Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, зазначивши, що 13.05.2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг. Банк надав останній кредитні кошти в розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підписала заяву, відповідно до якої погодився з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування Банка на Акціонерне товариство "ПриватБанк". Однак відповідач порушила умови договору та станом на 31.08.2020 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 105635,91 гривень. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати в розмірі 2102,00 гривень. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Про розгляд справи суд повідомляв відповідача за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на сайті судової влади. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 13.05.2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг. Банк надав останній кредитні кошти в розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк". 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування Банка на Акціонерне товариство "ПриватБанк". Згідно проведеного позивачем розрахунку, станом на 31.08.2020 року відповідач має заборгованість в сумі 105635,91 грн., яка складається з заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками, пені. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Договором, на якому базуються правовідносини сторін є - заява-анкета відповідача про отримання кредитних коштів. У цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також в ній відсутні й домовленості сторін про сплату відповідачем процентів за користування кредитними коштами. Не містить заява і строку повернення кредиту (користування ним). Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Разом з тим, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного суду, що висловлені в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) за результами перегляду судових рішень у справі по аналогічному спору, про те, що підписана відповідачем анкета-заява не може вважатись договором, який підтверджує обов`язок відповідача сплатити позивачеві проценти за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, суд дійшов висновку про те, що оскільки укладений між сторонами спірний кредитний договір у виді заяви-анкети не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не зазначена в ньому процентна ставка за користування кредитними коштами, а також те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а тому позивач вправі вимагати лише виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої та не повернутої суми кредитних коштів. Вимоги позивача щодо стягнення іншої частини заборгованості є безпідставними, оскільки не грунтуються на умовах укладеного сторонами договору. З урахуванням вище зазначеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial