Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

у травні 2015 року ПАТ "Універсал Банк" звернувся у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов кредитного договору № 004-2914/840-0479 від 20 листопада 2007 року [PERSON] отримала у ВАТ "Універсал Банк" кредит в сумі 121 240 доларів США строком до 10.11.2037 р. зі сплатою 12,75% річних за користування кредитом. Пзивач виконав свої зобов"язання у повному обсязі, а саме в порядку, передбаченому кредитним договором видав відповідачу кредитні кошти шояхом банківського переказу коштів на його рахунок. 10 червня 2009 року між сторонами у справі було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 004-2914/840-0479 від 20 листопада 2007 року, відповідно до умов якої у період з 10 червня 2009 року по 06 липня 2009року встановлювалсь процентна стака у розмірі 3,13% річних за користування кредитом. 07 липня 2009 року між сторонами у справі буо укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, відповідно до умов якої встановлювалась базова процентна ставка у розірі 313% річних. У період з 07 липня 2009 року по 09 червня 2010 року позичальник зобов"язувався сплачувати кредитору плату за користування кредитом у розмірі базової процентної ставки, тобто 3,13% річних. З 10 червня 2010 року по 09 червня 2015 року встановлювалась процентна ставка у розмірі базової процентної ставки, збільшеної на 12.74%, і становила 15,87% річних. А починаючи з 10 червня 2015 року встановлювалась ставка у розмірі 13,75% річних за користування кредитом. 13 вересня 2013 року Обухівським районним судом Київської області постановлено рішення, яким задоволено позов ПАТ "Універсал Банк". Постановлено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "Універсал банк" заборгованість за кредитним договором № 004-2914/840-0479 від 20 листопада 2007 року в сумі 126 240,95 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 липня 2010 року складало 997 051,02 грн. Рішення набрало законної сили 27 вересня 2013 року. Позивач зазначає, що даним рішенням суду було стягнуто з відповідача за кредитним договором тіло кредиту, нараховані включно до 21 липня 2010 року відсотки та підвищені відсотки. Оскільки рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 вересня 2013 року залишається невиконаним, боржник зобов"язаний відшкодувати кредитору інфляційні втрати. З 21 липня 2010 року по 14 травня 2015 року індекс інфляції складає 1,900, а відтак інфляційне збільшення суми боргу складає 897 345,92 грн. Також, на думку позивача, підлягає стягненню з відповідачів заборгованість у вигляд трьох процентів річних від простроченої суми. Оскільки прострочена сума становить 997 051,02 грн., то три проценти річних за весь час прострочення складає 144 067,04 грн. Крім того, станом на 27 березня 2015 року заборгованість за кредитним договором по сумі несплачених відсотків, наахованих за період з 22.07.2010 року по 27.03.2015 р. складає 89 143,14 доларів США, що еквівалентно 2 096 022,72 грн., з яких: - за відсотками 77 840 доларів США, що еквівалентно 1 830 251,83 грн., - за підвищеними відсотками 11 303,15 доларів США, що еквівалентно 265 770,89 грн. За таких підстав, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у вигляді інфляційних втрат за час прсстрочення в сумі 897 345,92 грн., 144 067,04 грн. у якості 3% річних за прострочення виконання грошового зобов"язання та заборгованість по нарахованим відсоткам за кредитним договором № 004-2914/840-0479 від 20 листопада 2007 року в сумі 89 143,14 доларів США. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність представника банку. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 004-2914/840-0479. відповідно до якого позивач зобов"язувався надати кредит в сумі 121 240 доларів США зі сплатою 12,75% річних за користування кредитом та підвищеною процентною ставкою в розмірі 38,25% за користування коштами понад встановлений договором строк. 10 червня 2009 року між сторонами у справі було укладено додаткову угоду - до кредитного договору № 004-2914/840-0479 від 20 листопада 2007 року, відповідно до якої сторонами погоджено сплачувати кредитору відсотки за користування кредитом у натсупному розмірі: 13,75% (базова процентна ставка) відсотків за користування кредитними коштами. 07 липня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 2 до вказаного кредитного договору, за умовами якої до Основного договору внесено зміни в пункти 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3 та 1.1.4 щодо врегулювання строків сплати кредиту та відсотків за користування кредитом і нарахування процентної ставки у разі порушення строків погашення кредиту. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 вересня 2013 року задоволено позов ПАТ "Універсал банк". Постановлено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором № 004-2914/840-0479 від 20 листопада 2007 року, а саме суму простроченої заборгованості за кредитом - 1 900,96 доларів США, що еквівалетно 15 724,80 грн., суму дострокового стягнення кредиту - 114 492,00 доларів США, що еквівалентно 904 257,82 грн., суму відсотків - 9 755,44 доларів США, що еквівалентно 77 048,47 грн., сума підвищених відсотків по кредиту - 2,55 доларів США, що еквівалентно 20,14 грн., а всього - 126 240,95 доларів США, що еквівалентно 997 051,02 грн. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 вересня 2013 року [PERSON] не виконано. ПАТ "Універсал Банк" просить суд стягнути з відповідача заборгованість по нарахованим відсоткам за кредитним договором № 004-2914/840-0479 від 20 листопада 2007 року в сумі 89 143,14 доларів США. Проте, такі вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно із роз'ясненнями, викладеними в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, застосування наслідків спливу позовної давності як підстава для відмови у позові може мати місце лише тоді, коли позовні вимоги будуть визнані судом доведеними та за наявності факту порушення, невизнання чи оспорювання відповідачем прав позивача. У такому випадку суд з'ясовує причини пропуску строку позовної давності та за відсутності поважних причин застосовує положення ч. 4 ст. 267 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст.510 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як « строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст..1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У абз.1,2 п.17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України) Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України. Зазначений кредитний договір укладений строком до 10 листопада 2037 року включно. Тобто, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 вересня 2013 року достроково стягнуто всю кредитну заборгованість, а відтак, строк договорів закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини. Таким чином, оскільки ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитними договорами, то нарахування відсотків за користування кредитом, поза строком дії кредитних договорів законом не передбачено. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків у зв'язку з їх недоведеністю. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшла висновку, що з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» підлягають стягненню три процента річних. За таких обставин, з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми за період з 22 липня 2010 року по 27 березня 2015 року (в межах заявлених позовних вимог), що становить 144 067,04 грн. Розрахунок 3 % річних, наданий позивачем, відповідає вимогам закону, а тому може бути покладений в основу рішення суду. Також, суд дійшла висновку, що з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» підлягають стягненню інфляційні втрати з наступних підстав. Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.91 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду від 28.03.2012 у справі №6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з врахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене в гривні. Враховуючи, що за рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 вересня 2013 року сума, яку повинний був сплатити відповідач позивачу була визначена саме в національній валюті - гривні, то з відповідача підлягає стягненню інфляційні втрати за період з 21 липня 2010 року по 14 травня 2015 року (в межах заявлених позовних вимог) в сумі 897 345,92 грн. Розрахунок індекса інфляції розрахувується шляхом множення суми заборгованості на моменти її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості. Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІІс = (ІІ1:100) х (ІІ2:100) х (ІІ3:100) х ... (ІІZ:100), де ІІ-1 - індекс інфляції за перший місяць прострочки, ІІ-2 - індекс інфляції за другий місяць прострочки, ІІ-Z - індекс інфляції за останній місяць прострочки. Згідно з рекомендаціями Верховного Суду України враховується, що сума, внесена за період з 1 по 15 число місяця, індексується за період с урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. І якщо погашення заборгованості відбулось з 1 по 15 число місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця. Сума заборгованості - 997 051,02 грн. Період заборгованості: 21 липня 2010 року по 14 травня 2015 року. Інфляційне збільшення заборгованості = 897 345,92 грн. Таким чином, з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» підлягає стягненню сума трьох процентів річних від суми прострочення виконання зобов'язання - 144 067,04 грн. та 897 345,92 грн - інфляційних втрат. З огляду на наведене, позов ПАТ "Універсал Банк" підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: partial