Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] , з посиланням на те, що вона народилася [INFO] в селі Антонівка, матір`ю була [PERSON] .. Водночас, згідно з свідоцтвом про народження на бланку [NUMBER] виданим повторно Ставищенським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області 21.08.2018 року, її матір`ю вказана [PERSON] . 20 грудня 1981 року вона уклала шлюб з [PERSON] , після чого їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». Як видно з погосподарських книг Антонівської сільської ради за 1986-1990, 1990-1995 роки та довідки №68 від 19.03.2021 року Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області, житловий будинок [ADDRESS] , 1968 року побудови, належав до майна колгоспного двору, головою якого була [PERSON] .. 20.12.1994 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла «жилий будинок, що розташований в [ADDRESS] , та все майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати мені на день смерті» їй. [INFO] померла [PERSON] .. Спадкоємців, які б постійно до дня смерті проживали разом із спадкодавцею не було. Як видно з довідки виданої Ставищенського селищною радою Білоцерківського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в селі Антонівка Ставищенського району Київської області та [PERSON] , яка проживала по [ADDRESS] і 20.12.1994 року у виконкомі Антонівської сільської ради Ставищенського району Київської області склала заповіт (реєстр №27) є одна і та ж особа. Розбіжності в імені по батькові [PERSON] в записах погосподарських книг, свідоцтвах виданих виконкомом Антонівської сільської ради Ставищенського району Київської області, актових записах складених виконкомом Антонівської сільської ради Ставищенського району Київської області, заповіті посвідченому посадовою особою виконкому Антонівської сільської ради Ставищенського району Київської області, виникли внаслідок документальної фіксації розмовних форм імені та по батькові. Спадкоємцями, які спадщину прийняли, вступивши у володіння та управління спадковим майном, вказаним житловим будинком, були діти спадкодавці та її брат [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги у спадкодавці не було. До спадкового майна померлої належить житловий будинок розташований по [ADDRESS] , проте оформити свої спадкові права на нього позивач позбавлена можливості через відсутність правовстановлюючого документа на будинок та його реєстрації, а також недоведеність складання заповіту матір`ю. Нотаріус постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.06.2021 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Встановлення факту складення саме спадкодавицею заповіту необхідно для підтвердження підстави спадкування - за заповітом, та не застосування альтернативної підстави спадкування - за законом. Позивач просить встановити, що заповіт посвідчений від імені [PERSON] складений [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в селі Антонівка Ставищенського району Київської області та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] матері [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 74,5 м2, житловою площею 33,1 м2, вартістю 95510 гривень. В судове засідання позивач не з`явилася, в позові просить розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не прибув, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи: Ставищенської селищної радив судове засідання не прибув, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, проти заявлених позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] в селі Антонівка Ставищенського району Київської області народилася [PERSON] , її матір`ю була [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданим 12 травня 1978 року відділом ЗАГС виконкому Ставищенської районної ради народних депутатів Київської області (а.с. 9А). Згідно з копії свідоцтва про народження на бланку [NUMBER] виданим повторно Ставищенським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області 21.08.2018 року, матір`ю [PERSON] вказана [PERSON] (а.с. 10). 20 грудня 1981 року [PERSON] у виконкомі Антонівської сільської ради Ставищенського району Київської області уклала шлюб з [PERSON] , про що складено відповідний запис №17, прізвище присвоєне після реєстрації шлюбу - « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтвом про шлюб [NUMBER] виданим повторно 21.08.2018 року Ставищенським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області (а.с. 11). Як видно з погосподарських книг Антонівської сільської ради за 1986-1990, 1990-1995 роки та довідки №68 від 19.03.2021 року Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області, житловий будинок [ADDRESS] , належав до майна колгоспного двору, головою якого була [PERSON] , яка згідно діючих на 15 квітня 1991 року (час його припинення) ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набула права власності на майно колгоспного двору (а.с. 12-15, 23). 20.12.1994 року у виконкомі Антонівської сільської ради Ставищенського району Київської області [PERSON] склала заповіт, яким заповіла «жилий будинок, що розташований в [ADDRESS] , та все майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати мені на день смерті» [PERSON] . Заповіт посвідчено секретарем Антонівської сільської ради Василенко Н.М. та зареєстровано в реєстрі за №27 (а.с. 16). [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка постійно до дня смерті проживала по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] виданим повторно Ставищенським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області (а.с. 17). Спадкоємців, які б постійно до дня смерті проживали разом із спадкодавцею не було, що підтверджується записом в погосподарській книзі та копією довідки №74 від 29.03.2021 року Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області (а.