Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто", [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивував тим, що 24 грудня 2014 року, керуючи автомобілем марки «ШЕВРОЛЕ АВЕО» д/н [NUMBER] по пр. Г.Ватутіна в напрямку бул. Перова в м. Києві з ним зіткнувся автомобіль марки «ОПЕЛЬ ВЕКТРА» д/н [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON], якого 27 січня 2015 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У результаті ДТП автомобіль позивача зазнав технічних пошкоджень та повна вартість відшкодування ремонту з ПДВ складає 14 418 грн. На момент скоєння ДТП відповідальність транспортного засобу відповідача [PERSON] була застрахована в ПАТ «УСК «Гарант-Авто» згідно полісу № АІ/243060. Під час ДТП позивач зазнав душевного болю та страждань. Просив суд стягнути з відповідача [PERSON] завданих матеріальних збитків у розмірі 12 359,59 грн, окремо ПДВ у розмірі 2 059,00 грн., а разом 14418,00 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., вартість експертної оцінки транспортного засобу у розмірі 1 000 грн., та судові витрати в розмірі 487,20 грн., витрати, понесені на оплату правової допомоги, у розмірі 1 500 грн., а всього стягнути 22 405,20 грн. Під час розгляду справи позивачем уточнено позовні вимоги - підтримав позовні вимоги та просив із [PERSON] не стягувати ПДВ у розмірі 2059,00 грн., витрати на проведення експертного дослідження у сумі 1000,00 грн.. Позивач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська Страхова компанія « Гарант-Авто» в судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Причини неявки не повідомив. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні обставини справи. Між відповідачами [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Українська Страхова компанія «Гарант-Авто» було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/243060, згідно якого застраховано транспортний засіб «ОПЕЛЬ ВЕКТРА» д/н [NUMBER](а.с. 50) 27 січня 2015 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON], який керував автомобілем марки «ОПЕЛЬ ВЕКТРА» д/н [NUMBER], визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп.(а.с. 6). Згідно звіту з оцінки транспортного засобу № 185 від 24 лютого 2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ШЕВРОЛЕ АВЕО» д/н [NUMBER] складає у сумі 12 359,96 грн. з у рахуванням фізичного зносу автомобіля в т.ч. ПДВ у сумі 2059,99 грн. (а.с. 7-16, 17-21,22-28,29-31,33-39). Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Статтею ст.22 ЦК України визначено, що реальними збитками є витрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цвільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 35.1 Закону України «Про обов'язкове страхуванняцвільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страховевідшкодування. 11 березня 2015 року позивачем подано заяву до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» про страхове відшкодування(а.с. 43,44,45,46 47,48). Відповідно до ст. 36.2. цього Закону Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний. Згідно письмової відповіді Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» страхова компанія не має можливості виконати взяті зобов»язання та здійснити страхове відшкодування через відсутність матеріально-технічного забезпечення та джерела доходів, з 01 квітня 2015 року Національною комісією фінансових послуг призначено Тимчасову адміністрацію. Станом на 14 травня 2015 року водій транспортного засобу «ОПЕЛЬ ВЕКТРА» д/н [NUMBER] з письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду до страхової компанії не звертався (а.с. 49,50). Згідно пунктів 20.2., 20.3 ст. 20 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов?язки за договорами обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія, а у разі недостатності коштів та/або майна для виконання обов?язків страховика за такими договорами, такі обов?язки приймає на себе МТСБУ. Крім того, відповідно до положення ч.1, 2 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом 30 днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про банкрутство, зобов?язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника.а також документи, що їх підтверджують. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. 25 лютого 2015року позивачем подано заяву до Моторно-транспортного страхового бюро України, щодо вжиття відповідних заходів реагування відносно порушення Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» законодавства України та відшкодування шкоди (а.с. 41). Згідно письмової відповіді Департаменту врегулювання Моторно-транспортного страхового бюро України членство Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» припинено, відповідно до ст. 52 Закону України «Про обов'язкове страхування цвільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія зобов»язана виконувати договори страхування. У разі ліквідації страховика чи визнання страхової компанії банкрутом та недостатності коштів для задоволення вимог,що буде підтверджено затвердженим Господарським судом ліквідаційним балансом страховика, можливо поновлення питання щодо здійснення регламентної виплати,передбаченої п.п.»г» п.41.1 ст.41 Закону (а.с. 42). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно положень ст.9 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). До страхової компанії позивач не пред?являв вимоги про стягнення матеріальних збитків. Позивачем не доведено, що матеріальні збитки у розмірі 12 359,59 грн. які він просить стягнути з відповідача [PERSON] перевищує ліміт відповідальності страховика. Отже, позовні вимоги про стягнення із [PERSON] матеріальних збитків у розмірі 12 359,59 грн. не підлягають задоволенню. Позивачем заявлені вимоги до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 грн. 00 коп. За положеннями ст.1187 ГК України незалежно від вини шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди та ін.) володіє транспортним засобом, механізмом, використання, чи збереження зміст якого створює підвищену небезпеку. Згідно вимог ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв'язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, зокрема, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазначивши моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 " Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди" під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв'язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Враховуючи роз"яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. Суд дійшов висновку, що діями відповідача [PERSON] спричинені позивачу моральні страждання, які пов»язані з пошкодженням транспортного засобу. При визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial