Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. В уточненому позові від 21.06.2016 року, вказує, що з грудня 1998 року вона і [PERSON] (до його смерті 19 липня 2014 року) проживали однією сімєю, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, у квартирі [ADDRESS] (нині Валентинівська) у м. Харкові, що їй належить. Факт спільного проживання їх як подружжя можуть підтвердити свідки, фотографії, а також наявність у них спільної дитини [PERSON], [INFO], батьком якого у свідоцтві про народження записаний [PERSON]. У період з грудня 1998 року по день смерті [PERSON], вони мали взаємні права і обовязки щодо матеріального становища сімї, побуту, спільного відпочинку, піклування про сумісну дитину. Вона взяла на себе основну частину обовязків по веденню домашнього господарства, по вихованню дитини. Під час проживання однією сімєю вони придбали сумісно наступне майно: нежитлові приміщення, що знаходяться за адресами: м. Харків, пр. Тракторобудівників, буд. 71 (майно придбане на підставі договору купівлі продажу від 11.01.1999 року, право власності зареєстроване 18.12.2002 року) та м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 73 (майно придбане на підставі договору купівлі продажу від 16.11.2012 року, право власності зареєстроване 26.11.2012 року), автомобіль марки Toyota, модель RAV, р.н. [NUMBER] (майно придбане на підставі договору купівлі продажу від 22.11.2008 року). Зазначене майно оформлено на [PERSON] Стосовно майна придбаного ними у період дії Кодексу про шлюб та сімю України, позивач [PERSON] вказує, що це майно придбане внаслідок їх спільної праці, оскільки половину від суми покупки вона надала з власних збережень для розвитку сімейної справи. Зазначає, що між ними не було укладено письмової угоди, яка б змінювала спільну сумісну форму права власності у період спільного проживання. На підставі вказаного позивач [PERSON] просить: - визнати факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без перебування у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі в період з грудня 1998 року по 19 липня 2014 року; - визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] нежитлові приміщення другого поверху № 7-1-:-7-19 в літ. А-2, загальною площею 424,6 кв.м, що знаходяться за адресою: місто Харків, проспект Тракторобудівників, будинок № 71, реєстраційний №4926521; нежитлові приміщення першого поверху № 2, 3, 3а, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 27 в літ. А-5, загальною площею. 322,4 кв.м, що знаходяться за адресою: місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок № 73, реєстраційний №1336522; автомобіль марки Toyota модель RAV4, тип легковий універсал\~- В, номер шасі JTEHH20V506140024, реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, дата реєстрації 25.11.2008 року, повною масою 1825, обєм двигуна 1998; - визнати за [PERSON] право власності на ? частину вищевказаного майна та припинити спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] на вказане майно; - виключити з спадкової маси після смерті [PERSON]) ? частину вказаного майна, яка належить [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники підтримали та просили задовольнити вимоги з підстав вказаних в уточненому позові. Позивач [PERSON], допитана під присягою показала, що вона познайомилася з [PERSON] ще у 1994 році, коли той перебував у шлюбі, а також проживав з [PERSON], що є матірю його сина [PERSON]. З 1998 року вона проживала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах у її квартирі, 31.08.1998 року у них народилася дитина [PERSON]. Приміщення по пр. Тракторобудівників вони придбали в 1999 році у [PERSON] за спільні кошти, зокрема її збереження (вона працювала швачкою у кооперативі з 1991 року та мала доходи близько 500 доларів США на місяць, з 2002 року фізична особа-підприємець), а також позичала у друга Дмитрикова 30 тис. грн. Приміщення по вул. Плеханівській та автомобіль вони також придбали за спільні кошти, в т.ч. за рахунок позики у [PERSON], по якій потім вона особисто віддавала проценти. У договорі поруки від 05.07.12 р. є описка щодо дати повернення коштів, насправді гроші були повністю повернуті у 2013 році. Для забезпечення договору поруки був укладений іпотечний договір, що завірений у нотаріуса по вул. Кооперативній 30, вона була присутня під час підписання. Їй відомо, що приміщення по вул. Плеханівській належали компанії Комерс, одним із засновників якої був [PERSON], але подробиці угоди їй не відомі. Разом вони придбали автомобіль RAV, а AUDI він купив їй. Останні 10 років [PERSON] дуже тяжко хворів на горло, погано міг говорити, тому вона його доглядала та постійно супроводжувала у відрядженнях до м. Луцьк, на лікуванні і відпочинку. З матірю [PERSON] вона знайома, бувала у неї вдома. Сина [PERSON] - [PERSON] часто брала на відпочинок. Представники позивача вказали, спільне проживання [PERSON] з [PERSON] підтверджується тим, що вони проживали тривалий час разом, вели спільне господарство, виховували сина, купували за сумісні кошти нерухомість та машину. Такі кошти були набуті [PERSON] під час праці з 15 річного віку у тіньовому секторі економіки, а також отримані за рахунок позики. Підприємство Любава [PERSON] придбав для бізнесу [PERSON] Він дійсно був зареєстрований за місцем проживання матері, де також була зареєстрована і його фірма, тому він і отримував пошту на цю адресу. Його мати підтвердила, що їй відомо про [PERSON] і їх сина. [PERSON] за життя мав стосунки і з іншими жінками, однак це були тимчасові та несерйозні відносини. Так, [PERSON] вказала, що проживала з [PERSON], який перебував з її слів по півроку у відрядженнях в м. Луцьку, її з собою не брав, з його друзями вона не знайома, про тяжку хворобу його вона практично не знає. Свідки сторони відповідача є особами зацікавленими, оскільки є спадкоємцями, чи родичами. У сторони позивача свідки є особами сторонніми, а тому незацікавлені щодо позову. У договорі купівлі продажу від 16.11.2012 року нежитлових приміщень по вул. Плеханівська, буд. 73, формулювання щодо відсутності шлюбних відносин є лише типовою формою і спростовується іншими доказами. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти вимог заперечувала, пояснила, що вона донька [PERSON] від його першого шлюбу. У нього це є син [PERSON]. У її батька було багато жінок, але з [PERSON] він не жив разом, а зустрічався. У позивачки не було грошей на придбання спірного майна. Вона із своєю матірю близько 6 років мешкали у Чехії, потім повернулися, батько їм завжди допомагав. Він часто їздив у відрядження у м. Луцьк, де мешкав по півроку. У його матері разом із ним останній час проживала інша жінка. Відповідач [PERSON] пояснила, що її син [PERSON] був зареєстрований та мешкав разом із нею за адресою: м. Харків, вул. Гв.Широнінців 47/95. Де також зареєстрована фірма Комерс. Після розлучення він жив з нею, а потім бував у неї кожного дня. У нього були різні жінки, в т.ч. і [PERSON] з якою у них був спільний син, який загинув. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON], що діє на підставі договору, проти позову заперечувала. Вказала, що постійним місцем реєстрації і проживання [PERSON] є житло його матері, де були його кімната та речі, на цю адресу він отримував кореспонденцію. За життя [PERSON] мав стосунки із багатьма жінками, від яких у нього: у шлюбі є донька, а поза шлюбом два сини [PERSON] і [PERSON] син [PERSON] Також він спільно проживав і з іншими жінками, зокрема в м. Луцьку, а також у квартирі своєї матері. У договорі купівлі-продажу приміщень по вул. Плеханівській, а також в окремій нотаріально завіреній заяві до цього договору, [PERSON] особисто вказав, що не перебуває у шлюбі чи у інших фактичних відносинах з жінками. Це є його особистим свідченням і гарантією того, що він матиме своє особисте майно, на яке не будуть претендувати його чисельні утриманці. Він був одним із співзасновників фірми Комерс, а тому за вказаною угодою відбувся перерозподіл прибутків, частину з яким [PERSON] отримав у вигляді приміщень по вул. Плеханівській. Поховали його з Плехановської, 73. Відповідно до Кодексу про шлюб та сімю України, Пленуму ВСУ від 12.06.1998 року, ст. 74 Сімейного кодексу України, правової позиції ВСУ від 12.12.2012 року, необхідною умовою визнання майна спільно набутим є сумісний труд. [PERSON] не надала доказів про свої доходи на час придбання майна. Не доведеним вважають факт ведення сумісного господарства, що є обовязковою умовою визнання факту проживання однією сімєю. Також, стороною позивача не надані докази лікування померлого. На підставі вказаного, просять відмовити у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся за місцем реєстрації, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Представник Третьої Харківської Державної нотаріальної контори до суду не з'явився, належним чином був повідомлений про розгляд справи, направив заяву про розгляд справи за відсутністю представника. Суд вислухавши пояснення учасників, дослідивши докази, встановив наступне. У судовому засідання допитані свідки: Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] і [PERSON] проживали однією сімєю у квартирі [PERSON] з грудня 1998 року по день смерті [PERSON], увесь час вони були разом, мали спільного сина [PERSON]. З [PERSON] вона познайомилася коли [PERSON] було 4 місяці. Вона часто бувала у них вдома. Їй відомо, що приміщення по пр. Тракторобудівників [PERSON] і [PERSON] придбали щоб [PERSON] займалася швейкою. [PERSON] казав, що купили пополам. [PERSON] і раніше працювала швачкою, але адреса, період і розмір її зарплати їй невідомий. [PERSON] допомагав своїй матері, доньці [PERSON]. Після операції [PERSON] не розмовляв, [PERSON] була його перекладачем. В м. Луцьку у [PERSON] підприємство, вони з [PERSON] часто їздили туди разом, а дитину залишали у них. Свідок [PERSON] показала, що була знайома з [PERSON] - [PERSON] хресниця її чоловіка. Її родина дружила із родиною [PERSON] і [PERSON], почали спілкуватися із святкування вдома у [PERSON] 1998/1999 року за адресою: вул. Блюхера, 15-Б. кв. 295. Вони родинами спілкувалися на свята, по пятницям наприкінці робочого тижня. На Новорічному святкування [PERSON] розповідав присутнім, що його любавушка вирішила придбати Любаву, тобто [PERSON] купила цех по пр. Тракторобудівників. Коли [PERSON] хворів, вони з [PERSON] були постійно разом, про інших жінок їй не відомо. [PERSON] і [PERSON] спільно працювали, в м. Луцьк вони їздили разом. [PERSON] розповідала, що працювала з 15 років швачкою, але скільки заробляла не казала. До [PERSON] у [PERSON] був шлюб з матірю [PERSON], потім були стосунки з [PERSON] Про інших жінок їй невідомо. Свідок [PERSON] сусідка [PERSON], показала, що [PERSON] проживала з [PERSON] на першому поверсі в по вул. Блюхера, 15-Б з 1999 року. Вона раніше чергувала у підїзді і часто, один раз в три дні, набирала воду для прибирання в квартирі [PERSON]. Іноді двері відчиняв [PERSON]. [PERSON] і [PERSON] увесь час були разом, купували продукти. 6-7 років тому [PERSON] захворів, [PERSON] його доглядала, донька навідувала рідко. Приблизно 2 роки назад [PERSON] помер. Свідок [PERSON] показала, що була знайома з [PERSON], з 1993 року приватизувала Любаву по пр. Тракторобудівників, 71 [PERSON] сплачував оренду, а у 1997-1998 роках, протягом року, викупив частинами. Гроші сплатив до оформлення договору купівлі-продажу. У [PERSON] була дружина і донька, коли він почав зустрічатися з [PERSON], якій було 17 років. Також він жив з [PERSON], з якою у нього мабуть була дитина. Вона у 2003-2004 роках остаточно продала Любаву. Була жінка, яка жила з мамою [PERSON]. Після 2004 року вони з [PERSON] майже не бачилися. Свідок [PERSON] - сестра померлого [PERSON], показала, що останній розлучився із дружиною у 1998 році, після чого мешкав з мамою. Потім проживав з [PERSON], мав спільного сина [PERSON]. Потім проживав з [PERSON], мав спільного сина [PERSON], [INFO]. Потім з 2008 року проживав з [PERSON], яка мешкала у його матері. Її брат любив усіх своїх дітей, забезпечував своїх жінок. Він постійно мешкав у своєї мами на вул. Широнінців, працював більше в м. Луцьку. Вона раз на місяць навідувала мати, дзвонила їй. Ганна доглядала хворого [PERSON] в лікарні як сиділка. Свідок [PERSON] показала, що вона познайомилася з [PERSON] у 2008 році в кафе. Через тиждень він їй зателефонував і вони близько півроку зустрічалися в квартирі його друга. Потім стали проживати разом в квартирі його матері по вул. Гв.Широнінців, він її представив як дружину, у них була своя кімната. Вона займалася домашнім господарством, вони разом відпочивали. Вони планували зареєструвати шлюб. Він розповідав їй про його жінок та дітей, про [PERSON] він відзивався не добре. У 2002 році [PERSON] переніс операцію та хіміотерапію, однак не любив говорити про своє здоровя, просив, щоб вона не навідувала його у лікарні, тому де він лікувався і які процедури проходив їй невідомо. Він говорив тихо, за допомогою спеціального медальйону, тому вона намагалася його не турбувати розмовами. В м. Луцьк він їздив по бізнесовим справам один, її не брав. У його матері своєрідний характер, тому, під час його відряджень вона переїздила до себе додому, а речи залишала. У Новорічні свята вони були разом, а також він навідував своїх дітей. Він не знайомив її з друзями, вона знайома лише з його помічником Євгенієм. Вони жили разом до його смерті. Свідок [PERSON] показала, що з [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі до 1998 року, а фактично мешкав з донькою до 1999 року. Їй відомо, що в 1991 році у нього від іншої жінки народився син [PERSON], а потім іще один син. Вона не стала більше терпіти цього і відправила його до матері на вул. Широнінців. Вона жила у Чехії, він допомагав грошима. Коли вона повернулася у 2011 році, то жила в м. Луцьк з ним однією сімєю. Він завжди допомагав грошима, купив онучці будинок. Він розповідав, що мешкає у матері разом із [PERSON], з якою хоче одружитися. Приміщення по пр. Тракторобудівників він придбав під час їхнього спільного життя. По вул. Плеханівській він придбав приміщення, там працювала його сестра. Їй відомо, що з [PERSON] у нього був син. Свідок [PERSON] показала, що нею з [PERSON] був оформлений договір позики, а у 2012 році нею був укладений договір іпотеки по нерухомості [PERSON], в присутності [PERSON], для спільного бізнесу. Остання розраховувалася з нею по відсоткам за цим договором. Гроші були повернуті повністю через шість місяців. Їй відомо, що [PERSON] займалася цехом по пр. Тракторобудівників. [PERSON] і [PERSON] мешкали однією сімєю з 1998 року. Вони інколи зустрічалися і проводили час як приятелі. У судовому засіданні досліджені письмові докази: Згідно копії спадкової справи №07/2015 щодо майна померлого 19 липня 2014 року [PERSON] (т.1 а.с.43-73): із заявами про прийняття спадщини за померлим звернулися: [PERSON] донька (т.1 а.с.44, 51-52), [PERSON] син, який помер 30.09.2015 року (т.1 а.с.24, 54-55), [PERSON], [INFO] син (т.1 а.с.63-65). Із довідки КП Жилкомсервіс від 25.02.2015 року вбачається, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO], на день смерті разом із ним зареєстрована його мати [PERSON], [INFO] (т.1 а.с.53). У копії паспорту серії МК 516272 на імя [PERSON] наявна відмітка про припинення шлюбу 10.11.1998 року з [PERSON], інші відмітки відсутні (т.1 а.с.137-138). У копії паспорту серії МК 511589 на імя [PERSON] відсутні відмітки про перебування у зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с.79). Згідно із копією свідоцтва серії І-ВЛ №092590 [PERSON] народився 31 серпня 1998 року, його батьками вказані: [PERSON] і [PERSON] (т.1 а.с.81). Факт батьківства [PERSON] стосовно сина [PERSON] сторонами у судовому засідання визнаний. Стороною позивача надані фотографії, на яких зображені [PERSON] разом із [PERSON] та сином [PERSON] на відпочинку на свята, однак суд приймає як докази проведення сумісного часу лише ті знімки, на яких вказана дата, а саме: 2006.1.1, 10.11.2008, 2005.7.24, 2006.9.1 (т.1 а.с.84-86). Із копії договору купівлі-продажу від 18.05.1998 року вбачається, що [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.90). Згідно копії договору купівлі-продажу від 11.01.1999 року [PERSON] придбав у ТОВ Любава, в особі генерального директору [PERSON], нежитлові приміщення другого поверху № 7-1\~7-9 в літ. А-2, загальною площею 422,5 кв.м, що знаходяться за адресою: місто Харків, проспект Тракторобудівників, будинок № 71. Договір від 11.01.1999 року зареєстрований у реєстрі за № 1-39, право власності зареєстровано 18.12.2002 року КП\~Харківське міське БТІ (т.1 а.с.102-111). Відповідно до договору купівлі-продажу від 16.11.2012 року [PERSON] придбав у ТОВ Комерс нежитлові приміщення першого поверху № 2, 3, 3а, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 21, 22, 24, 25, 27 в літ. А-5, загальною площею. 322,4 кв.м, що знаходяться за адресою: місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок № 73. У п.7 цього договору вказано: покупець стверджує, що набуває нерухоме майно, яке є предметом цього договору за особисті кошти не знаходячись в зареєстрованому шлюбі та не проживаючи однією сімєю з жінкою, гроші, які передаються за цим договором не є спільною сумісною власністю, що підтверджується його заявою від 16 листопада 2012 року, вказана заява нотаріально посвідчена (т.2 а.а.11). Договір від 16.11.2012 року зареєстрований у реєстрі за № 2935, право власності зареєстровано 26.11.2012 року КП Харківське міське БТІ. (т.1 а.с.91-101). Належність [PERSON] зазначеного нерухомого майно також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.04.2016 року (т.1 а.с.17, 20), а також листом КП Харківське міське БТІ від 27.02.2015 року (т.1 а.с.71). З копії договору від 15.07.2012 року вбачається, що [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти у сумі 800000 грн., що еквівалентні 100000 доларів США строком до 06.03.2012 року (т.2 а.с.17). Відповідно до копії іпотечного договору від 15.07.2012 року [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) для забезпечення договору позики від 15.07.2012 року строком виконання не пізніше 05.10.2012 року, останній передає в іпотеку нежитлові приміщення по пр. Тракторобудвівників, 71, що належить іпотекодавцю на праві власності. Іпотечний договір від 15.07.2012 року зареєстрований нотаріусом у реєстрі за №883 (т.2 а.с.38-39). На підставі вказаного іпотечного договору, показів свідка [PERSON] і показів [PERSON], встановлено, що у договорі позики дата повернення вказана помилково. У копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ вказано, що [PERSON] належить автомобіль марки Toyota модель RAV4, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі JTEHH20V506140024, придбаний на підставі договору купівлі-продажу №78008 від 22.11.2008 року (т.1 а.с.22-23). Спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу про шлюб та сімю України (далі КпШС) та Сімейним кодексом України (СК). Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності. Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Сумісною власністю є спільна власність без визначення часток (ч. 2 ст. 112 ЦК Української РСР 1963 року). За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №29 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону Про власність, ст. 22 КпШС), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); інше не встановлено письмовою угодою між ними. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13. У звязку із цим під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Саме така правова позиція, висловлена 16 грудня 2015 року Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ч. 1 ст. 74 СК України). На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. На підставі наведеного, дослідивши докази по справі та норми законодавства, що діяли у період виникнення спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Позивач [PERSON] показала під присягою, що вона працювала з 15 років швачкою у секторі тіньової економіки, мала дохід близько 500 доларів США на місяць, а потім продовжувала свою трудову діяльність у якості фізичної особи-підприємця. Частина коштів була запозичена [PERSON] для придбання нежитлових приміщень по пр. Тракторобудівників 71. Цей факт знайшов підтвердження також у показах свідків, які вказали, що [PERSON] разом із [PERSON] мали спільну мету на розбудову бізнесу. Зокрема, підприємство Любава було придбане ними саме для цих цілей. Крім того, в цей же період часу сумісного проживання однією сімєю вони придбали автомобіль марки Toyota модель RAV4, р.н.[NUMBER]. Розширюючи бізнес, [PERSON] і [PERSON] сумісно були придбані за спільні кошти і приміщення по вул. Плеханівській 73. Підтвердженням чого є, крім свідчень отриманих судом, також і договір позики та іпотеки, проценти по яким повертала [PERSON] Посилання сторони відповідача на заяву [PERSON] в договорі купівлі продажу від 16.11.2012 року про те, що майно придбавається ним за «особисті кошти», що він «не знаходиться в зареєстрованому шлюбі та не проживає однією сім'єю з жінкою», судом оцінюється критично, оскільки це суперечить іншим доказам по справі, зокрема, народженням та вихованням спільної дитини, сімейним фотографіям, показам свідків, що у своїй сукупності підтверджують факту проживання [PERSON] і [PERSON] на той час однією сім'єю не перебуваючи у шлюбі. Стосовно думки представника відповідача про необхідність застосування судом правової позиції ВСУ від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12, то слід зазначити, що у вказаній справі коллегія суддів вказує на те, що суди попередніх інстанцій приймали рішення, залишивши поза увагою надане свідоцтво про повторну реєстрацію шлюбу у 1998 році. Оцінка наявних у справі доказів кожного окремо та в їх сукупності, дає суду підстави для висновку, що [PERSON] і [PERSON] проживали однією сім'єю, мали взаємні обов'язки та права, а спірне майно було придбано ними внаслідок праці чи за спільні кошти. У вказаний період часу [PERSON] і [PERSON] не перебували у іншому зареєстрованому шлюбі. Стосовно [PERSON], то за її свідченнями, [PERSON] постійно перебував у тривалих відрядженнях по 6 місяців, а вона поверталася додому, про його тяжку хворобу, наявність якої підтверджувалась іншими свідками, вона практично нічого не знає, а тому такі періодичні стосунки суд оцінює як ті, що не спростовують факту проживання однією сімєю [PERSON] із [PERSON] З урахуванням наведеного, суд вважає встановленим факт проживання [PERSON] і [PERSON] з грудня 1998 року до 19 липня 2014 року однією сімєю, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, що відповідно тягне за собою набуття права спільної сумісної власності на майно, яке придбане ними у вказаний період та підлягає поділу, з визнанням права власності за позивачем [PERSON] на 1/2 частину цього майна. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення справ щодо поділу майна померлого має бути викладено наступним чином: "Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила -1/2". Визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими суперечить вимогам ст. 3 ЦПК, статей 27-31 ЦПК, оскільки судом не може бути вирішено питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Саме така рекомендація дана у листі ВССУ від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування. Тому у вимогах про визнання права власності за померлим слід відмовити, на підставі вищевказаного.

Outcome: partial