Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який виступає також в інтересах малолітньої особи, де є треті особи, про виселення, посилаючись на те, що на квартиру відповідача, де останній зареєстрований та проживає із малолітнім сином було звернуто стягнення внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором. Проте, відповідач не звільняє квартиру та не знімається із реєстраційного обліку, що порушує права позивача та перешкоджає останньому задовольнити свої вимоги кредитора, у зв'язку з чим останній був вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав просив задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, просила зупинити виконавчий напис нотаріуса, у зв'язку з оскарженням останнього в судовому порядку, проте судом було відмовлено у зупиненні провадження у справі, оскільки за позовом відповідача, про оскарження виконавчого напису, ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили і яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Треті особи, просили розглянути справу у відсутність представників останніх. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20.04.2007 року між закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником прав та обов'язків якого є публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» (далі - позивач, банк) та [PERSON] (далі - відповідач, позичальник) було укладено договір про іпотечний кредит №1.07041193 (далі - кредитний договір) /а.с. 8-13/. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу на умовах повернення, строковості, платності кредит у розмірі 102 000 (сто дві тисячі) доларів США строком користування 180 (сто вісімдесят) місяців із сплатою 12% річних, а відповідач зобов'язався своєчасно та у повному обсязі повернути позивачу кредит та сплатити відсотки за користування кредитом і виконати всі взяті на себе зобов'язання відповідно до умов кредитного договору у повному обсязі. Згідно п.1.2. Кредит надається Позичальнику для придбання у власність житлової нерухомості: - квартири № 72 (сімдесят два), що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Драгоманова, будинок 1-6 (один "б"), що складається з 1 (однієї) жилої кімнати, має загальну площу 46,10 (сорок шість цілих десять сотих) кв. м. та жилу площу 17,40 (сімнадцять цілих сорок сотих) кв. м. (надалі у тексті - будинок та/або предмет іпотеки), право власності на яку Позичальник набуває на підставі договору купівлі-продажу, що укладений між Позичальником та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 20 квітня 2007 року. 20.04.2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір №1.07041193 (далі - іпотечний договір), відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку позивачу однокімнатну квартиру за [ADDRESS] (далі - квартира), належну йому на праві приватної власності /а.с. 42/. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон про іпотеку) в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини третьої даної статті звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним та іпотечним договорами 11.08.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис на іпотечному договорі, зареєстрований в реєстрі за №944 (далі - виконавчий напис). Відповідно до даного виконавчого напису звернуто стягнення на Квартиру. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 Житлового кодексу Української РСР звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до п. 2.1.7. іпотечного договору в разі набуття іпотекодержателем права звернути стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець зобов'язаний виселитися та виселити всіх мешканців з квартири. Відповідач не виходив на контакт з представниками банку, тому 28.11.2012 року банком на адресу проживання відповідача було надіслано письмову вимогу про виселення від 30.01.2013 року вих. №50-04-03/2509 в порядку, передбаченому ст. 40 Закону України «Про іпотеку», яку було отримано відповідачем 07.02.2013 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0315028109106. Як вбачається з довідки «ТОВ «Новобудова» від 05.09.2012 року, яка була надана відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві з ході здійснення виконавчого провадження за виконавчим написом, в квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с. 14/. Відповідно до ч.2,3 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Однак, з 07.06.2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відповідно до умов якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст.. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку. Предмет іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та не може бути примусово стягнутий (відчужений) без згоди власника, а згоди власника на звернення стягнення надано не було. Враховуючи те, що протягом дії вказаного вище Закону інші Закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм, у суду відсутні підстави для задоволення позову на даний час. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed