Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області про визнання правочину дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07 жовтня 2005 року між нею [PERSON] (на час домовленостей вона мала дошлюбне прізвище "Логачова") та [PERSON] відбулась домовленість про те, що [PERSON] продає, а вона купує житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою с.Преображенка вул.Зелена, 62 Царичанського району Дніпропетровської області, який належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.05.1999 року №178-НЛ/178-Н, зареєстрований в [PERSON] філії Придніпровської товарної біржи, а також зареєстрований в БТІ [PERSON] ВОЖКГ 22.06.1999 року. Вартість будинку відповідно до розписки становила 20000 грн., які вона і передала в день складання розписки [PERSON], яка в свою чергу зобов'язалась звільнити домоволодіння протягом шести місяців і в цей же строк нотаріально посвідчити їх правочин. Оскільки [PERSON] на час укладення між ними досить хворіла, рідних та близьких не мала, її влаштували для проживання до закладу "Могилівський геріатричний пансіонат", де вона 25.12.2015 року померла (свідоцтво про смерть серії І-КИ №662183, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції у Дніпропетровській області 25.12.2015 року). Таким чином, між ними були виконані всі істотні умови договору, проте оформити даний правочин нотаріально не можливо. Враховуючи вищевикладені обставини, прохає суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, укладений 07.10.2005 року між [PERSON] та [PERSON] - дійсним, та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою вул.Зелена, 62 с.Преображенка Царичанського району Дніпропетровської області. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] не зявилися, надіславши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Дніпропетровської області [PERSON] в судове засідання не зявився. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною1 статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 07 жовтня 2017 року [PERSON] (на час укладення правочину мала прізвище "Логачова", яке після реєстрації шлюбу 15.08.2017 року змінила на шлюбне - "Артеменко") уклала договір купівлі-продажу з [PERSON], про що була складена розписка (а.с.8), згідно якої [PERSON] продала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в с.Преображенка вул.Зелена, 62 Царичанського району Дніпропетровської області, позивачу, за що остання передала [PERSON] 20000 грн. в рахунок вартості придбаного майна. Ткож, [PERSON] зобов'язалась звільнити домоволодіння протягом шести місяців і в цей же строк нотаріально посвідчити правочин. Після отримання грошових коштів в сумі 20000 грн. за житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, [PERSON] звільнила домоволодіння, а позивач поселилась проживати в житловому будинку, проводила ремонтні роботи. 25 грудня 2015 року [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії І-КИ №662183, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції у Дніпропетровській області 25.12.2015 року) та на день смерті проживала в КЗ "Могилівський геріатричний пансіонат". Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Як роз'яснив у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.218 та ст.220 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст.205 ЦК України, правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. З'ясовано, що при укладенні договору були дотримані всі істотні умови, які пред'являються до цього виду правочинів. Спорів у сторін стосовно виконання договору, на момент розгляду справи в суді, не існує. Судом не з'ясовано підстав, по яким можливо визнати зазначений правочин недійсним. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено, є підстави для визнання договору купівлі-продажу від 07.10.2005 року - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: вул.Зелена, 62 с.Преображенка Царичанського району Дніпропетровської області, укладеного між позивачем та [PERSON] у виді розписки, дійсним. При цьому, відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, суд, враховуючи вищевикладене, зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, визнавши таким чином за [PERSON] і право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved