Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення місця проживання дитини, відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, в якому зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.05.2013 року. Після розлучення із [PERSON], їх малолітні діти : [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO], залишились проживати з нею, що стверджується довідкою про склад сім'ї. В березні 2014 року [PERSON] звернувся в орган опіки та піклування виконкому Дрогобицької міської ради щодо встановлення порядку зустрічі із своїми дітьми. Вказаний порядок було встановлено, що стверджується рішенням виконкому Дрогобицької міської ради від 05.2014р. за № 63. Зазначене рішення виконкому Дрогобицької міської ради позивач по справі не оскаржував, свідчить про те, що згідно закону їх малолітні діти повинні проживати з нею у відповідності до ст. 19 СК України. 3 червня 2014р. [PERSON] прийшов до неї додому і взяв сина на вихідні, згідно графіка, зазначеного рішенням виконкому Дрогобицької міської ради від 22.05.2014р. за № 63. З цього часу вона сина більше не бачила. З метою узаконення своїх протиправних дій [PERSON] звернувся в Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області із позовом про встановлення місця проживання дітей, даний позов за його заявою залишено без розгляду. Після цього, [PERSON] звернувся в орган опіки та піклування Новоукраїнської райдержадміністрації Кіровоградської області із заявою про визначення місця проживання їх малолітнього сина [PERSON]. Вважає, що [PERSON] є суддею Новоукраїнського районного суду, розпорядженням голови Новоукраїнської райдержадміністрації за № 275-р від 16.09.2014 року визначили, що місце проживання їх малолітнього сина, [PERSON] за місцем проживання батька, в [ADDRESS] і це незважаючи на рішенням виконкому Дрогобицької міської ради від 22.05.2014р. за № 63, який вона в електронній і почтовій формі надіслала на адресу органу опіки та піклування Новоукраїнської райдержадміністрації. Просить визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Новоукраїнської райдержадміністрації за № 275-р від 16.09.2014 року; встановити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] з матір"ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; відібрати у [PERSON] малолітню дитину, [PERSON] - [INFO] та повернути дитину матері - [PERSON] за попереднім місцем проживання [ADDRESS]. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та обгрунтували їх обставинами викладеними в позовній заяві, просять позовні вимоги задовільнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не погоджуючись з позовом подав зустрічний позов про визначення місця проживання дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] разом з ним; про зміну розміру стягуваних з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/15 частки від його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зазначає в зустрічному позові, що у [PERSON] недостатність житлової площі, вона не має самостійних доходів, офіційно не працевлаштована два роки після виходу із декретної відпустки, проживає виключно на матеріальну допомогу з безробіття та його аліменти, залучає до виховання дітей свою матір [PERSON], яка вчиняє щодо дітей моральне насильство. Натомість він має достатні доходи, щоб забезпечити своїм дітям належні умови проживання, виховання, харчування та дозвілля. Крім того зазначає, що він сплачує аліменти на користь позивачки на утримання двох дітей - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від отримуваних ним доходів. Підставою для стягнення аліментів був факт проживання на момент винесення рішення дітей разом з позивачкою. На даний час дані обставини змінились, й син [PERSON] фактично проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Крім цього, він здійснює грошові виплати на придбання житлового будинку, в якому мешкає разом із сином, а також надає добровільну матеріальну допомогу непрацездатним батькові - інваліду та хворій матері. Також з 12.09.2014 року він уклав шлюб і створив нову сім"ю. Позивач та її представник в судовому засіданні зустрічний позов не визнали повністю, просять в його задоволенні відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача-відповідача, представника позивача-відповідача, відповідача - позивача, провівши спілкування з дитиною сторін [PERSON], [INFO] в присутності матері та батька, практичного психолога [PERSON], дослідивши зібрані по справі докази, вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач - відповідач [PERSON] та відповідач - позивач [PERSON] перебували в шлюбі з 10 грудня 2004 року по 28 травня 2013 року. Мають від шлюбу двох дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] , які на час розірвання шлюбу залишилися проживати разом зі своєю матір'ю і на їх утримання рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 травня 2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 450,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 18 квітня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття. (а.с.185-186, 241-242 т.1). Згідно з рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2014 року змінено розмір стягуваних аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Вступило в законну силу 10.07.2014 року. (а.