Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 121227,88 грн за кредитним договором № б/н від 28.12.2009, яка складається з: 7309,04 грн - заборгованість за кредитом та 113918,84 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом з 28.12.2009 по 31.01.2018, а також судові витрати у розмірі 1921 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.12.2009 [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком Договір. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", як викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. До обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахунках. АТ КБ\~"ПриватБанк" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 17.02.2019 має заборгованість - 301049,11 грн, яка складається з: 7309,04 грн - заборгованість за кредитом; 288810,07 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4930 грн - заборгованість за пенею та комісією. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 121227,88 грн, яка складається з: 7309,04 грн - заборгованість за кредитом; 113918, 84 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом з 28.12.2009 по 31.01.2018. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ "ПриватБанк" та підставою звернення до суду з даним позовом. Представник позивача\~в судове\~засіданні не\~з`явився,\~однак просив\~суд в\~разі його\~неявки справу\~розглядати без\~нього, вказав, що позов підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ КБ "ПриватБанк" відсутні. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що погоджується з тим, що допустив заборгованість по тілу кредиту, а по процентах ні, вважає, що вони нараховані безпідставно та неправильно. Він повідомляв банк, що хворіє, але буде поступово погашати борг. Однак, до нього почали телефонувати колектори, погрожувати, і через таку їх поведінку він перестав платити. Коли оформляв пенсію, то поцікавився, якщо виготовити картку на пенсію, що буде стягуватися. Тоді йому повідомили про заборгованість, скільки повинен платити, але він вважав це неправомірним. Виготовив картку в іншому банку. Вказані події мали місце у 2014 році, після чого він перестав вносити платежі на погашення кредиту і з 2014 року картки в нього немає. А було в нього їх чотири. Банку він винуватий значно меншу суму. З 2014 року позивач жодних вимог чи претензій до нього не пред`являв. Просив суд застосувати позовну давність та відмовити позивачу у задоволенні вказаного позову за пропуском строку позовної давності. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 01.04.2019 відкрито провадження по даній справі. 3 травня 2019 року через канцелярію суду надійшла заява вх. № 2931/2019 (а.с.35) від відповідача, в якій останнй просив застосувати строк позовної давності та відмовити АТ КБ "ПриватБанк" у задоволенні його позову, оскільки останню проплату по даному кредиту він здійснив ще до війни в 2014 році, а, отже, позивач без будь-яких поважних причин пропустив встановлений законом трирічний строк на звернення в суд з вказаним позовом. Також вказав про те, що йому не відомо про інші суми проплат, які зазначені в наданому банком розрахунку. Можливо банк самостійно перераховував ці суми з інших його кредитних карток. Тому просив суд цю інформацію перевірити, оскільки самостійно він це зробити не має можливості. Копія даної заяви направлена позивачу разом з ухвалою про витребування доказів 06.05.2019 (а.с. 38). Ухвалою суду від 03.05.2019 витребувано у АТ КБ "ПриватБанк" виписку з основної карти [PERSON] за кредитним договором б/н від 28.12.2009 за період 28.12.2009 по 31.01.2018 з детальною розшифровкою руху коштів. Від позивача разом з позовною заявою надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (а.с.27), аналогічне міститься і в самому позові (а.с.3). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення позивача та взявши до уваги заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено таке. 28 грудня 2009 року відповідач підписав заяву позичальника № 1103131000131800446, згідно з якою, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, просив відкрити рахунок і надати йому відповідні послуги, таким чином уклав кредитний договір б/н та отримав кредитну картку "Універсальна" «30 днів пільгового періоду», № 4149437404982843 зі встановленим кредитним лімітом\~500,00 грн,\~зі сплатою\~відсотків за\~користування кредитом\~у розмірі\~3,00%\~на місяць\~на суму\~залишку заборгованості\~за кредитом,\~з кінцевим\~терміном повернення,\~що відповідає\~строку дії\~картки (а.с. 9). В Умовах та Правилах надання банківських послуг міститься інформація про терміни та поняття, які використовуються, умови обслуговування та користування картою, види кредитних карт, обов`язки, права та відповідальність сторін, порядок нарахування та оплати процентів, комісій за користування кредитними коштами та порядок їх сплати. Дана інформація була доведена до відповідача, про що свідчить його підпис в заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2 та п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом даного строку жодна із сторін не проінформувала іншу про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий термін. Крім того, згідно п.3.1.3 Правил користування платіжною карткою встановлюється порядок пролонгації дії картки. Зокрема після закінчення терміну дії відповідна картка продовжується банком на новий термін (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії). Пункт 5.5 Правил користування платіжною вказує, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік (а.с. 11 - 16). Умови кредитування\~з використанням\~кредитки універсальна\~«30\~днів пільгового\~періоду» містяться в довідці №1512150600131850801, згідно з якою базова % ставка в місяць - 3,0%, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, термін внесення щомісячних платежів до 25\~числа місяця,\~наступного за\~звітним,\~а також\~визначений розмір\~комісії,\~процентна ставка\~на суму\~несанкціонованого перевищенняліміту\~кредитування -\~4,5%\~ (а.с.10). Як підтверджується матеріалами справи, в тому числі історією кредитування та даними виписок по рахунках, банк в повному обсязі виконав зобов`язання, визначені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, надавши відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Однак, суду не надано доказів щодо строку дії картки, її превипуску, хоча обов`язок доказування лежить на сторонах. Тому, виходячи із вищеописаних Умов та Правил надання банківських послуг, картка випускалась строком на 12 місяців. Відповідач зобов`язувався повернути суму кредиту, відсотків та винагороди, відповідно до заяви та умов кредитування з використанням кредитки "Універсальна", однак неналежно виконував взяті на себе зобов`язання і станом на 17.02.2019 має заборгованість в сумі 121227,88 грн, яка складається з: 7309,04 грн - заборгованість за кредитом; 113918,84 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом з 28.12.2009 по 31.01.2018, що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості за договором б/н від 28.12.2009, укладеним між АТ КБ "ПриватБанк" та клієнтом [PERSON] , станом на 17.02.2019 (а.с. 5-8) та виписками по рахунках по основним картам: [NUMBER] , 4149437409525860, [NUMBER] , 4149437404982843 [PERSON] \~за період\~28.12.2009\~по 31.01.2018 (а.с. 42 -47). Доказів щодо неправильності вищенаведеного розрахунку заборгованості суду не надано. Виходячи з розрахунку заборгованості за договором, суд може зробити висновок, що відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання за Заявою, Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, чим допустив порушення свого зобов`язання. Як вбачається із вищезазначеного розрахунку та виписок по рахунках [PERSON] було відкрито декілька рахунків та видано одну кредитну картку за № [NUMBER] , що зазначений у його заяві від 28.12.2009. Кошти з відкритих рахунків, в тому числі бонусних, АТ КБ "ПриватБанк" відповідно до вищеописаних Умов та Правил надання банківських послуг (п. 4.6) мав право списувати самостійно з метою погашення заборгованості за кредитом в межах сум, які підлягають сплаті за цим договором. Позичальник користувався кредитними коштами та вносив щомісячні платежі з метою погашення заборгованості з моменту отримання картки, тобто з 28.12.2009, по 28.10 2014, що відповідає його письмовій заяві та поясненням, даним у судовому засіданні. Внісши 28 жовтня 2014 року на рахунок банку 500 грн, [PERSON] погасив нараховані йому щомісячні проценти та частково тіло кредиту, що відповідало вищеописаним умовам кредитування. З того часу щомісячних платежів відповідач не вносив, хоча наступний платіж повинен був здійснити до 25 грудня 2014 року, а відповідно, починаючи з 26 грудня 2014 року у позивача виникло право вимоги на повернення чергового щомісячного платежу. З моменту внесення 28.10.2014 щомісячного платежу сальдо поточної заборгованості за кредитом не змінюється та становить 6744,36 грн, як і розмір простроченої заборгованості - 564,68 грн. І так триває до 28.02.2018, коли вся сума вже рахується як поточна заборгованість, проте розмір її залишається незмінним. Виписками по рахунках підтверджується, що після 28.10.2014 [PERSON] не тільки не вносив щомісячних платежів, але й не користувався кредитними коштами. Однак, після вказаної дати мали місце ще два поповнення карти готівкою, при цьому останній платіж\~було зроблено\~22\~лютого 2016\~року в\~сумі 70\~гривень на\~карту,\~що не\~відповідає номеру\~карти,\~зазначеного в\~заяві позивачльника.Дана сума не погашала нараховані проценти, не була зарахована на погашення тіла кредиту та була меншою від щомісячного платежу, а відповідно не може вважатися як визнання боргу чи як щомісячний платіж. Таким чином, право вимоги про повернення кредиту у позивача виникло 23 лютого 2017 року, тобто з наступного дня після зарахування останнього платежу, за яким заборгованість не була погашена. До початку розгляду даної справи відповідачем подано заяву про застосування позовної давності до вимог позивача, яку останній в судовому засіданні підтримав. Таким чином між сторонами виник спір з приводу стягнення заборгованості. Оцінка суду: Дослідивши докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, взявши до уваги заяву відповідача щодо застосування позовної давності до вказаних вимог, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення\~заборгованості слід відмовити в зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, з таких підстав. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки на підставі 611 ЦК України. Судом встановлено, що позивач в повному обсязі виконав зобов`язання, визначені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, надавши відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, натомість останній неналежно виконував взяті на себе зобов`язання і станом на 17.02.2019 у нього виникла заборгованість в сумі 121227,88 грн, яка складається з: 7309,04 грн - заборгованість за кредитом; 113918,84 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом з 28.12.2009 по 31.01.2018. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Суду не надано доказів, які б свідчили до якої дати була дійсна кредитна карта позичальника, тому суд бере до уваги долучені Правила, згідно з якими строк дії карти 12 місяців. Договір укладено 28.12.2009, відповідно карта повинна була бути дійсна до 28.12.2010. До листопада 2014 року відповідач вносив щомісячні платежі з метою погашення заборгованості за кредитом, після чого перестав погашати кредит, допустивши заборгованість. Судом встановлено, що останній платіж [PERSON] здійснив 22.02.2016 в сумі 70 гривень, не погасивши заборгованість а, отже, строк для пред`явлення вимоги розпочався з 23 лютого 2016 року. Враховуючи матеріали справи, суд вважає, що позивач мав право звернутись до суду з даним позовом в період з 23.02.2016 по 23.02.2019. Однак, він звернувся з пропущенням строку, а саме позов було направлено до суду 13.03.2019, що підтверджується відміткою, зробленою конверті про відправку документів в канцелярію суду (а.с.28). Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Згідно із ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що останній платіж відповідачем було здійснено 22 лютого 2016 року, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з банківського рахунку, а позов до суду банк направив 13 березня 2019 року, [PERSON] 03.05.2019 звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності до даних вимог, тому суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача, що в силу вимог частини 4 ст. 267 ЦК України є правою підставою для відмови у задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк". Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити в зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 12, 81 ЦПК України, ст.ст. 253, 256, 257, 261, 267, 509, 526, 527, 530, 610, 611, 629, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed