і одежу для прання; - твердження, що вона проживала в певний час з покійним [PERSON] , однак спільного господарства з покійним не вела, оскільки покійний постійно ходив митись та прати свій одяг до своєї племінниці [PERSON] не свідчить, що вони не жили разом та не вели спільного господарства. Фотографії стану квартири на час проведення зйомки не свідчать про якийсь непорядок у квартирі. Оскільки вона не була ні власником, ні співвласником квартири, то і не робила ремонту; - твердження, що їх батько був алкоголіком, у нього не було коштів, а кошти, як допомогу батькові, надавав особисто [PERSON] не підтверджується жодними доказами, зокрема довідкою про те, що [PERSON] перебував на обліку як алкоголік в наркологічному кабінеті Долинської ЦРЛ, квитанціями про переказ коштів. У дійсності коштів у [PERSON] на прожиття не було, він не працював і не міг працювати в силу поганого стану здоров`я, неодноразово лікувався у Долинському протитуберкульозному диспансері як стаціонарно, так і амбулаторно, у нього відмовляли ноги, запаморочувалась голова. Перед смертю у лікарні він перебував у лежачому стані, не піднімався з ліжка і в такому стані помер. [PERSON] не був алкоголіком. У свою чергу вона подає наявні у неї за останні роки квитанції про оплату комунальних послуг за постачання газу, електропостачання та водопостачання по квартирі [PERSON] , які у неї збереглися; - на телефонні дзвінки [PERSON] відповідач [PERSON] ніколи не відповідав, сам батькові ніколи не телефонував. Будучи у м. Долина, син не спромігся провідати батька. Аналогічно і дочка [PERSON] ніколи батькові не дзвонила і не цікавилась, на похорон до нього не приїхала. Діти померлого були обізнані про те, що у батька відмовляють ноги і що він лежить у лікарні. Саме племінниця [PERSON] тримала з ними зв`язок щодо інформації про стан здоров`я батька, однак, знаючи про важкий стан його здоров`я в останні роки, діти не те, що не приїхали провідати батька, але і не дзвонили йому і не цікавились ним. В судовому засідання позивачка [PERSON] підтримала позов, надала пояснення, аналогічні викладеному у ньому. Додатково зауважила, що з 2002 року зустрічалася з [PERSON] . Вони обоє були розлучені. У січні 2002 року його колишня дружини поїхала в Італію, повернулася у вересні 2002 року та придбала трьохкімнатну квартиру у Миколаєві, куди переїхала проживати з дітьми, а вона, позивачка, перейшла проживати до [PERSON] . Він хворів. З 2008 року у нього погіршився стан здоров`я, почалися запаморочення. Останні роки він почував себе дуже погано. Проживали вони разом. Вона ходила на роботу, оплачувала комунальні послуги. Брати та сестри покійного допомагали йому і висилали по 300,00 грн в місяць. Але це малі гроші. Вона ж ніяких коштів у нього не брала та не позичала. Приблизно 30.11.2018 він вже майже не міг ходити, вона його водила до туалету, а з 12.12.2018 він уже взагалі не міг ходити. 24 грудня 2018 року вона викликала швидку, хворого забрали на носилках у лікарню, де він знаходився один місяць, аж до самої смерті. [PERSON] категорично не хотів їхати до лікарні. До сина [PERSON] дзвонив декілька раз, але останні місяці син не брав слухавку. Відповідач [PERSON] приїжджав до батька, коли перебував на сесії та навчанні в Івано-Франківську. Востаннє він був у батька у 2010 році. У 2017 році був у м. Долина, проте до батька часу зайти не знайшов. У 2008 році давав гроші на лікування покійного. Дочка, відповідачка [PERSON] , з 2005 року взагалі з батьком не спілкувалася, не зв`язувалася з ним, не телефонувала та не допомагала. Сестра ж померлого була у нього у 2007-2008 роках, один з братів - до 2010 року, а другий з братів - у 2010 році. Після того більше не приїжджали. Правда вони зідзвонювалися з ним один раз в місяць, коли присилали гроші. У неї також складні сімейні обставини. Померлий [PERSON] ніде не працював, був на групі інвалідності, у спірній квартирі проживав один, однак у ній також був зареєстрований син [PERSON] . Оскільки [PERSON] не поїхав на перекомісію, групу інвалідності він втратив. Коли ж він перебував у лікарні, вона спочатку тричі на день навідувалася до нього, потім - по одному разу, але сиділа по 5-6 годин. Вона міняла йому білизну, готувала їжу, повністю доглядала його. До лікарні останні роки він також не мав сили іти, не міг сам вийти, йому було складно самостійно повісити рушник. У них був спільний бюджет, вірніше зарплату мала лише вона. Саме за ці гроші вони харчувалися, оплачували комунальні послуги. Також вона постійно купляла ліки. Оскільки абонентський номер записано на [PERSON] , тому вона, оплачуючи комунальні послуги, вказувала саме його, як платника. Їх бюджет на місяць становив 3000-4000 гривень. Вони жили як сім`я 14 років (з вересня 2004 року), вона ходила додому, але приходила ночувати до [PERSON] . Розмову про одруження вони мали, але якось до цього так і не дійшло. У 2006 році вона знала, що квартира приватизована і що в ній зареєстрований син, але в ці питання не вникала. Тоді [PERSON] ще мав пенсію і за свої гроші приватизував квартиру. Хоча останній і вживав спиртні напої, але було це не систематично. У 2016 році в неї померла мати. Її дочці 28 років. Вона хворіє У неї ще є старша дочка, яка допомогала доглядати за молодшою. Зарплату вона мала до 5000 гривень. Мати померла до 70 років і мала пенсію, тому вона мала можливість проживати з [PERSON] і приносити, в тому числі, і в їхню сім`ю гроші. Зимою з [PERSON] вони включали масляний радіатор, а на кухні - дві камфорки газу, тому взимку платили 700-800 гривень за воду. Прати білизну вони носили до племінниці померлого. Купалися неодноразово в неї на квартирі. Через те, що спірна квартира померлого на першому поверсі, в ній була сирість, яка йшла з підвалу. У декларації вона не вказувала про [PERSON] без будь-якого умислу щось приховати. У зареєстрованому шлюбі вони не були, а про те, що необхідно вказувати співжителя, вона не знала. Представник позивачки - адвокат Дуткевич В.М. підтримав вступне слово своєї довірительки [PERSON] та додатково вказав на те, що його довірителька з 2004 року проживала разом з [PERSON] у квартирі [ADDRESS] однією сім`єю без реєстрації шлюбу до його смерті [INFO] . Спільно проживаючи, вони були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, що характеризує сім`ю у відповідності до вимог ст. 3 СК України. Коли вони стали спільно проживати [PERSON] був особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з чим неодноразово лікувався. У 2002 році його перевели на ІІІ групу інвалідності, а потім і повністю зняли групу, оскільки він відмовився від переосвідування. Окрім захворювання легень, у нього було порушення кровообігу мозку, внаслідок чого постійно паморочилася та боліла голова, тремтіли руки, він погано стояв та ходив. В останні три роки життя стан його здоров`я різко погіршився, він почав потребувати постійної сторонньої допомоги. Крім неї такої допомоги йому ніхто не надавав. Вона завжди була поруч, неодноразово викликала швидку допомогу [PERSON] , перебувала з ним у лікарні під час його лікування, підтвердженням чого є записи у медичних картках її номеру телефону [NUMBER] . Факт належності саме їй цього номера підтверджується додатком до рішення Долинської міської ради від 11.11.2015 про закріплення за депутатами окремих вулиць та будинків, де зазначений номер мобільного телефону його довірительки. Коли [PERSON] востаннє був у лікарні, він перебував у нерухомому стані та потребував сторонньої допомоги. Тому [PERSON] готувала йому їжу, годувала з ложки, мила, прала йому постіль, купляла необхідні лікарства. На її очах він помер у лікарні [INFO] . Вона з санітаркою перевозила його тіло у морг, після чого помила та одягнула для поховання. Отримавши лікарське свідоцтво про смерть, вона розпочала процес поховання, оплатила певні ритуальні послуги. Після проведення поминального обіду, відповідач допоміг їй зібрати особисті речі з квартири покійного і перевезти до неї. Родичі [PERSON] не цівалися ним, не навідувалися до нього, інколи надсилали йому незначні кошти, незважаючи на те, що вони знали, що він потребує догляду, хворіє. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, підтримав поданий ним відзив, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та стягнути з позивачки понесені ним витрати на правову допомогу. Зауважив, що в цілому вважає позов безпідставним та неправдивим. У позивачки та його батька - це не було спільне життя, а тільки спільне проведення часу. Приїхавши на похорон до батька, була шокована вся родина станом квартири та безладом, який творився в ній. Води та ремонту в квартирі не було, купа немитого посуду, що свідчило про відсутність жіночої руки у квартирі. Купатися та прати одяг батько ходив до племінниці, а не до позивачки, яка в даний час називає себе його жінкою. Батько не працював, жив за кошти, які він, а також брати батька, передавали йому. Останні також привозили йому і продукти. Єдине, що об`єднувало позивачку з їх батьком - це розпивання спиртних напоїв. Похорон батька він з сестрою здійснював за власний рахунок. Поминальний обід був у племінниці. Там була і [PERSON] , яку запросили, бо вона допомагала на похоронах. Коли приїхав на похорон батька, квартплата більше року не платилася. Платіжки, які батько платив, він знайшов у шухляді. Якщо б вони жили однією сім`єю, то хоч би якісь витрати вона, як дружина, взяла на себе, а не чекала поки він, син, приїде за 1000 км. Лікування туберкульозу батька здійснювали також вони і воно йому допомогло, бо зняли групу. З ногою батько відмовлявся йти у лікарню, відповідно позивачка не могла здійснювати його лікування. Квартиру отримала мати, вона працювала на БПФ. Згодом вони з матір`ю виїхали у Миколаївську область, а квартиру залишили батькові. З часом її приватизували на них двох, на нього та батька. Позивачка приходила до батька, могла щось принести з магазину при цьому, але батько готував їсти сам. Щодо квартири племінниці, то остання не давала дозволу на проживання у ній ні батькові, ні тим більше [PERSON] . Зі спірної квартири [PERSON] забрала вазони та картини, які належали їм, але вони не заперечували щодо цього, оскільки вказані речі їм не були потрібні. Жодних особистих речей позивачки у квартирі не було. Коли він вчився та приїжджав до батька, [PERSON] намагалася взагалі не приходити. Батько завжди казав, що дружина в нього була одна, а позивачку називав коханкою та співмешканкою. Щоб [PERSON] приносила чи витрачала свої гроші, ніколи не чув. За комунальні послуги платив батько з тих коштів, що висилав йому він чи інші родичі. Також платив і він, відповідач, коли приїжджав до батька. Квитанції спеціально не зберігав, бо не думав, що вони можуть пригодитися. Востаннє оплатив три місяці, так як більше року ні квартплата, ні вода оплачені не були. Приїжджав до батька коли вчився в Університеті нафти та газу до 2003 року і на 25-ліття десь у 2008-2009 роках. Приблизно 2,5-3 роки тому приїздив у м. Долина на хрестини, але до батька не заходив, бо напередодні посварився з ним через зловживання останнім спиртними напоями. Незважаючи на це, коли батькові були потрібні гроші, він передавав їх племінницею. Знає про проблеми батька з ногою: неврологія, затерпання ноги, які виникали через те, що, будучи п`яним, він декілька раз падав і вдарявся головою. [PERSON] - його двоюрідна сестра, племінниця батька, через яку вони все і передавали йому. Позивачку у квартирі бачив, вона заходила до батька періодично, але не жила в ній. Вона має дочку, яка жила окремо від неї і потребувала постійного догляду. Батько працювати не хотів. Гроші йому давали і його це влаштовувало. В останні роки він ходити ходив, але без горілки уже не міг обходитися, навіть їсти не сідав поки не вип`є. Коли він приїжджав до батька, то купляв йому продукти. До моменту їх сварки, щомісячно висилав останньому 300-400 гривень. Про те, що батько попав у лікарню, йому повідомила [PERSON] той час він мав при собі лише 800 грн, які відразу дав дружині, щоб вона переслала їх. Коли батькові стало погано, швидку викликала [PERSON] . Вона йому приносила обіди, які йому не можна було їсти, бо сильно жирні. У батька була інтоксикація алкоголем. Саме за гроші його матері, останнього вилікували від туберкульозу. Батьком був здатний сам собі давати раду. Мати розійшлася з ним власне через зловживання алкоголем та застосування сили до неї та молодшої сестри. Документів він не збирав, бо позивачка говорила, що жодних претензій на квартиру вона немає. Батько до смерті доношував куртку, яку йому купила ще його, відповідача, мати. Якщо б у них з [PERSON] була сім`я, то хоча б якийсь побут був, а тут нічого надбано не було, гарячої води не було, у ванній кімнаті - цвіль, чорнота, в ній митися було прости неможливо. Представник відповідачів - адвокат Ільницький Я.І. підтримав вступне слово свого довірителя [PERSON] , подані відзиви та додав, що не діти кинули батька, а останній створив такі умови, що діти в ранньому віці залишились без батьківської любові, турботи та опіки. Позивачка стверджує про те, що спільно проживала з [PERSON] з 2002 року, однак це не відповідає дійсності, оскільки в той час у квартирі [ADDRESS] з останнім ще проживали його діти та колишня дружина. Не жили вони разом і в його племінниці, що підтвердила остання в судовому засіданні, вказавши, що [PERSON] тільки приходив до неї, щоб помитися і випрати одяг. Він не заперечує, що [PERSON] та [PERSON] спілкувалися, вони разом розпивали спиртні напої, тому вона, можливо, інколи йому і в чомусь допомагала та щось купувала у зв`язку з цим. Родичі покійного заперечують факт його спільного проживання з позивачкою, вказуючи на те, що він ніколи не розповідав, що має нову дружину, з якою спільно проживає, яка про нього дбає. Тільки вони піклувалися про нього і матеріально утримували його. При цьому, [PERSON] неодноразово позичала і не повертала кошти, які вони йому передавали на лікування та проживання. Також вказав, що позивачка не могла здійснювати догляд за [PERSON] , оскільки мала на утриманні маму похилого віку та дитину-інваліда, а жодних доказів можливості утримання трьох людей суду не надала. Крім того, квартира [PERSON] була в такому стані, що там не могла жити сім`я, у ній не відчувалась жіноча рука, свідченням чого є долучені до матеріалів справи фотосвітлини. У задоволенні позову посив відмовити. Спір між сторонами не вирішений. Заяви, клопотання сторін та процесуальні дії суду: ухвалою суду від 08.08.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 3 вересня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов з додатками, які протокольною формою суд постановив долучити до матеріалів справи. Ухвалою суду від 03.09.2019 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON] , підготовче судове засідання відкладено. 13 вересня 2019 року позивачкою подано відповідь на відзив та клопотання по допит свідків. Клопотання про виклик свідків надійшло і від представника відповідача. 9 жовтня 2019 року від позивачки надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог та зміну процесуального статусу третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача. Ухвалою суду від 09.10.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів, в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву. 11 жовтня 2019 року позивачкою подана уточнена позовна заява. Ухвалою суду від 15.10.2019 прийнято уточнену позовну заяву позивачки до розгляду, виключено [PERSON] з числа третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на стороні відповідача, залучено [PERSON] до участі у справі як співвідповідача, у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву. Ухвалою суду від 31.10.2019 клопотання позивачки, подане суду 06.08.2019 про витребування доказів постановлено задовольнити та витребувати: з Долинської ЦРЛ історії хвороби про стаціонарне лікування [PERSON] в жовтні 2008 року, а також про його перебування на стаціонарі з 24.12.2018 по день смерті [INFO] , та інформацію про придбання лікарств та медпрепаратів [PERSON] за власні кошти за період стаціонарного лікування; з Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України інформацію про отримання [PERSON] пенсії по інвалідності, а саме: з якого та по який час, та в якому розмірі; з Івано-Франківського ОБТІ - технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , свідоцтво про право власності на яку видано 20 липня 2006 року [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 31.10.2019 надано позивачці строк для усунення недоліків її уточненої позовної заяви до 8 листопада 2019 року 9.30 годин, тобто до закінчення строку проведення підготовчого провадження. 31 жовтня 2019 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позов, який протокольною формою ухвали постановлено долучити до матеріалів справи. 6 листопада 2019 року позивачкою подано уточнену позовну заяву та заяву про виклик свідків. Ухвалою суду від 08.11.2019 прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] до розгляду, підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті та постановлено викликати в судове засідання свідків, заявлених кожною зі сторін. 14 та 18 листопада 2019 року та 28 грудня 2020 року від свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] через канцелярію суду надійшли заяви із викладеними письмовими поясненнями. 5 грудня 2019 року позивачкою подана заява про долучення до матеріалів справи довідки з пенсійного фонду, яку протокольною формою ухвали суд постановив задовольнити. 25 травня 2020 року на виконання ухвали суду від 31.10.2019 про витребування доказів КНП "Долинська багатопрофільна лікарня"Долинської районної ради Івано-Франківської області подано до суду картки стаціонарного хворого, довідки про вартість лікування, результати КТ обстеження. Суд протокольною формою 09.06.2020 постановив довідки щодо [PERSON] долучити до матеріалів справи, картки стаціонарного хворого залишити для ознайомлення з ними. 28 травня 2021 року на електронну адресу суду поступило клопотання представника позивачки про долучення до матеріалів справи доказів, яке 02.06.2021 протокольною ухвалою суду залишено без розгляду. 30 червня 2021 року та 16 серпня 2021 року на електронну адресу суду поступили заяви представника позивачки про обгрунтування необхідності долучення до матеріалів справи вищевказаних документів та про визнання поважними причини пропуску подачі заяви про долучення доказів, які протокольною ухвалою суду від 06.09.2021 були задоволені. Неодноразово від сторін поступали клопотання про відкладення судових засідань з різних причин, в тому числі, перебування представників у відпустках, за станом здоров`я, для виклику свідків, у зв`язку з оголошеним карантином, які були задоволені. 03 серпня 2021 року на електронну адресу суду поступила заява представника позивачки про призначення судового засідання для вирішення питання судових витрат, докази про які будуть подані після ухвалення рішення у справі у встановлені строки. Перед судовими дебатами 06.09.2021 з аналогічним усним клопотанням звернувся представник відповідачів - адвокат Ільницький Я.І. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: рішенням Долинського районного суду від 12 жовтня 1993 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 26.10.1993 (т. 1 а.с. 7). Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим [PERSON] 05.05.2005, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 78 від 05.05.2005 (т. 1 а.с. 8). Тобто, шлюб між [PERSON] та [PERSON] вважається розірваним з 05.05.2005, з моменту видачі свідоцтва про розірвання шлюбу. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з цього моменту [PERSON] не перебувала у будь-якому іншому зареєстрованому шлюбі. Як вказала у позовній заяві позивачка та не заперечила сторона відповідача, покійний [PERSON] до 1998 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . З цього часу у іншому зареєстрованому шлюбі не перебував. Як вбачається зі свідоцтв про народження [NUMBER] від 09.11.1982 та [NUMBER] від 25.12.1986, у батьків [PERSON] та [PERSON] народилися відповідно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 62, 63), відповідачі по справі. У зв`язку з реєстрацією шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 64). Батьки [PERSON] та [PERSON] , а також їхні діти [PERSON] і [PERSON] проживали та були зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , про що свідчить поквартирна карточка на вказану квартиру. У 2001 році з квартири виписалася [PERSON] , у 2002 році - [PERSON] (т. 1 а.с. 17). Згідно з рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради № 226 "Про передачу в особисту власність гр. [PERSON] кв. [ADDRESS] " від 20.07.2006, прохання наймача квартири [PERSON] , в якій він мешкає, знаходиться за адресою [ADDRESS] , задоволено і передано вказану квартиру у спільну (сумісну) власність (т. 1 а.с. 93). Свідоцтвом про право власності від 20 липня 2006 року виконавчий комітет Долинської міської ради Івано-Франківської області посвідчив, що квартира [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної (сумісної) власності [PERSON] та члену його сім"ї [PERSON] (т. 1 а.с. 65, 182). Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12328910 від 30.10.2006 підтверджується, що однокімнатна квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності по 1/2 частці [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 66, 183). Як вбачається з будинкової книги на вищевказану квартиру, розпочатої 08 листопада 2006 року, у ній були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 67). Згідно з договором купівні-продажу квартири від 23.07.2004, [PERSON] , відповідач, придбав квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 76-77), де став проживати. [PERSON] залишився проживати у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин померлого [PERSON] від 30 серпня 2019 року, складеного депутатом Долинської міської ради Оглоб"яком Т.І. , зі слів [PERSON] , сина померлого, встановлено, що його батько проживав сам, господарства спільного ні з ким не вів, що підтверджується оглядом квартири (квартира в дуже поганому стані, не було догляду за нею), що підтверджують також сусіди (т. 1 а.с. 68). На фотосвітлинах маються зображення квартири [ADDRESS] , та яка має незадовільні умови для проживання (т. 1 а.с. 69-72). Позивачка ж вказує на те, що у вищевказаній квартирі з [PERSON] проживала і вона. До матеріалів справи [PERSON] долучено оригінали квитанцій за оплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , від імені [PERSON] за 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки (т. 1 а.с.109-135). Відповідачем [PERSON] також долучені копії квитанцій № 0.0.125264327.1, № 0.0.1252646850.1, № 0.0.1252647273.1 всі від 08.01.2019, які вказують на те, що за листопад, грудень, січень за особовий рахунок [PERSON] [NUMBER] були внесені проплати за електроенергію в розмірі 90 грн, 90 грн, 423 грн (т. 1 а.с. 73). В судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що позивачка проживала разом з [PERSON] . Останній не працював, [PERSON] "тримала його на своїй шиї", вела господарство. [PERSON] хворів, в нього підозрювали туберкульоз. Приблизно 16 років вони жили разом. Вона, свідок, дружила з [PERSON] , тому забігала до неї десь двічі на тиждень. Приходила до них в однокімнатну квартиру [ADDRESS] , будинок знає тільки на вигляд, тому його номер не може сказати. У квартирі жити можна було, там прибиралося, пралося. За комунальні послуги платила позивачка. Про те, щоб діти [PERSON] приїжджали чи допомагали вона не чула. [PERSON] не міг жити самостійно, він потребував догляду, був ослаблений. До 2002 року він працював на фабриці. Коли ж фабрика розпалась, він захворів і більше не працював. Перед смертю був вже дуже хворий. [PERSON] його влаштувала у лікарню, доглядала за ним, в тому числі домовлялася з медичними працівниками. У позивачки хвора дитина, яка потребує стороннього догляду, але їй допомагала старша її дочка. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з [PERSON] вона знайома 15 років, а [PERSON] вона знала по роботі. Їй відомо, що вони спільно проживали. Дітей [PERSON] бачила ще малими. [PERSON] їй жалівся, що син не відповідає на дзвінки. Діти не приїжджали до батька, не допомагали. Вона неодноразово заходила до них в гості, до квартири [PERSON] , де проживала і позивачка. Останнім часом [PERSON] взагалі був хворий, часто втрачав свідомість. [PERSON] не раз телефонувала їй за допомогою, часто викликала швидку. Жили вони за кошти [PERSON] . Не раз бачила, як позивачка платила за комунальні послуги за квартиру [PERSON] . Згодом йому почав допомагати брат з [PERSON] , який висилав раз на місяць або рідше приблизно 300 гривень. Цих грошей вистачало хіба що [PERSON] на сигарети, бо він дуже сильно курив. Гарячої води у квартирі не було, але був газ. [PERSON] міг випити, коли позивачка йшла на роботу, могли прийти колеги. Останні два роки він вже навіть сам вкритися не міг. Якщо [PERSON] десь відлучалася, то телефонував їй, щоб вона верталася. Митися часто ходив у кваритру позивачки. Свідок [PERSON] , дочка позивачки, в судовому засіданні показала, що з 2002-2003 років її мати проживала з [PERSON] (у 2002 році їй, свідку, було 15 років). Згодом [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] , так як він був інвалідом другої групи, оплачувала його лікування. Мати проживала у нього в квартирі, готувала їсти та вела господарство. Вона ж, свідок, проживала у квартирі з молодшою сестрою та бабусею, тому їх провідувала, а вони часто приходили до них. [PERSON] не працював. Коли він лежав у лікарні, тільки мати приносила йому їсти та доглядала за ним. Мати постійно проживала з [PERSON] , жили вони як одна сім`я, на Різдво вечеряли разом, разом святкували інші релігійні свята. За молодшою сестрою, яка є інвалідом дитинства, спочатку доглядала бабуся, а після її смерті з 2016 року вже вона. Сестра перебувала у центрі, поки вона, свідок, була на роботі, а потім була з нею. Після смерті [PERSON] мати принесла свої особисті речі до них додому. Коли вони жили у його квартирі, там не було гарячої води, тому часто вони приходили митися до них. Їй відомо, що у [PERSON] є син та дочка, але вона їх особисто не знає. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази про те, що чоловік [PERSON] помер. Вони жили довго у квартирі [ADDRESS] , а вона у [ADDRESS] у тому ж самому під`їзді. З 1997 року вона живе у цьому будинку. Приблизно 10-15 років там живе [PERSON] . Вона її постійно там бачила, неодноразово вранці, коли йшла на роботу, бувало в обід та ввечері. [PERSON] колись працював на фабриці, потім він був на групі. Але і коли вже не був на групі, все рівно ніде не працював. Жили вони за гроші [PERSON] , саме вона за все платила, в тому числі за комунальні послуги, купляла йому сигарети. Дітей його ніколи не бачила, аж на похоронах побачила його сина. Коли [PERSON] потрапляв до лікарні, доглядала за ним [PERSON] . Йому було важко ходити, тому навіть сумки носила вона. У квартирі вона у них не була. Спілкувалися вони у під`їзді, біля будинку. [PERSON] любив випити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що покійний є її рідним дядьком. Після смерті її матері з 2002 року вона деякий час, приблизно 1-1,5 років до 2004 року, жила у квартирі дядька по [ADDRESS] була без умов. Так як вона залишилась сама, родичі допомогли відремонтувати цю мамину квартиру. Звичайно, ніякої [PERSON] там не було. Остання не була дружиною дядька, не доглядала за ним, бо він просив, щоб саме вона, свідок, здійснювала догляд за ним, а він залишить їй свою половину квартири. Але вона відмовилася, бо мала своє житло. Для чого їй 1/2 квартири спільно з двоюрідним братом. Тому вона допомагала [PERSON] , а також допомагали грошима його рідні брат та сестра з [PERSON] . [PERSON] приходила до останнього, але не жила з ним. [PERSON] мав ключі від її, свідка, квартири, тому вони туди могли заходити, але точно не жити, бо там робився ремонт. У [PERSON] був страшний безлад у квартирі. Як тільки вона перейшла до своєї квартири, він часто приходив до неї. У неї він купався, прав свої речі, просив гроші. Також казав, що мати [PERSON] забороняє їм приходити до них на квартиру, тим більше митися чи прати. У дядька боліли ноги. Він легенько переходив до неї, хоча [PERSON] жила значно ближче. Інколи приїжджав на таксі. Продукти харчування привозили йому родичі з [PERSON] (картоплю, закрутки, макарони, цукор, овочі), вони ж також давали гроші. Разом з [PERSON] не ходив за продуктами. [PERSON] та [PERSON] вживали разом спиртне, вона могла допомогти зварити йому їсти, але не жила там, ніколи не прибиралась у помешканні. Коли дядько помер, квартира була вся у павутині, було чутно запах газу. Речей [PERSON] у квартирі не було. Після його смерті з квартири остання забрала собі якісь вазони. Брати передавали гроші на лікування, однак позивачка забрала їх, бо мала якісь судові справи. Дядьки на її рахунок скидали гроші, а вона вже їх передавала [PERSON] на придбання ліків. Остання жодних коштів на лікування не давала. На всі свята дядько був у неї. У нього був туберкульоз, але він вилікувався. Потім у нього було щось з ногами. Був навіть впав, коли прикручував лампочку, через що мав проблеми з головою. Син допомагав батькові, поки вони не посварилися. Гроші давав дядькові також і її чоловік, коли приїжджав з роботи. [PERSON] (відповідач) приїжджав часто, але ночував у неї, бо у батька умов не було. Коли ж приїжджав він до [PERSON] «кумити», до батька не зайшов, бо вони були посварені. Опалення у квартирі [PERSON] не було. [PERSON] просила у неї, щоб купити обігрівач, і вона придбала його. За комунальні послуги позивачка платила гроші, які вони давали [PERSON] . Коли дядькові стало погано, [PERSON] подзвонила до них, а вони, приїхавши, вирішили краще викликати швидку. Коли дядько був у лікарні, позивачка провідувала його, приносила йому їсти. Вона ж в той час мала малих дітей, крім того, шукала гроші на лікування. Померлий перед тим випадком дуже пив, вони з [PERSON] розпивали спиртне разом, тому остання могла викликати швидку, коли йому стало погано. В судовому засіданні свідок [PERSON] , жителька [ADDRESS] , хресна мама відповідачки [PERSON] , показала суду, що спірну кваритиру отримала [PERSON] , після чого вийшла заміж за [PERSON] , який вселився у її квартиру. У них народилося двоє дітей, але вони розійшлися. Згодом він привів [PERSON] . Проте останні роки він часто приходив до них, казав, що в [PERSON] померла мама і вона живе дома. [PERSON] заходила до нього, приносила випити, і вони разом розпивали спиртне, але вона там не жила, квартира була дуже захаращена. [PERSON] інколи до них приходив обідати. Коли [PERSON] був у лікарні, на лікування йому гроші у розмірі 300 грн присилав син. Вона передавала їх [PERSON] . Остання не дивилася за ним у лікарні, оскільки сусіди по палаті жалілися, що навіть ніхто не протре його вологою серветкою. Що [PERSON] , що його квартира, були у дуже занедбаному стані. Щоб поховати [PERSON] , купили миючі засоби і почали все мити, однак привести все до порядку було просто неможливо. Вони сім`єю товаришували з покійним. Вона не бачила, щоб [PERSON] там жила. Коли [PERSON] помер, [PERSON] дозволили забрати все, що вона хотіла. Покійний [PERSON] ніколи не називав її дружиною, а просто казав, що [PERSON] приходила. [PERSON] дуже допомагали його рідні брати і сестри. Він часто позичав у неї, свідка, гроші, але завжди казав, що йому передадуть і він поверне. І завжди повертав. Також допомагав йому син [PERSON] . У них [PERSON] був востаннє у жовтні перед смертю. Допомагала йому і племінниця, в якої померлий обідав, мився, приймав ванну. Продуктами йому допомагали всі. Коли вони зайшли у квартиру після його смерті, то там ні жіночої руки, ні жіночих речей не було. У грудні перед смертю [PERSON] , вона, свідок, в нього вже не була, провідувала його у лікарні. Останні роки [PERSON] не жила з [PERSON] , а лише заходила до нього, як власне і заходила вона, свідок. Та й [PERSON] казав, що з [PERSON] в нього "ніяк". Він не працював, хворів, мав туберкульоз, в нього зняли групу, він був без грошей. Дочка [PERSON] до батька не приїжджала, а син [PERSON] навідувався десь раз на рік. Батько вимагав лише від [PERSON] грошей, але взамін ніколи не цікавився життям сина. Позивачка немає ніякого відношення до спірної квартири, але судиться за неї. [PERSON] розповідав до хвороби та згадував про це у лікарні, що [PERSON] позивачала в нього гроші, і він навіть як заставу взяв у неї якусь річ. Це були гроші, які він назбирав з тих, що передавала йому [PERSON] , коли працювала в Італії. Померлий зловживав спиртним та був переконаний, що йому всі щось винуваті та зобов`язані. Як вбачається з письмових показів [PERSON] , останній вказав, що попереджений про кримінальну відповідальність за надання неправдивих поканань та про відмову давати покази за ст.ст. 384, 385 КК України, і вказані у цій заяві покази відповідають дійсності. Він [PERSON] приходиться рідним братом. Зі слів брата, йому було відомо, що у нього була знайома [PERSON] , яка, як тепер йому відомо, є [PERSON] . Під час спілкування він йому говорив, що [PERSON] з ним не проживає, а навідувалась, щоб вони разом розпивали спиртні напої. Багато років його брат ніде не працював, ніяких соціальних виплат не отримував, тому йому та сестрі [PERSON] доводилося неодноразово висилати йому матеріальну допомогу, а саме грошові кошти, продукти харчування, одяг. Одного разу, вони вислали йому 6 тис гривень, які [PERSON] позичила в [PERSON] на вічне користування. Позивачка ніякої фінансової допомоги не надавала, а кошти, які вони надсилали для проживання, [PERSON] з братом витрачали на алкоголь. Після смерті брата він заходив на квартиру і був шокований. Там було дуже брудно, антисанитарія, там жіночої руки не було, мабуть, років десять. Про те, що в квартирі проживала жінка, нічого не свідчило. Грошові кошти на лікування брата та його поховання [PERSON] не надавала. Його покійний брат у квартиру нічого не вкладав, тому вона по праву має належати його дітям (т. 2 а.с. 22-24). Письмові пояснення [PERSON] (т. 1 а.с. 190), [PERSON] (т. 1 а.с. 194), [PERSON] (т. 1 а.с. 198) суд не може взяти до уваги, оскільки при їх викладенні не дотримані вимоги ч. 4 ст. 93 ЦПК України, зокрема в частині відсутності підтвердження про обізнаність свідків зі змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань. На підтвердження підставності своїх позовних вимог, позивачка [PERSON] зазначає, що вона здійснювала догляд за [PERSON] , який часто хворів та потребував постійного стороннього догляду, опікувалась ним та його здоров`ям, неодноразово викликала йому швидку допомогу. На підставі адвокатського запиту комунальним закладом "Івано-Франківський обласний центр екстренної медичної допомоги та медичних катастроф" надана інформація про стан здоров`я потерпілого [PERSON] на момент приїзду бригади Е(Ш)МД на місце виклику та копії журналів реєстрації викликів на 103 Долинського відділення Е (Ш)МД від 05.12.2018 та 24.12.2018 (т. 1 а.с. 9). Як вбачається з карти виїзду швидкої медичної допомоги № 7269 А від 05.12.2018, [PERSON] , [INFO], надано медичну допомогу, від госпіталізації останній відмовився. У карті мається запис про те, що зі слів дружини, [PERSON] тривалий час хворіє, загальний стан погіршився з 03.12.2018, з`явились наступні скарги: загальна слабкість, пітливість, потемніння в очах, головний біль, слабкість в обох нижніх кінцівках (т. 1 а.с. 10). Відповідно до витягу з журналу реєстрації викликів на 103 від 05.12.2018, вищевказаний виїзд швидкої медичної допомоги був здійснений на підставі телефонного дзвінка з мобільного телефону за № [NUMBER] (т. 1 а.с. 12). Згідно з даними карти виїзду швидкої медичної допомоги № 2026 А від 24.12.2018 та витягу з журналу реєстрації викликів на 103 від 05.12.2018, [PERSON] 24.12.2018 був доставлений в Долинську районну лікарню з хронічним обструктивним бронхітом у стадії загострення (т. 1 а.с. 11, 13). Як вбачається з повідомлення Долинського протитуберкульозного диспансеру № 211 від 19.07.2019, [PERSON] , [INFO] , перебував на диспансерному обліку в Долинському протитуберкульозному диспансері з 08.08.2001. Виявлений з діагнозом інфільтративний туберкульоз верхньої долі правої легені фаза розпаду МБТ+ (з бактеріовиділенням). Лікувався стаціонарно з 08.08.2001 по 17.01.2002. З результаті лікування знебацилений, порожнина не загоїлась. Продовжував лікування в амбулаторних умовах. У зв`язку з погіршення стану здоров`я повторно лікувався стаціонарно з 19.11.2002 по 04.02.2002 з діагнозом інфільтративний туберкульоз верхньої долі правої легені фаза розпаду МБТ-. Хронічний обстуртивний бронхіт в ф. загострення. ДН 1 ст. Вертеброгенний шийний радикуліт з помірно вираженим больовим синдромом. Парез лівої руки з порушенням функції (рухомості). У зв`язку з наявністю ознак інвалідності скерований 30.01.2003 на МСЕК, визнаний інвалідом ІІ групи. Отримував протирицедивні курси лікування двічі на рік в стаціонарі та амбулаторно протягом 5 років. Повторно з приводу туберкульозу та загострення супутньої патології лікувався стаціонарно в Долинському протитуберкульозному диспансері: з 23.12.2003 по 30.01.2004 (27.01.2004 оглянутий обласною фтизіопульмонологічною МСЕК, визнаний інвалідом ІІІ групи); з 18.12.2004 по 03.02.2005 (в результаті лікування досягнуто позитивної рентгендинаміки: розсмоктування та ущільнення інфільтративних змін загоєння порожнини); з 09.02.2006 по 16.02.2006 (в пульмонологічному відділенні обласного фтизіопульмонологічного центру); з 21.02.20060 по 21.02.2006 (в Долинському ПТД); з 03.05.2007 по 18.05.2007. Останній раз звертався та обстежувався в Долинському ПТД 21.01.2009. Активних туб. змін в легенях не виявлено. Залишкові зміни після перенесеного туберкульозу легень в вигляді фіброзу та щільних вогнищ (т. 1 а.с. 107). В судовому засіданні були оглянуті медичні документи, надані на вимогу суду з комунального некомерційного підприємтва "Долинська багатопрофільна лікарня" Долинської районної ради Івано-Франківської області (в минулому Долинська ЦРЛ) (т. 1 а.с. 241), та копії з яких долучені до матеріалів справи (т. 2 а.с. 46-68). Так, з 10.11.2008 по 19.11.2008 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділі Долинської ЦРЛ. У вказаній картці зазначено, що [PERSON] може ходити. Діагноз закладу, що направив: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Діагноз при поступленні: залишкові явища ЧМТ.Діагноз заключний клінічний: залишкові явища ЧМТ у виді цеоралічного синдрому. Виписаний з покращенням, працездатність знижена у зв`язку з даним захворюванням (т. 2 а.с. 52-54). Медична картка стаціонарного хворого № 7016 вказує на те, що з 24.12.2018 [PERSON] доставлено ШМД на стаціонарне лікування в неврологічний відділ Долинської ЦРЛ. Діагноз при поступленні: вертеброгенний шийно-поперековий радикуліт, алкогольний денірій. Працездатність стійко втрачена у зв`язку з захворюванням. У вказаній картці зазначений телефон [NUMBER] [PERSON] (жінки), а також мається інформаційна добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення, яка, як вказала позивачка, підписана нею особисто (т. 2 а.с. 56-68). Згідно з медичною карткою стаціонарного хворого № 438 7 п, [PERSON] 22.01.2019 переведено в реанімаційний відділ. Діагноз при госпіталізації: гострий розлад м/кровообігу за ішемічним типом. [INFO] [PERSON] помер. Причина смерті: набряк головного мозку, інфаркт головного мозку в лобній ділянці правої півкулі. Приблизний час між початком захворювання і смертю 23 дні. У вказаній картці мається відмітка номеру телефону дружини [NUMBER] (т. 2 а.с. 46-52). На підтвердження належності номера телефону [NUMBER] за [PERSON] , остання надає рішення Долинської міської ради № 10-1/2015 "Про закріплення депутатів за округами" від 11.11.2015 та витяг з додатку до вказаного рішення, де номер телефону [PERSON] вказаний як [NUMBER] (т. 2 а.с. 44-45, 73). Свідок [PERSON] , яка працює у відділенні неврології Долинської ЦРЛ санітаркою, в судовому засіданні надала покази, що чоловік позивачки лежав у лікарні. Він був важко хворий, його треба було піднімати, переодягати, годувати. [PERSON] весь час приходила до нього та піднімала його. Вона не раз зверталася за допомогою, щоб допомогти їй його підняти чи переодягнути. На обід залишала йому їсти, сама бігла на роботу, а вже вона, свідок, його годувала. На вечір позивачка знову прибігала. Про те, що остання є дружиною хворого, зрозуміла з його та її слів. Коли хворий був при свідомості, він також розповідав, що це його дружина, що вони добре жили. На її, свідка, зміні він і помер, тому саме вона з [PERSON] везли його в морг. Довідки про вартість лікування хворих у стаціонарі Долинської ЦРЛ вказують про те, що вартість лікування [PERSON] складала за перебування на стаціонарі в неврологічному відділенні Долинської ЦРЛ 9 днів з 10.11.2008 по 19.11.2008 - 612,17 грн, 3 дні з 22.12.2018 по 24.01.2019 - 1362,28 грн, 28 днів з 24.12.2018 по 21.01.2019 - 16598,43 грн (т. 1 а.с. 242, 243, 244), однак це кошти, які несе медичний заклад за перебування хворого та вони не стягуються з останнього. При цьому, перебуваючи на лікуванні у вказані періоди, [PERSON] отримав лікування за власні кошти, що підтверджується довідками відповідно № 60, № 62, № 61, у яких мається вказівка на використані медикаменти та супутні матеріали (т. 1 а.с. 245, 246, 247). Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть № 17 від 25 січня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 59 років. Причина смерті інфаркт головного мозку у лобній ділянці правої півкулі. Одержала вказане свідоцтво [PERSON] 25.01.2019, про що мається відповідна письмова відмітка на ньому (т. 1 а.с. 14). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.01.2019, [PERSON] помер [INFO] в м. Долина Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 45 (т. 1 а.с. 61). Як вбачається з договору-замовлення на організацію та проведення поховання 2829 від 26.01.2019, [PERSON] є замовником організації та проведення поховання [PERSON] . Найменування послуг: поховання - 1200 грн, святкові - 260 грн, терміновість - 120 грн, разом 1584 грн (т. 1 а.с. 15). Як вбачається з довідки 449, виданої 25 листопада 2019 року відділом пенсійного забезпечення м. Долина управління Пенсіного фонду, [PERSON] отримував пенсію по інвалідності загального захворювання ІІІ групи з вересня 2002 по квітень 2007 на загальну суму 17888,89 грн. Пенсійна справа 141651 [PERSON] надішла в управління 11.10.2002 (т. 1 а.с. 204-210). [PERSON] також отримував грошові перекази в розмірі 300 грн, на підтвердження чого у матеріалах справи маються відповіді квитанції (т. 1 а.с. 200-201), чого не заперечили сторони по справі. У щорічних деклараціях [PERSON] за 2016, 2017, 2018 роки відсутня інформація про чоловіка, як члена сім`ї суб`єкта декларування. Членами її сім`ї є тільки дочки. За 2016 рік остання отримувала благодійну допомогу на загальну суму 41396 грн, з яких 26928 грн на ім`я [PERSON] , за 2017 рік - 23093 грн державної та соціальної матеріальної допомоги, 28800 грн заробітної плати на ім`я [PERSON] , 28627 грн державної та соціальної матеріальної допомоги на ім`я [PERSON] , 1000 грн благодійної допомоги, за 2018 рік - 30626 грн державної та соціальної матеріальної допомоги, 35200 грн заробітної плати на ім`я [PERSON] , 500 грн відшкодування, які здійснюються професійними спілками своїм членам (т. 1 а.с. 78-81, 82-86, 87-94). Після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 146, 147), на підставі яких зареєстровано спадкову справу № 64502636, про свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 56963984 від 24.07.2019 (т. 1 а.с. 145). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу наявності підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки з померлим [PERSON] , смерть якого настала [INFO] у м. Долина, понад п`ять років, а також підстав для зміни черговості спадкування з наданням права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги на 1/6 частку спірної квартири після смерті спадкодавця [PERSON] . Оцінка суду: заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, оцінивши покази свідків, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Звертаючись з позовними вимогами, позивач в силу вимог статті 12 ЦПК України, повинен довести правову та фактичну підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до роз`яснень, які містяться в абзацах 1 та 4 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно зі ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Як вказує позивачка, вона з 2002 року спільно проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак, з врахуванням вищевказаного, не можна встановити факт спільного проживання між ними до 01 січня 2004 року, оскільки законодавством України, яке діяло до 2004 року, встановлення такого факту не мало правового значення і норми чинного на той час КпШС України не передбачали можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Більше того, в судовому засіданні встановлено та підтверджується вищеописаними свідоцтвом про розірвання шлюбу (т. 1 а.с. 8), до 05 травня 2005 року позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, що унеможливлює її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] до вказаної дати. Отже, для встановлення факту спільного проживання позивачки [PERSON] та [PERSON] без шлюбу суд вважає за необхідне досліджувати період з 06 травня 2005 року по день смерті останнього ( [INFO] ). Так, частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, передусім є сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, які визначені ч. 2 ст. 3 СК України. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Подібні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 180/2536/18 (провадження № 61-18579св19), від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20). Як вказала позивачка та не заперечили відповідачі, [PERSON] з 1998 року розлучився зі своєю дружиною [PERSON] . З 2004 року його колишня дружина та діти переїхали проживати у м. Миколаїв, він ж залишився проживати у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] отримала свідоцтво про розірвання свого шлюбу 05.05.2005р. З цього часу остання та [PERSON] в іншому шлюбі не перебували. Як встановлено в судовому засіданні з показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у вказаний період позивачка спільно проживала з [PERSON] . Факт спільного проживання підтверджується і тим, що [PERSON] неодноразово у різні проміжки часу здійснювалися виклики швидкої допомоги (т. 1 а.с. 10-13), тобто вона була присутня біля [PERSON] , коли погіршувався стан його здоров`я, була з ним і під час його перебування на стаціонарних лікуваннях, підтердженням чого є занесенння в медичні документи хворого її номера телефону, підписання інформативної добровільної згоди пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції і знеболення (т. 2 а.с. 46-52, 56-68). Під час останнього перебування у лікарні [PERSON] , вона часто його провідувала, приносила йому їжу, була присутня біля нього в момент його смерті, що підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] . Крім того, саме з часу спільного проживання [PERSON] та [PERSON] в останньго спостерігалася динаміка покращення стану здоров`я, що підтверджується і тим, що, маючи 3 групу інвалідністі станом на 2005 рік та до того часу регулярно проходячи курс лікування, йому в подальшому не було продовжено групу інвалідності, востаннє він перебував на лікуванні з приводу наявного у нього захворювання у травні 2007 року, а при обстеженні 21.01.2009 в нього вже активних туб. змін в легенях не виявлено. Даючи оцінку акту обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 30.08.2019, суд звертає увагу, що він складений зі слів відповідача [PERSON] , через 7 місяців після смерті [PERSON] , тобто не може бути підтвердженням непроживання позивачки [PERSON] у квартирі [ADDRESS] до дня смерті [PERSON] . А незадовільні умови проживання не можуть бути свідченням, що в таких умовах не могла проживати жінка, а тільки підтверджує неакуратність та матеріальне становище осіб, які проживали в цій квартирі. Більше того, дохід [PERSON] та [PERSON] , враховуючи допомогу родичів, був доволі малим, останній не працював, курив, вживав алкоголь, що свідчить про їх складне матеріальне становище. При цьому сам відповідач вказував у судовому засіданні, що у помешканні батька після його смерті залишилися речі, які він дозволив [PERSON] забрати, зокрема, вазони, картини. Наявність вказаних речей якраз і свідчить про намагання створити жінкою хоч елементарний затишок у квартирі покійного. Також в судовому засіданні знайшло своє підтвердження і те, що [PERSON] вела з [PERSON] спільне господарство, зокрема брала спільну участь у витратах на утримання житла та у витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Вказане підтвердується тим, що покійний [PERSON] не мав доходів, оскільки з 2002 року не працював, до 2007 року отримував пенсію по інвалідності, а коли перестав таку отримувати, йому частково у незначному розмірі почали допомагали його родичі. При цьому, суд звертає увагу на те, що документально підтверджена щомісячна допомога, яка надавалася покійному у розмірі 300 грн, в загальному склала 4500 грн (т. 1 а.с. 200-201). Цими коштами також розпоряджалася і [PERSON] , що підтвердила остання та свідок [PERSON] . Однак вказані кошти були незначними та не могли забезпечити оплату комунальних послу, як і не були достатніми для матеріального утримання [PERSON] . Крім того, з долучених до матеріалів справи оригіналів квитанції (т. 1 а.с. 109-135) судом встановлено, що за місцем проживання [PERSON] за комунальні послуги, зокрема, за листопад 2016 року було сплачено 160 грн за електроенергію, 140 грн за газ, 25 грн за воду, разом 325, за січень 2017 року було сплачено 380 грн за електроенергію, 40 грн за воду, 100 грн за газ, разом 520 грн, за електроенергію у березні 2018 року сплачено 400 грн. При цьому, в цей час [PERSON] не працював, ніяких коштів не отримував, крім тих, які йому передавали родичі щомісяця в розмірі 300 грн., тому не міг сплачувати комунальні у такому розмір самостійно. Натомість позивачка отримувала у 2016 році у середньому на місяць 1956 грн, у 2017 році - 2008 грн на місяць, у 2018 році - 2594 грн, що перевищує прожитковий мінімум для працездатної особи у відповідні періоди (1450 грн, 1684 грн, 1841 грн), та підтверджує твердження позивачки про те, що вони спільно сплачувати з [PERSON] комунальні послуги, а також придбавали продукти харчування та ліки. При цьому, її дочка та мама отримували на своє утримання власні кошти, тому твердження відповідачів про неможливість мати з [PERSON] спільний бюджет, оскільки у позивачки були на утриманні ще діти та мама, не заслуговують на увагу. Суд критично ставиться і до тверджень відповідача [PERSON] про те, що позивачка просто забрала оригінали квитанцій про оплату комунальних послуг, не сплачуючи реально за ці послуги, оскільки будь-яких доказів цього не надано. Натомість доведено, що коштів у [PERSON] не було, а наданої його родичами домомоги не вистачало для покриття плати за комунальні послуги. Будь-яких доказів про надання грошових коштів у більших сумах, відповідачами не надано. Допитані судом свідки, сусіди [PERSON] , стверджували, що бачили та з її слів при зустрічах знають, що саме [PERSON] ходила сплачувати за комунальні послуги, носила продукти харчування. Наведені вище обставини, підтверджують системачичність ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, оскільки [PERSON] та [PERSON] мали у розпорядженні спільні кошти, з яких сплачували комунальні послуги, харчувалися, придбавали ліки та використовували їх на потреби кожного з них. [PERSON] ніде не працював, допомога родичів була не значною, натомість [PERSON] мала хоч і нерегулярні та незначні доходи, але спільно з коштами [PERSON] мала можливість брати участь в утриманні їх сім`ї, що вона і робила. З показань родичів покійного [PERSON] також встановлено, що кошти для нього вони передавали через позивачку, або ж, що вона ними розпоряджалась, в тому числі і для своїх потреб, що тільки підтверджує спільний бюджет [PERSON] та [PERSON] . Щодо незазначення [PERSON] у своїх деклараціях про доходи як члена сім`ї [PERSON] , то, як пояснила остання в судовому засіданні, вона вказала членів сім`ї (дочок), які з нею зареєстровані за однією адресою, та не знала, що треба зазначати співжителя, з яким вона фактично проживає за іншою адресою. Крім того, відсутність даних про [PERSON] , як члена сім`ї, у декларації [PERSON] , не свідчить, що вони спільно не проживали, а вказує на неналежне заповнення декларації декларантом. Враховувавши вищевказане, суд доходить висновку про те, що позивачка та померлий [PERSON] проживали однією сім`єю, разом систематично вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, а тому вимоги про встановлення факту її проживання разом із [PERSON] понад п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 6 травня 2005 року по [INFO] , знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. Встановлення цього факту дає позивачці право на спадкування майна [PERSON] як спадкоємцю четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України. Щодо позовної вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування, надання права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги, суд приходить до таких висновків. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не склав. Після його смерті із заявами про прийняття спадщини звернулися діти [PERSON] та [PERSON] , які, в силу ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцями першої черги за законом. Враховуючи те, що вище судом встановлено факт проживання [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , який помер [INFO] , понад п`ять років до часу відкриття спадщини, позивачка являється спадкоємицею за законом четвертої черги. Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): - перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той із подружжя, який його пережив, та батьки; - друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; - третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; - четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; - п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування). Таким чином, в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Відповідно до статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Разом з тим, як зазначено вище, відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно зі змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин (постанови Верховного Суду від 18 лютого 2019 року в справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження №61-48561св18), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18), від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), від 27 серпня 2020 року в справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження №61-23350св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі №200/12980/14 (провадження №61-14159св19). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується вищеописаним, позивачка проживала з [PERSON] однією сім`єю: спілкувалася з ним, піклувалася про його здоров`я, купляла продукти харчування та готувала їжу, брала участь у сплаті комунальних послуг, здійснювала за ним догляд. Опікувалась вона [PERSON] і після його смерті, оскільки саме вона у лікарні отримала лікарське свідоцтво про його смерть (т. 1 а.с. 14), займалася його похованням, оплачувала певні ритуальні послуги, свідченням чого є укладений з нею договір-замовлення 2829 на організацію та проведення поховання (т. 1 а.с. 15). Як вказала в судовому засіданні позивачка, саме вона наряджала його в одяг, який попередньо собі підготував [PERSON] та показав їй місце його зберігання. Дані факти відповідачами не спростовані. Вказані обставини мали місце протягом тривалого часу, про що свідчить встановлений судом вище факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу понад 5 років. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині зміни черговості спадкування, [PERSON] зазначає, що [PERSON] був у безпорадному стані, потребував стороннього догляду та допомоги, а вона піклувалася про нього та матеріально забезпечувала. Так, згідно з п. 6 Постанови Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 127/9778/17, безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю). Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах, висновками судово-медичних експертів. З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] помер у віці 59 років, що за загальними правилами не є похилим віком для чоловіків (класифікація Всесвітньої організації охорони здоров`я людей). Судом встановлено, що відповідно до медичних документів [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. Так, з 08.08.2001 у нього виявлено туберкульоз, з цього часу і по 17.01.2002 він лікувався в Долинському ПТД. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я повторно лікувався з 19.11.2002 по 04.02.2003. 30.01.2003 визнаний інвалідом ІІ групи. Натомість з 27.01.2004 спостерігається позитивна динаміка у покращенні стану його здоров`я, він визнаний інвалідом ІІІ групи, у результаті лікування з 28.12.2004 по 03.02.2005 досягнуто позитивної рентгендинаміки. Останній раз обстежувався 12.01.2009, активних туб. змін в легенях не виявлено (т. 1 а.с. 107). Суд звертає увагу на те, що з часу спільного проживання з [PERSON] у [PERSON] спостерігається позитивна динаміка. З 2008 року він не перебував на лікуванні, у 2009 - під час медичних обстежень виявлено суттєве покращення його стану, активних туб. змін вже не виявлено, група інвалідності йому більше не встановлювалась. Тільки 24.12.2018 він потрапляє знову на стаціонарне лікування, де серед інших діагнозів йому поставлено алкогольний деніріт. У його медичних документах не мається відмітки про те, що він є немічним і не може приймати активні заходи щодо свого існування. При поступленні на стаціонарне лікування 10.11.2008 у медичній картці вказано, що він може ходити. Виписано його із зниженою працездатністю у зв`язку з перенесеним захворюванням, при цьому у медичній картці не зазначено, що [PERSON] втратив працездатність (т. 2 а.с. 53). Тільки при поступлені на стаціонарне лікування 24.12.2018 [PERSON] втратив працездатність (т. 1 а.с. 56 звор.), 22.01.2019 переведений у реанімаційне відділення, де [INFO] помер. Як вказано в медичній картці стаціонарного хворого № 438 7п, приблизний час між початком захворювання і смертю 23 дні (т. 2 а.с. 46-52), тобто тільки протягом 23 днів [PERSON] перебував у безпорадному стані. Однак, цей час він перебував у лікувальному закладі, догляд за ним здійснював персонал лікарні, тому вказані 23 дні не можна вважати часом, коли догляд за ним здійснювала [PERSON] . Більше того, вказаний проміжок часу є незначним і [PERSON] не перебував під постійним наглядом позивачка, яка тільки приходила навідати його і нагодувати, що остання підтвердила в судовому засіданні. Інших медичних документів, які мали підтвердити, що за життя [PERSON] в силу свого віку та діагностованих лікарями захворювань потребував постійного стороннього догляду та/або наявність у нього інших вад, які впливали на загальний стан здоров`я, обмежували працездатність, суду не надано. Крім того, позивачкою не доведено факт матеріального забезпечення спадкодавця. Так, вона матеріально йому допомагала, вони мали спільні кошти, але її власні доходи були нерегулярними і не значними, були трохи більшими на прожитковий мінімум для однієї особи, тому вона не могла повністю матеріально утримувати [PERSON] , як і не могла забезпечити йому належні умови для проживання, оскільки квартира була у незадовільному стані, що підтверджується фотосвітлинами (т. 1 а.с. 69-72), через що [PERSON] ходив митися та прати одяг до племінниці. Таким чином, позивачкою не підтверджено належними та допустимими доказами, що [PERSON] перебував у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а вона, саме в зв`язку з його безпорадним станом, протягом тривалого часу за будь-який період спільного проживання опікувалась ним, матеріально забезпечувала його, що свідчить про відсутність сукупності вказаних у статті 1259 ЦК України юридичних фактів, які дають право на зміну черговості при спадкуванні, тому правових підстав для застосування положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України та, відповідно, для задоволення позовних вимог в цій частині не має. Отже, позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги підлягає до часткового задоволення. Щодо понесених стронами судових витрат, суд зазначає таке: статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПУ України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задовлення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Беручи до уваги, що позов задоволено частково, представники сторін заявили про те, що розмір судових витрат та їх документальне підтвердження ними буде надано після ухвалення рішення, суд на підставі п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, вважає за необхідне у резолютивній частині вказати про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення, а також строк для подання сторонами доказів щодо розміру понесених таких витрат. На підставі вищевикладеного, ст. 58 Конституції України, ст.ст. 5, 15, 16, 1258, 1259, 1264 Цивільного кодексу України, ст. 3 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 89, 315 Цивільного процесуального кодексу України, та

Outcome: partial