Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

Управління соціального захисту населення Володимирецької РДА звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] надміру виплаченої суми державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в сумі 23361,44 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідно до заяв [PERSON] від 30.03.2016 року та 29.09.2016 року їй призначалась державна соціальна допомога як малозабезпеченій сім`ї на період з 01.03.2016 року ро 31.08.2016 року та з 01.09.2016 року по 28.02.2017 року. Разом з тим, відповідно до акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації за період з 01.01.2015 по 31.05.2019 проведеної Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області, ревізією встановлено, що у період з 01.03.2016 по 31.08.2016 та з 01.09.2016 по 28.02.2017 року Відповідач отримав державну соціальну допомогу на загальну суму 23361,44 грн (у тому числі у період з 01.03.2016 по 31.08.2016 на суму 8243,84 грн, з 01.09.2016 по 28.02.2017 на суму 15117,60 грн) безпідставно, внаслідок надання недостовірної інформації про наявні у членів сім"ї транспортні засоби, і вказана допомога підлягає поверненю. Позивач - Управління повідомило відповідача про виявлене порушення та запропонувало повернути на рахунок управління суму надміру виплаченої допомоги малозабезпеченим сім`ям у сумі 23361,44 грн, яка позивачем не була повернута, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 28.02.2020 року. 05.03.2020 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 30.06.2020 року судом відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, надала пояснення по суті позову. Представник відповідача надав суду письмовий відзив, в якому заперечви проти позову, вказував, що другий транспортний засіб було відчужено чоловіком відповідача до звернення за призначенням допомоги, тому він не може враховуватись при перевірці матеріального стану її родини. Будь-якого умислу на укриття доходів або майна [PERSON] не мала. Аналогічні пояснення представник відповідача надав в судовому засіданні, заперечивши проти позову. Крім того, представник відповідача [PERSON] , в судовому засіданні зробив заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, просив відмовити в задоволенні позову за спливом строків давності, про що також надав письмову заяву від 17.03.2020 року. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі заяв відповідача [PERSON] від 30.03.2016 року та 29.09.2016 року їй призначалась державна соціальна допомога як малозабезпеченій сім`ї на період з 01.03.2016 року ро 31.08.2016 року та з 01.09.2016 року по 28.02.2017 року. Відповідно до акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації за період з 01.01.2015 по 31.05.2019 проведеної Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області, ревізією встановлено, що у період з 01.03.2016 по 31.08.2016 та з 01.09.2016 по 28.02.2017 Відповідач отримав державну соціальну допомогу на загальну суму 23361,44грн (у тому числі у період з 01.03.2016 по 31.08.2016 на суму 8243,84грн, з 01.09.2016 по 28.02.2017 на суму 15117,60грн). Ревізією встановлено, що Відповідач при зверненні за призначенням соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям відповідно до заяв про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг від 30.03.2016 № 1/1001 та від 29.09.2016 № 3/2845 у розділі IV «Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані у встановленому порядку та перебувають у власності або володінні членів сім`ї» Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги, зазначила, що у власності чи володінні перебуває автомобіль Фіат, 2006 року випуску. Проте, відповідно до інформації Територіального сервісного центру № 5644 Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області від 23.08.2019 № 31/17-5644-343, наданої на лист Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області від 21.08.2019 № 13-17-19-17/3667-2019, за громадянином [PERSON] , який відповідно до довідки про склад сім`ї являється чоловіком Відповідача, станом на 30.03.2016 та на 29.09.2016 зареєстровано два транспортні засоби автомобіль ВАЗ 2107, 2004 року випуску (дата реєстрації 05.04.2011) та автомобіль Fiat Doblo, 2007 року випуску (дата реєстрації 24.12.2014). Внаслідок зазначеного, у порушення абз.2 п.3 Закону від 01.06.2000 № 1768-ІІІ "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям", абз.4 п.10 Порядку № 250, за період з 01.03.2016 по 31.08.2016 та з 01.09.2016 по 28.02.2017 [PERSON] надмірно призначено та виплачено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям на загальну суму 23361,44 грн (у тому числі у період з 01.03.2016 по 31.08.2016 на суму 8243,84 грн, з 01.09.2014 по 28.02.2017 на суму 15117,60 гривень). Доводи представника відповідача про те, що другий автомобіль було відчужено чоловіком [PERSON] , не спростовують встановлених судом обставин, оскільки письмовими доказами підтверджено ту обставину, що на час звернення до управління з заявами про призначення державної допомоги та на час призначення такої допомоги за чоловіком відповідача [PERSON] було зареєстровано два транспортних засоби, а договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ-2107 було укладено лише 05.05.2017 року. У відповідності до частин 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно з пунктом 2 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №250 від 24 лютого 2003 р, соціальна допомога призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї. Як вбачається з ч.4 статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», (в редакції, яка діяла на момент звернення відповідача за призначенням соціальної допомоги), що якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення. Пунктом 25 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250 "Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям" (в редакції від 22 липня 2020 року) передбачено, що якщо малозабезпеченою сім`єю приховано або подано недостовірні дані про доходи та майновий стан або органом соціального захисту населення отримано інформацію про обставини, що вплинули на встановлення права на призначення державної соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого надміру виплачено кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів з місяця призначення державної соціальної допомоги та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану малозабезпеченої сім`ї; повідомляють уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення. Суми надміру виплаченої державної соціальної допомоги повертаються: отримувачем державної соціальної допомоги самостійно; за згодою отримувача державної соціальної допомоги у повному обсязі за рахунок її наступних виплат; за рішенням органу соціального захисту населення за рахунок суми наступних виплат державної соціальної допомоги у розмірі, що не перевищує 20 відсотків щомісячної суми призначеної допомоги. У разі неможливості добровільного повернення або утримання надміру виплачених сум державної соціальної допомоги такі суми стягуються в судовому порядку. Таким чином, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підтверджуються належними та допустимими доказами і ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Разом з тим, позивачем пропущено встановлений законом строк для захисту права. Як вбачається зі ст.ст.256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22.02.2017 року у справі №6-17цс17. При цьому суд виходить з того, що відповідальні працівники Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації, які здійснювали перевірку та нарахування відповідної допомоги, в силу своєї компетентності та службових обов`язків відповідно до вимог чинного законодавства, щодо перевірки достовірності поданої інформації для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, допомоги, повинні виявити порушення та відмовити у призначенні допомоги або своєчасно звернутися до суду для його усунення. Така позиція суду грунтується на наступних положеннях чинного законодавства та судової практики. Згідно ст.13 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», контроль за правильністю призначення і виплати державної соціальної допомоги, використання коштів Державного бюджету України, спрямованих на надання такої допомоги, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки. Під час надання державної соціальної допомоги проводиться перевірка майнового стану членів сім`ї в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно п.9, 27, 28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим Постановою КМУ від 24.02.2003 року №250, (із змінами, які діяли на момент звернення відповідачки за державною соціальною допомогою), рішення про призначення соціальної допомоги або про відмову в наданні приймається органом соціального захисту населення протягом десяти календарних днів із дня подання заяви і надсилається наступного після його прийняття дня уповноваженому представнику малозабезпеченої сім 'ї. Контроль за правильністю призначення і виплати соціальної допомоги здійснює орган соціального захисту населення безпосередньо та через соціальних інспекторів. Органи соціального захисту населення мають право робити запити та у строк до п`яти календарних днів з дня надходження відповідного запиту безоплатно отримувати від ДФС, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, органів Пенсійного фонду України інформацію, необхідну для перевірки достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Таким чином, на момент звернення [PERSON] позивач був наділений достатніми повноваження для перевірки поданої відповідачем інформації. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду позивач, приймаючи рішення про призначення відповідачці соціальної допомоги, зобов`язаний був перевіряти повноту та достовірність інформації, поданої для отримання від держави соціальної допомоги (постанова Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі №727/5743/15-ц). Разом з тим, така перевірка ні при зверненні [PERSON] із заявами, ні при вирішенні питання про призначення допомоги, ні в процесі виплати державної допомоги, проведена не була, факт переплати було виявлено лише при проведенні ревізії в 2019 році, а позов до суду надійшов лише 28 лютого 2020 року, тобто за межами трирічного строку звернення за захистом порушених прав. Представником позивача не надано доказів на спростування таких висновків суду. У відповідності до ст.267 ч.4 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з письмових матеріалів справи представником відповідача [PERSON] від 17.03.2020 року було подано до суду письмову заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог, крім того під час усього часу розгляду справи представником відповідача наголошувалося на тому, що їх узгоджена позиція з відповідачем полягає в тому, щоб просити суд відмовити в задоволенні позовних вимог саме з підстав пропуску строку звернення до суду позивачем. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), яка є частиною національної системи законодавства України, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності у даному спорі, доказів поважності причин такого пропуску суду не надано, підстави для його поновлення відсутні, у зв"язку з чим заява представника відповідача підлягає задоволенню і в задоволенні позову слід відмовити саме з цієї підстави. При цьому суд також приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі Рисовський проти України від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу належного урядування , який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах Беєлер проти Італії від 05 січня 2000 року, Онер`їлдіз проти Туреччини від 18 червня 2002 року, Megadat.com S.r.l. проти Молдови від 08 квітня 2008 року, Москаль проти Польщі від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах Лелас проти Хорватії від 20 травня 2010 року і Тошкуце та інші проти Румунії від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах Онер`їлдіз проти Туреччини від 18 червня 2002 року та Беєлер проти Італії від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed