Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду 17 лютого 2015 року з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 22 жовтня 2005 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Лозова Лозівського МРУЮ Харківської області, актовий запис № 34. Від цього шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. З грудня 2014 року відповідач проживає окремо від родини, матеріальної допомоги для дитини не надає, вихованням не займається. А зв»язку з цим позивач вимушена звернутися до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини від усіх його доходів. У судове засідання позивач надала суду письмову заяву, відповідно до якої прохала суду задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та слухати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання надав письмову заяву, відповідно до якої не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, зазначивши при цьому, що він працює, має на своєму утриманні іншу дитуну - [PERSON], [INFO], на яку сплачує аліменти у розмірі 1\\4 частини заробітку. Він знає про свій обов"язок батька утримувати дитину з моменту її народження і до досягнення дитиною віку 18 років. Крім того, відповідач зазначив, що він разом із сім"єю не проживає, дитина живе з його дружиною. На утримання дитини, у лютому місяці 2015 року, він надав позивачу матеріальну допомогу приблизно 700 гривень. Відповідно до ст.174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, постановляє рішення про його задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом з»ясовано, що позивач та відповідач з 22 жовтня 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, який був укладений у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис № 34 (а.с. 15) Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження (а.с.№16), в якому в графі батько зазначено - [PERSON], в графі мати зазначено - [PERSON]. Судом встановлено, що відповідач не надає постійної матеріальної допомоги позивачу на утримання їх спільної дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Також судом було з»ясовано матеріальне становище сторін, де встановлено, що відповідач працює електрозварювальником в ДП «Уксрпецвагон». Позивач працює оператором заправних станцій на ТОВ «НК СОІЛ», але її доходу не вистачає для повноцінного забезпечення себе та дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: " Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення". В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: "Держави-учасники зобов"язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов"язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи". Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що "Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею №11 цього ж Закону вказано, що "Сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини." Згідно статті №12 цього закону вказано, що " Виховання в сім"ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці".

Outcome: approved