Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що між нею та відповідачкою було укладено договір позики, згідно якого вона позичила [PERSON] 40 000 гривень, які в свою чергу позичила в інших осіб. Кошти відповідачка зобов"язувалася повернути не пізніше ніж через один рік з моменту укладення договору. Однак, відповідачка свої зобов"язання не виконувала, а особи, в яких позичала для неї кошти вимагали поверенення боргу, тому продала свій автомобіль та повернула частину грошей. У зв"язку із невиконанням Дрогомирецькою зобов"язань, звернулась із заявою до поліції, в результаті чого відповідачка написала 03 лютого 2020 року розписку про зобов"язання повернути 80 000 гривень в термін до 28 лютого 2020 року, а у випадку невиплати заборгованості зобов"язувалась сплачувати 10 відсотків від суми боргу щомісячно. Зазначає, що відповідачка умови договору не виконала і на даний час суму позики не повернула, незважаючи на неодноразові звернення. В зв"язку із наведеним, просила стягнути з відповідачки в її користь заборгованість за договором позики та судові витрати. Позивачка в судовому засіданні змінила позовні вимоги, про що подала письмову заяву та просила стягнути з відповідачки в її користь 44 000 гривень боргу за договором позики та судові витрати. Вказала, що в якості застави відповідачка передала їй золоті вироби в кількості близько 13 грамів, які поверне після сплати боргу останньою. Відповідачка у судовому засіданні змінені позовні вимоги визнала та зазначила, що не сплачувала боргу позивачці через скрутне матеріальне становище, обіцяє повернути кошти протягом одного місяця. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, дійшов наступних висновків. Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що згідно власноручно написаної розписки від 03 лютого 2020 року Дрогомирецька зобов"язується повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 80 000 гривень не пізніше ніж до 28 лютого 2020 року. У разі не повернення всієї суми у визначений строк, зобов"язується сплачувати 10 відсотків від суми боргу кожного місяця, які складатимуть 8 000 гривень. Договір укладений в письмовій формі, засвідчений підписом відповідачки. (а.с.6). У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із довідки від 06 лютого 2020 року, складеної за результатами проведення перевірки за заявою [PERSON] вбачається, що [PERSON] підтвердила факт отримання нею грошових коштів у позивачки та зобов"язалась повернути їй 40 000 гривень в термін до 28 лютого 2020 року. Відповідачка свої зобов"язання не виконала, в зв"язку з чим виникла заборгованість в розмірі суми позики та відсотків. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Оскільки відповідачкою суму боргу не повернуто в обумовлений в розписці строк в повному обсязі, то право позивачки порушено, а тому підлягає судовому захисту. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки наявність боргового документа - договору позики, у позивачки, свідчить про існування невиконаного відповідачкою зобов`язання перед нею. Враховуючи зміну позивачкою позовних вимог, з якими відповдачка погодилась, суд ввжає можливим стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 44 00 гривень боргу за договором позики. Також стягненню з відповідачки підлягають і сплачені позичкою судові витрати, оскільки вони викликані захистом порушеного права. На підставі наведеного та ст.ст. 625,1046-1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved