Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

25.03.2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької областінадійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 3-5). Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судове засідання, про що суду надала відповідну заяву (а. с. 49). Третя особа [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , просила справу розглянути без її участі, про що суду надала відповідну заяву (а.с. 50). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 55), в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі та відзиву на позовну заяву суду не надав. Ухвалою суду від 16 липня 2019 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 18 грудня 1999 року державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. та зареєстрованого в КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов"янськ 20 березня 2000 року (а.с. 8), що також підтверджується наданими позивачем довідкою виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області від 20 березня 2019 року № 83 щодо підтвердження поштової адреси (а.с. 22), довідкою КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов"янськ б/н від 21 березня 2019 року (а.с. 27) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 161216759, сформованим 27 березня 2019 року (а.с. 29). Згідно довідки № 82, виданої 11 березня 2019 року старостою Яцьківського старостинського округу виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 23), у житловому будинку [ADDRESS] , окрім позивача також зареєстровані: дочка позивача - [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 23). Відповідач [PERSON] за вказаною адресою з 2002 року не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належне йому майно, про що 01 березня 2019 року складено відповідний акт, посвідчений старостою Яцьківського старостинського округу Заболотним В.І. (а.с. 11). Він фактично змінив місце проживання, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 18 грудня 1999 року у позивача виникло право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідач протягом тривалого часу користувалася вказаним житловим приміщенням, але вже більше сімнадцяти років відсутній за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. З огляду на це, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved