Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], яким просив суд винести справедливе рішення та наказати [PERSON] в адміністративному порядку та зобов"язати його вибачитися перед ветераном за скоєний ним негідний вчинок на сході села Кусиковець, в приміщенні сільського клубу. В послідуючому, 02.11.2016 року, [PERSON] змінив позовні вимоги та просив суд: встановити істину, для чого відповідач [PERSON] поширив серед людей на мітингу біля пам"ятника недостовірну інформацію про [PERSON] і кому він служив; зобов"язати відповідача [PERSON] спростування та непоширення в подальшому недостовірної інформації; зобов"язати [PERSON] публічно вибачитися перед ветераном [PERSON] інвалідом війни І групи за скоєний ним негідний вчинок на сході села Кусиківці в приміщенні сільського клубу. Позовні вимоги мотивує тим, що 9 травня 2016 року в День Перемоги, біля пам"ятника загиблим воїнам під час вручення йому подарунка, до нього підбіг агресивно налаштований житель села [PERSON], який брутально в цинічній формі вирвав у нього подарунок і кинув його в сторону президії, при цьому він обзивав його липовим ветераном та різними нецензурними словами, говорив, що виведе на чисту воду і його будуть в сільському клубі судити за підробку документів. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги викладені в уточненій позовній заяві підтримав та просив їх задовольнити при цьому пояснив, що його працівниками сільської ради було запрошено на мітинг, який відбувся 9 травня 2016 року в с. Кусиківці біля пам"ятника загиблим воїнам. На мітингу було біля 100 чоловік. Там представники сільської ради, йому, як інваліду Великої Вітчизняної війни, вручили подарунок - пакет з продуктами. Коли він тримав в руках пакет, то підбіг [PERSON], який вирвав у нього пакет і кинув його до президії. При цьому [PERSON] сказав йому, що де твоя совість, ти не ветеран. Сільський голова [PERSON] сказав йому попросити вибачання, але [PERSON] відмовився. Потім мені одні люди говорили - візьми подарунок, а інші - не бери, тому він відмовився від того подарунка. Все це його дуже образило. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити та пояснив, 9 травня 2015 року він був присутнім на мітингу в с. Кусиківці. На мітингу організатори мітингу від імені підприємця вручали ветеранам війни подарунки. Також такий подарунок вручили і [PERSON] А так як той, на його думку і переконання, є не інвалідом війни, а інвалідом дитинства, то все це принижувало дійсних ветеранів та інвалідів війни, тому він забрав у [PERSON] з рук подарунок та поклав його на стіл президії мітингу. При цьому він образливо до [PERSON] не висловлювався, але при людях сказав, що той не має права отримувати подарунки так як не є інвалідом війни і запитав де його совість. Свідок [PERSON] пояснив, що він є рідним братом позивача [PERSON] і був присутнім 9 травня на мітингу. Сільська рада виділила подарунки ветеранам, один із яких вручили [PERSON] [PERSON] вирвав у нього той подарунок. При людях почав його лякати, що [PERSON] неправильно призначили пенсію, що той не є інвалідом війни. Він також в селі почав збирати свідків проти [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що він був на мітингу в с. Кусиківці на День Перемоги. Коли [PERSON] вручили подарунок як ветерану, то підійшов [PERSON] і запитав [PERSON], чи не соромно тому отримувати подарунок, що це принижує честь дійсних ветеранів. Після цього взяв у того подарунок і поклав на стіл, потім його забрала секретар сільської ради. Жодних образливих слів він на адресу [PERSON] не говорив. На мітингу було не більше 40 чоловік. [PERSON] . на мітингу не було. Свідок [PERSON] пояснила, що вона займається підприємницькою діяльність в селі Кусиківці. На прохання місцевої влади надала для вручення ветеранам кілька подарунків - продуктів харчування. На початку мітингу була безпосередньо на мітингу. [PERSON] на мітингу не було. Потім вона пішла до магазину і подальших подій не бачила. Свідок [PERSON] пояснила, що вона 9 травня 2016 року разом із сестрою [PERSON] прийшла на мітинг в селі Кусиківці. До цього свята [PERSON] організував прибирання біля пам"ятника, за свої кошти організував його ремонт. Був мітинг, але спочатку була панихида за загиблими. Потім вручали подарунки ветеранам, серед яких був і [PERSON] [PERSON] підійшов до нього і запитав - чи ти його заслужив, тебе совість не мучає брати подарунок. Потім взяв у нього той подарунок і поклав на стіл. На цьому все закінчилося, [PERSON] [PERSON] не ображав і нічого не говорив. В судовому засідання були досліджені витребувані за клопотанням позивача [PERSON] з Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області документи - матеріали перевірки повідомлення [PERSON] Як вбачається з висновку про результати розгляду повідомлення [PERSON] від 14.05.2016 року, [PERSON] звернулася в поліцію, так як житель с. Кусиківці [PERSON] ображав та погрожував фізичною розправою її батькові [PERSON] Через відсутність ознак кримінального правопорущення повідомлення [PERSON] до ЄРДР не внесено, а розгляд заяви [PERSON] в порядку звернення громадян припинено, так як факти викладені в повідомленні не знайшли свого підтвердження (а.с.81). Як вбачається з письмового пояснення [PERSON] від 09.05.2016 року, той пояснив, що 09.05.2016 року перебув біля пам"ятника в с. Кусиківці де відбувався мітинг, де йому вручили пакет з олією та макаронами. Після цього до нього підбіг [PERSON] і вирвав у нього пакет і почав з ним розмовляти з приводу того, що він нібито підбурює людей і робить все їм на зло. Він йому сказав, що такого не робить. Даний конфлікт тривав недовго, після чого [PERSON] пішов. Потім його дочка зателефонувала у поліцію і повідомила про дану подію (а.с.85). Як вбачається з пояснення [PERSON] від 09.05.2016 року, той пояснив, що 9 травня під час мітингу він підійшов до [PERSON], якому вручили подарунок, а так як той 1944 року народження і не може бути ветераном та інвалідом війни, то почав з ним розмовляти з приводу того, що той не має права брати подарунок, а той відповів, що не твоє діло. Потім він вирвав з його рук той подарунок і поклав на стіл. Під час розмови він йому образливих слів не говорив (а.с.86). Як вбачається з пояснення [PERSON] від 10.05.2016 року, він працює Громадським сільським головою. 9 травня в селі Кусиківці біля пам"ятника, він вручав подарунки ветеранам війни - [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після цього він залишив мітинг і не бачив про те, що сталося між [PERSON] та [PERSON] Після мітингу до нього підійшов [PERSON] і сказав, що [PERSON] його образив (а.с.88). Як вбачається з пояснення [PERSON], той пояснив, що 9 травня 2016 року він був на мітингу, де також бути [PERSON] та [PERSON] Під час мітингу [PERSON] отримав пакунок. [PERSON] підійшов до нього і сказав йому, що той не достойний цього пакету, забрав у нього з рук і поклав на стіл. Під час розмови [PERSON] не ображав [PERSON] нецензурною лайкою і не погрожував фізичною розправою (а.с.89). Під час судового засіданні позивач [PERSON] відмовився від поданого клопотання про виклик та допит судом свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та просив суд не викликати вказаних свідків. Відповідно до ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації. Статтею 34 Конституції України гарантовано право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною другою вказаної статті визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливійчи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Суд, проаналізуваши та оцінивши досліджені докази в сукупності, прийшов до висновку, що даними доказами спростовуються обставини викладені позивачем [PERSON] у позовній заяві про те, що 9 травня 2016 року в День Перемоги, біля пам"ятника загиблим воїнам в селі Кусиківці під час вручення йому подарунка, [PERSON] обзивав його липовим ветераном та різними нецензурними словами, говорив, що виведе на чисту воду і його будуть в сільському клубі судити за підробку документів. Щодо того, що [PERSON] 9 травня 2016 року в День Перемоги, біля пам"ятника загиблим воїнам в селі Кусиківці під час вручення йому подарунка висловлювався про те, що [PERSON] не має права на подарунок так як той не є ветераном війни, чи не соромно тому отримувати подарунок, що це принижує честь дійсних ветеранів, то ці слова відповідача [PERSON], суд розцінює як оціночні судження. Також, проаналізувавши зміст позовних вимог позивача [PERSON], які викладені ним у позовній заяві, яка зареєстрована 02.11.2016 року за вхідним № 10084, то суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] обрав не належний спосіб судового захисту свої прав та інтересів, що також є підставою для відмови у задоволення позовних вимог. При цьому суд зазначає, що позивачу [PERSON] під час попереднього судового засідання роз"яснювалися можливі наслідки для позивача, якщо той не вірно обере спосіб захисту свого порушеного права та інтересу та для можливості реалізувати ним процесуальні права визначені ЦПК України, попереднє судове засідання відкладалося. Відповідно до частини першої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно частини третьої ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК. З урахуванням встановлених обставин та фактів, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed