Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування від 4 грудня 2011 року недійсним. В ході розгляду справи позивачем збільшено позовні вимоги, яким заявлено ще одну вимогу про визнання недійсним договору дарування від 8 лютого 2012 року. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 15 грудня 2016 року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке йому належало, а саме на 1/2 квартири, що знаходиться за адресою м. Рахів, вул. Кармелюка, 15/2 Закарпатської області. 24 травня 2017 року позивач звернувся до Рахівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття у спадок вказаної квартири за законом. Під час збирання необхідної правовстановлюючої документації на спадкове майно з"ясувалося, що отримати квартиру у спадщину позивач не взмозі, оскільки дана квартира перейшла у власність до [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування. На прохання надати договір дарування для ознайомлення [PERSON] повідомила, що дійсно у 2014 році був укладений нотаріально посвідчений договір дарування квартири, але вона не може цього зробити, так як всі документи на квартиру знаходяться у її чоловіка [PERSON], який з нею вже не проживає кілька років. Вважає, що даний договір був укладений з порушенням закону, так як батько позивача за місяць до своєї смерті повідомив, що своє майно бажає передати позивачу та двом його сестрам: [PERSON] та [PERSON]. Крім того, йому стало відомо, що договір дарування квартири був укладений до моменту смерті матері позивача, [PERSON], яка померла 27 квітня 2014 року, без її згоди, тому його батько не мав права на розпорядженння квартирою в цілій частині, оскільки вона являлася об"єктом спільної сумісної власності. Також вважає за необхідне зазначити, що до приватизації вказана квартира належала до державного житлового фонду, балансоутримувачем якої була Рахівська картонна фабрика, батькові та членам його сім"ї була виділена 24.12.1981 року рішенням виконавчого комітету Рахівської міської ради №245 по переселенню з вул. Дзерхинського, 1/1 (Добровольців), що у м. Рахів. Сім"я на момент передачі зазначеної квартири складалась з восьми осіб: [PERSON], дружина - [PERSON], син - [PERSON], син- Бабич [PERSON], син- Бабич [PERSON], дочка - [PERSON], дочка - [PERSON], син- Бабич [PERSON]. Строк на звернення до суду позивачем пропущений з поважної причини, оскільки він не знав про те, що квартира подарована та існують оскаржувані договори.У зв"язку з наведеним просив поновити строк звернення до суду, визнати недійсними договір дарування 1/2 частини половини спареного житлового будинку за №15 квартира №2 в м. Рахів та обслуговуючу будівлю гаража від 4 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу [PERSON] та договір дарування 1/2 частини половини спареного житлового будинку за №15 квартира №2 в м. Рахів від 8 лютого 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу [PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позові, просить такі задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що позивачу [PERSON] достеменно відомо про договори дарування в його та відповідача [PERSON], користь. Про що свідчить складена позивачем власноручна розписка про отримання ним коштів за те, що нині померлий [PERSON] подарував цілий будинок їм, відповідачам. У зв"язку з чим просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні зміненого позову. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явилася. В матеріалах справи міститься заява у формі відзиву, в якій відповідач просить розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги визнає, вважає, що позов підлягає до задоволення, так як позивач [PERSON] дійсно має право на частину квартири, яка належала їхньому батьку і про договір дарування йому не було відомо. А також договір дарування укладався без згоди їхньої матері, яка на той час була живою і дана квартира була передана їм по переселенню. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. \~ \~ Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється сином нині померлого [PERSON], а отже спадкоємцем першої черги спадкування за законом. За доводами позивача після смерті, 15 грудня 2016 року, [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Звернувшись до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, дізнався, що вказане майно за життя спадкодавцем віддароване відповідачам, згідно договорів дарування від 4 грудня 2011 року та 8 лютого 2012 року. Вважає такі недійсними, оскільки за місяць до своєї смерті батько, [PERSON] повідомив, що своє майно бажає передати йому та двом його сестрам - [PERSON] та [PERSON]. Також підставою недійсності правочинів зазначає, що договір дарування квартири було укладено до моменту смерті його матері, [PERSON], яка померла 27 квітня 2014 року, і яка згоди на укладення такого правочину не надавала і крім того спірна квартира внаслідок її приватизації належала всім членам сім"ї [PERSON] та [PERSON]. Перевіряючи вказані доводи позивача, судом, згідно матеріалів справи, встановлено, що за життя, 4 грудня 2011 року [PERSON] подарував відповідачам- Пруцковій [PERSON] та [PERSON] 1/2 частину половини спареного житлового будинку за №15, квартира №2 та обслуговуючу будівлю гаража в цілій частині, що знаходиться в м. Рахів, по вул. Кармелюка , Закарпатської області, та 8 лютого 2012 року - іншу 1/2 частину половини спареного житлового будинку з обслуговуючими будівлями: літня кухня (2.Б), літня кухня (3.В), сарай (4.Г), сарай (5.Д), вбиральня (7.Ж) за №15, що знаходиться в м. Рахів по вул. Кармелюка Закарпатської області, розташованого на земельній ділянці загальною площею 0,0728 га в межах згідно з планом, кадастровий номер якої: 2123610100:28:001:0018, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. До відчуження вказаного майна, таке належало дарувальнику [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13 жовтня 2009 року виконкомом Рахівської міської ради на підставі рішення виконкому від 6 серпня 2009 року за №75/серія САС №122134. Таким чином спірний спарений житловий будинок №15 по вул. Кармелюка в м. Рахів Закарпатської області не складає спадкову масу після відкриття спадщини [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За ст.722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов"язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. При зверненні до суду, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення, дійсно було і має істотне значення, обман, застосування фізичного чи психічного тиску, тобто обставини, які передбачені параграфом 2 глави 16 ЦК України. Разом з цим аналізуючи об"єктивні обставини даної справи суд констатує, що позивач жодним чином не вказав на обставини, за яких би було порушено його суб"єктивне право на вказане нерухоме майно. Нерухоме майно - спарений житловий будинок №15 по вул. Кармелюка в м. Рахів Закарпатської області на момент відчуження не належало позивачу і на яке він не мав права, однак яке в повному обсязі являлося власністю дарувателя, нині померлого [PERSON]. Щодо права матері позивача на частину спільного сумісного майна, то в разі його порушення за захистом такого права повинна була звертатися особа , права якої були порушені, а це в даному випадку, мати позивача , [PERSON], котра на час вчинення договорів дарування, 4 грудня 2011 року та 8 лютого 2012 року, була живою. Згідно свідоцтва про мерть серії І-ФМ №196708 [PERSON] померла 30 квітня 2014 року. При цьому, встановлено, що позивач [PERSON] до нотаріальної контори за місцем розташування спірного майна після смерті своєї матері, як спадкоємець першої черги спадкоємців за законом, в строки, визначені положеннями ст. 1270 ЦК України, не звертався, принаймні доказів протилежного суду не надав. Стосовно посилання позивача, [PERSON] на обставини, за яких право на частину майна, яке підлягало приватизації, мали й інші особи, то позивач ні в силу Закону, ні в порядку представництва та/чи договору не являється особою, яка уповноважена виступати від імені осіб, які потребують судового захисту, щодо захисту їх порушених чи не визнаних прав. Так, батько позивача [PERSON] набув право власності на половину спареного житлового будинку №15 по вул. Кармелюка в м. Рахів Закарпатської області ще у 2009 році. Протягом семи років з часу набуття права до дня смерті, позивачем не порушувався спір стосовно права на частину майна в порядку приватизації. Більше того, судом встановлено, що про існування правочинів, за якими було відчужено нерухоме майно, позивачу [PERSON] було відомо у 2012-2013 роках, про що свідчать написана ним 22 січня 2012 роках розписка про те, що йому відомо про обставини, за яких його батько , [PERSON], подарував квартиру №2 в будинку №15, що по вул. Кармелюка в м. Рахові, Закарпатської області, його сестрі, [PERSON] та [PERSON], а за свою частку в будинку він, [PERSON], отримав 10000 гривень, а всього повинен отримати 40000 гривень, та доповнення до розписки 22 березня 2013 року про отримання ще 15000 гривень від [PERSON]. Таким чином, дослідивши докази, долучені до матеріалів справи, щодо їх належності і допустимості, достатності і достовірності, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні змінених позовних вимог належить відмовити в повному обсязі з підстав, зазначених вище. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed