Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк»», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 40457 грн. 66 коп.. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 20.12.2006 р. за кредитним договором № K3H0F10406004 надав відповідачу кредит у сумі 2885 грн. 05 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04% на рік на залишок заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам - «Розстрочка» складає укладений між ним і банком договір. Відповідно до умов договору погашення заборгованості мало здійснюватись в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами згідно умов. Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконував. Станом на 22.01.2014 р. склалась загальна заборгованість в сумі 40457 грн. 66 коп., у т.ч. за процентами - 9062 грн. 06 коп.; комісією - 432 грн. 78 коп., нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 28560 грн. 07 коп., а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: штраф - 500 грн. (фіксована частина) і штраф - 1902 грн. 75 коп. (процентна складова). Позивач просив позов задовольнити, і віднести за рахунок відповідача судові витрати у сумі 404 грн. 58 коп.. Відповідач, [PERSON], позов не визнав, у письмових запереченнях зазначив, що на початку червня 2010 р. сплатив тіло кредиту в сумі 3000 грн., повідомив начальника відділення банку про неспроможність працювати за станом здоров»я, передав пральну машинку ( предмет застави) в рахунок погашення залишку боргу, зі слів співробітника то мало закрити питання. З того часу від банку не мав жодних претензій щодо непогашення боргу, з розміром якого не згоден, просить застосувати строк позовної давності та закрити справу. У судове засідання представник позивача за довіреністю, Горбан А.В., не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з наведених у заяві підстав у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить ухвалити відповідне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд установив, що 20.12.2006 р. за кредитним договором № K3H0F10406004 позивач надав відповідачу кредит у сумі 2885 грн.05 коп. на придбання товару ( споживчий кредит) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0, 42% на місяць на залишок заборгованості за кредитом на строк 6 місяців до 20.06.2007 р. включно ( а. с. 4-8). Договір кредиту за програмою Приватбанку - «товари у розстрочку» складає заяву позичальника та умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт), тобто у розумінні ст. 634 ЦК України є договором приєднання. Відповідно до п. п. 3.2.2., 2.2.3., 3.2.4. умов позичальник зобов»язався погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви, сплатити відсотки за користування кредитом та винагороду баку у порядку, строки та розмірі згідно заяви, тарифів і умов. Пунктом 4.1. умов передбачено, що за користування кредитом у період з дати укладення даного договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному у тарифах та заяві. Пунктом 4.2. умов передбачено, що при порушенні позичальником зобов»язань по погашенню кредиту, передбачених заявою та пп. 3.2.2, 3.3.3. даних умов, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від розміру, зазначеного у тарифах та заяві. Розраховані відповідно до цього пункту умов відсотки сплачуються позичальником окремо, понад зазначену в заяві суми щомісячного платежу по кредиту, разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу. Пунктом 4.5. умов передбачено, що для погашення заборгованості, у тому числі винагороди й відсотків за користування кредитом позичальник надає банку кошти на рахунок для зарахування. Банк здійснює погашення заборгованості за кредитом у порядку, визначеному в п. 4.3. умов. Пунктом 5.1. умов визначено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов»язань, передбачених заявою та п. п. 3.2.2., даних умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов»язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення. Пунктом 5.3. умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірні 500+5% від суми заборгованості. Відповідач взяті на себе зобов»язання належним чином не виконував, не сплачував проценти за користування кредитом, станом на 22.01.2014 р. загальна заборгованість склала суму 40457 грн. 66 коп., у т.ч. за процентами - 9062 грн. 06 коп.; комісією - 432 грн. 78 коп., нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 28560 грн. 07 коп., а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: штраф - 500 грн. (фіксована частина) і штраф - 1902 грн. 75 коп. (процентна складова) ( а. с. 3). Позивач доказово не спростував і не підтвердив твердження позивача, наведені у обґрунтування заперечень проти позову в частині того, що на початку червня 2010 р. сплатив тіло кредиту в сумі 3000 грн., і передав пральну машинку ( предмет застави) в рахунок погашення залишку боргу. Проте, суд виходить з того, що відповідач заявив про застосування позовної давності та на цій підставі просить відмовити у позові. Положення ст. ст. 256, 257, 258 ЦК України передбачають позовну давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) … . Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживача" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 31 постанови "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03. 2012 р. N 5 ( в редакції постанови від 07.02.2014 р. №7) роз»яснив, що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи)". Відповідно до п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. 11.02.2014 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20.12.2006 р. в загальній сумі 40457 грн. 66 коп., термін дії якого закінчився 20.06.2007 р., зі спливом 20.06.2012 р. ( з урахуванням черговості платежів і виду платежів ) встановленої договором позовної давності у 5 років, про застосування якої заявив відповідач. Відповідно до заяви позичальника № K3H0F10406004 від 20.12.2006 р., що є складовою кредитного договору, банк надав відповідачу споживчий кредит на строк 6 місяців, тобто до 20.06.2007 р. включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,42% на місяць, отже позивач звернувся з позовом 11.02.2014 р. до суду з пропуском строку позовної давності у 5 років, і на цій підставі позов не підлягає задоволенню. Ураховуючи наведене, суд вважає необхідним позивачу в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 12.09.2008 р. в загальній сумі 40457 грн. 66 коп. відмовити за пропуском строку позовної давності. На підставі наведеного, ст. ст. 11, 15, 16, 256 - 258 , 261, 267, 525, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 р. N 5 ( в редакції постанови від 07.02.2014 р. №7),

Outcome: dismissed