с. 49). Як видно з довідки №115 від 07.06.2021 року виданої Ставищенською селищною радою Білоцерківського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в селі Антонівка Ставищенського району Київської області та громадянка [PERSON] , яка проживала по [ADDRESS] і 20.12.1994 року у виконкомі Антонівської сільської ради Ставищенського району Київської області склала заповіт (реєстр №27) є одна і та ж особа. Розбіжності в написанні імені по батькові [PERSON] в записах погосподарських книг, свідоцтвах виданих виконкомом Антонівської сільської ради Ставищенського району Київської області, актових записах складених виконкомом Антонівської сільської ради Ставищенського району Київської області, заповіті посвідченому посадовою особою виконкому Антонівської сільської ради Ставищенського району Київської області, виникли внаслідок документальної фіксації розмовних форм імені по батькові від особового імені АНАНІЙ та нормативного [PERSON] (розмовного АНЕНЬ, [PERSON] , [PERSON] ) (див. [PERSON] , [PERSON] . Власні імена людей. Словник-довідник. - К.: Наукова думка, 2005, с. 37, 193, 297) (а.с. 18, 19-22). Спадкоємцями, які спадщину прийняли, вступивши у володіння та управління спадковим майном, вказаним житловим будинком, були діти спадкодавці: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою №73 від 29.03.2021 року Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області (а.с. 25). Про інших спадкоємців першої черги у спадкодавці - відомості відсутні, що підтверджується довідкою Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області №67 від 19.03.2021 року (а.с. 26). До спадкового майна померлої належить житловий будинок розташований по [ADDRESS] , проте оформити свої спадкові права на нього позивач позбавлена можливості через відсутність правовстановлюючого документа на будинок та його реєстрації, а також недоведеність складання заповіту матір`ю. 16.06.2021 року позивач звернулась з заявою до Ставищенської районної державної нотаріальної контори про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , на що нотаріус, надавши юридичну оцінку наданим документам та провівши відповідні перевірки за відомостями інформаційних систем Міністерства юстиції України встановив, що спадкова справа на майно померлої [INFO] [PERSON] не відкривалась, свідоцтво про право на спадщину не видавались, заповіт посвідчений 20.12.1994 року за р. №20 Антонівською сільською радою від імені [PERSON] зареєстрований в Спадковому реєстрі, право власності на будинок в [ADDRESS] не зареєстроване, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії винесеною за №419/02-31 від 17.06.2021 року (а.с. 34, 59). Оскільки, спадкоємицею не надано доказів, що заповіт посвідчений Антонівською сільською радою 20.12.1994 року за р. №27 складено [PERSON] , не надано документів на підтвердження родинних стосунків з померлою [INFO] [PERSON] (розбіжності в імені по батькові не дають змоги встановити родинні стосунки з матір`ю), не надано правовстановлюючого документу на житловий будинок, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Як вбачається із копії технічного паспорта на житловий будинок садибного типу, 1968 року побудови, з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» по [ADDRESS] розташовані: житловий будинок літер «А-1» з прибудовою літер «а» та прибудовою літер «а2», ґанком літер «а1» та літер «а3», загальною площею 74,5 м2, житловою площею 33,1 м2; убиральня літер «б», сарай літер «Б-1»; колодязь питний №1; хвіртка №2; хвіртка №3, огорожа №4. Ринкова вартість вищевказаного житлового будинку становить 95510 гривень (а.с. 28-31, 32, 33). Відповідно до довідки №116 від 07 червня 2021 року виданої Ставищенською селищною радою Білоцерківського району Київської області, земельна ділянка по [ADDRESS] рішенням сьомої сесії ХХІІ скликання Антонівської сільської ради народних депутатів від 17 квітня 1996 року передана в приватну власність [PERSON] ( [PERSON]) . Приватизація земельної ділянки не закінчена (а. с. 27). Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Як видно з частини 2 статті 123 ЦК УРСР (1963) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір припинено 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року №885-ХІІ введено в дію Закон України «Про власність». Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Правовідносини щодо спадкування після смерті [INFO] [PERSON] регулюються нормами ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до статті 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Стаття 525 ЦК УРСР визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності зі ст. 529 ЦК (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог статті 534 ЦК УРСР (1963р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Стаття 535 ЦК УРСР (1963 р.) визначала, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). Як видно із статті 548 ЦК УРСР (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з положеннями ч.1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР (1963 р.) визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст. 561 ЦК УРСР (1963 р.). Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Відповідно до правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна. Суд роз`яснив, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. З урахуванням положень ч.1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно з п. 6 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 2 Постанови "Про судову практику у справах про спадкування" якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, що у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Враховуючи вищевказане, суд вважає, позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Судові витрати по справі позивач просить покласти на неї.

Outcome: approved