Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

06.03.2014 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, вказуючи на те, що 02.11.2013 року вона передала в позику відповідачу [PERSON] 16000 гривень, які позичальник зобов'язався повернути до 31.12.2013 року. Про отримання грошей відповідач написав боргову розписку. Після спливу терміну повернення позики відповідач кошти не повернув. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 16000 гривень основного боргу за розпискою, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 72, 33 гривень, інфляційні втрати в розмірі 32,00 гривні, а також стягнути сплачену суму судового збору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі за викладених у ньому підстав. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що він позичив у [PERSON] кошти в сумі 16000 гривень, про що написав боргову розписку та зобов»язувався їх повернути до 31 грудня 2013 року. Але у зв'язку з політичним станом в країні, який впливає на його фінансовий стан, він не має змоги повернути борг. Вважає цю обставину непереборною силою. Просить відстрочити його зобов'язання по розписці про повернення боргу на термін дії політичного стану в країні. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1047 ЦК України вказує, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено в судовому засіданні, 02.11.2013 року [PERSON] власноручно написав розписку, згідно якої позичив у [PERSON] 16000 гривень, які зобов'язався їй повернути до 31.12.20113 року. Форма зобов"язання підтверджена борговою розпискою, копія якої міститься в матеріалах справи, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Підстав для визнання розписки недійсною не має. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем в порушення вказаної норми цивільно-процесуального закону не надано жодного доказу в обгрунтування своїх пояснень щодо існування обставин, які перешкоджали виконанню ним взятого на себе зобов»язання. Статтею 625 ЦК України передбачено обов"язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що оскільки, відповідач прострочив виконання грошового зобов"язання, то з нього підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 32 гривні та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 72,33 гривень, яку відповідач зобов"язувався повернути 31.12.2013 року. Крім того, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму судового збору, сплаченого останньою при подачі позову.

Outcome: approved