с.133-135 т.1). Згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 10.07.2014 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2014 року залишено без змін. Згідно наказу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25.11.2013 року №35/к [PERSON] призначений на посаду судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області з 25 листопада 2013 року, підстава: указ Президента України від 07.11.2013 року №620/2013 (а.с.63-69 т.1). Згідно до звіту про здійснення відрахування та виплати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] за період з 01.07.2014 року по 30 вересня 2014 року по 450,00 грн. щомісячно на кожну дитину та з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року 33,33%. (а.с.237-238 т.1). Згідно довідки Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області від 23.02.2015 року заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] із судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області Шепетько Володимира Івановича станом на 30.04.2014 року становить 6890,00 грн. Заборгованість утримано у серпні та вересні 2014 року. Згідно довідки Дрогобицького МРЦЗ від 02.09.2014 року [PERSON], яка проживає [ADDRESS] перебуває на обліку як безробітня з 20 лютого 2014 року (а.с.5 т.1) Згідно з рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 грудня 2013 року визначено за [PERSON] та [PERSON] право на 1/2 ідеальну частку у праві власності на квартиру [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.02.2014 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 грудня 2013 року в частині визначення часток у праві спільної сумісної власності сторін змінено, визначено за [PERSON] право на 2/3 ідеальних частки у квартирі [ADDRESS], визначено за [PERSON] право на 1/3 ідеальну частку у квартирі [ADDRESS]. (а.с.173-175 т.1). Відповідно до рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 22.05.2014 року встановлений наступний порядок зустрічей [PERSON] з його малолітніми дітьми [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], які проживають в [ADDRESS], а саме першої та третьої суботи щомісяця з 10,00 год. до неділі 15,00 год. з ночівлею за адресою [ADDRESS], з 01 липня по 15 липня та з 01 січня по 05 січня щорічно у межах Львівської області з метою забезпечення дітям відпочинку. Зобов"язати матір дітей [PERSON] не чинити перешкоди зустрічам із вищевказаними дітьми [PERSON] за адресою їхнього проживання в [ADDRESS] (а.с.3 т.1). В судовому засіданні встановлено що 05 липня 2014 року [PERSON] забрав дитину [PERSON], [INFO] від матері [PERSON] в [ADDRESS] з місця проживання дитини та перевіз його по місцю свого проживання [ADDRESS]. Відповідно до розпорядження голови Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області №275-р від 16 вересня 2014 року про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] встановлено місце проживання останього за місцем проживання батька [PERSON], [INFO] по [ADDRESS] (а.с.28 т.1). Згідно висновку Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 05.02.2015 року районна державна адміністрація, відповідно ч.4 ст.19 та ч.1 ст.161 СК України, ст.11 Закону України "Про охорону дитинства", враховуючи рішення районної комісії з питань захисту прав дитини (протокол №1 від 04 лютого 2015 року) та матеріально-побутові умови [PERSON] вважає можливим проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] біля батька [PERSON], за адресою: [ADDRESS] (а.с.183 т.1). Згідно висновку органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради від 19.03.2015 року про можливість проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] біля матері [PERSON], орган опіки та піклування Дрогобицької міської ради вважає можливим проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] біля матері дітей [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Підстава: протокол засідання Комісії з питань захисту прав дитини від 05.03.2015 року №3.Затверджено рішенням виконкому Дрогобицької міської ради від 19.03.2015 року №51. Згідно психолого-педагогічної характеристики на [PERSON], [INFO] від 09.02.2015 року зазначено що під час індивідуальних консультувань було з"ясовано, що хлопець емоційно прихильний як до матері, так і до батька. Зі слів [PERSON] хлопчик проживає разом з ним останні сім місяців. За мамою [PERSON] та сестричкою [PERSON] хлопчик сумує, виявляє бажання їх побачити. Дитина потребує турботи та піклування дорослих. [PERSON] більш схильний до проживання в родині батька (а.с.246 т.1). Згідно зі ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Умовами ч.1 ст.ст. 14,15 СК України передбачено, що здійснення сімейних прав та обов'язків є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 року при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У відповідності до ч.2 ст. 12 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України думка дитина може бути заслухана судом безпосередньо чи через відповідний орган. Для з'ясування прихильності дитини до його батьків, судом в присутності матері та батька, практичного психолога [PERSON] було проведено спілкування з дитиною сторін - [PERSON], [INFO], який розповів про те, що проживає з батьком в Новоукраїнці, раніше проживав з матір"ю в Дрогобичі, у нього є сестричка [PERSON], і у тьоті [PERSON] буде скоро його братік. Під час спілкування дитина знаходилася біля матері, було помітно, що дитина не бачила матері тривалий час і скучила за нею, дитина не вирізняла прихильності до когось із батьків. З пояснень в судовому засіданні психолога [PERSON], в присутності якої судом було проведено спілкування з дитиною, зазначила, що дитина всебічно розвинута, дитина не вирізняла прихильності до когось із батьків, проте в дитини є прояви емоційної замкнутості, виснаженості, ситуативної тривожності, дитина відповідала автоматично, була підготовлена до судового засідання і говорила те, що йому сказав батько. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини (ст.141 СК України). Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що позивач-відповідач та відповідач-позивач характеризуються з позитивної сторони, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалися, на обліку у лікарів психіатра та лікаря нарколога не перебувають, відповідач-позивач має постійне місце роботи та стабільний дохід, сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] Матеріалами справи, а саме чисельними зверненнями до правоохоронних органів відповідача -позивача, листами про відмову в порушенні кримінальних справ по даних фактах, висновку начальника СКМСД Дрогобицького МВ ГУМВС України в Львівській області підтверджується та обставина, що між сторонами склались вкрай неприязні стосунки (а.с.108, 109, 132, 137,143). В матеріалах справи є висновок Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 05.02.2015 року про можливість проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] біля батька [PERSON], за адресою: [ADDRESS] та висновок органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради від 19.03.2015 року про можливість проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] біля матері [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержуваних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків інших осіб, які бажають проживати з дитиною, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.5 і ч.6 ст.19 СК України). Суд вважає, що малолітні діти після розірвання шлюбу сторін за їх спільною згодою залишилися проживати біля матері, і на їх утримання було тим же рішенням стягнуто аліменти з батька. Відповідач- позивач не мав права без згоди матері міняти місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно з "Декларацією про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок", схваленої Постановою Верховної Ради України від 06 березня 1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Таким чином дослідивши всі докази в совокупності, суд, виходячи з віку та статі дітей, принципу 6 Декларацією прав дитини вважає, що проживання малолітніх дітей 2009 та 2006 років з матір"ю забезпечить їм більш повний : нормальний фізичний і духовний розвиток, тому місце проживання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] слід визначити разом з матір"ю. Суд відзначає, що залишення дітей проживати із матір'ю не розлучає дітей із батьком, рішення суду не позбавляє відповідача-позивача права проявляти турботу та любов до дітей, незалежно від того, з ким із батьків вони проживають. В судовому засіданні встановлено, та не заперечується і самим відповідачем -позивачем, що 05 липня 2014 року він, без згоди позивача -відповідача, забрав у неї сина [PERSON] і з того часу позивач -відповідач сина не бачила, дитина проживає з ним за місцем його проживання. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Згідно чинного законодавства у позові про відібрання дитини може бути відмовлено лише тоді, коли відповідач доведе, що той з ким проживала дитина, жорстоко поводився з нею, схиляв її до вживання наркотиків, проституції, тримав дитину в умовах, небезпечних для її життя та здоров`я. Таких доказів відповідачем - позивачем надано не було. Для повернення дитини непотрібно представляти докази створення для неї нормальних умов для її виховання та розвитку, оскільки стаття 162 СК України базується на юридичній презумпції правомірності поведінки того з батьків, з ким вона проживала. Суд вважає, що відповідач-позивач по справі, будучи батьком дитини, та маючи абсолютне право, передбачене законом на виховання сина, повинен повернути сина матері, оскільки самовільно, без її згоди змінив місце проживання малолітньої дитини. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання малолітнії дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON], та відібрання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] від батька і повернення дитини матері [PERSON]. В іншій частині позову [PERSON] слід відмовити. Під час судового розгляду в суді не встановлено будь-яких виняткових обставин, які б переконали суд у тому, що дітям необхідно визначити місце проживання з батьком і тому в зустрічному позові, щодо визначення проживання дітей [PERSON], [INFO] народженнята [PERSON], [INFO] біля батька [PERSON] слід відмовити. Щодо позовних вимог про змінення розміру стягуваних аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO] до розміра 1/15 частки від доходів щомісячно також слід відмовити, поскільки [PERSON] не доведено належними та допустимими по справі доказами дані позовні вимоги.

Outcome: approved