Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення 14103 грн. 86 коп. заборгованості по кредитному договору. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 01 серпня 2006 року між позивачем і відповідачем укладено кредитний договір № KGNURX03630010 згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 2377,09 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним і банком Договір, про що свідчить підпис відповідача в заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. В порушення умов кредитного договору відповідач станом на 23.01.2014 року має заборгованість за кредитом - 14103,86 грн., яку просив стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що сплачував заборгованість за кредитним договором, але мали місце випадки несвоєчасних платежів. В останнє погашав кредитну заборгованість 12.01.2010 року в розмірі 2000 грн. та в подальшому для з"ясування розміру залишку заборгованості до банку не звертався. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, та просив зменшити розмір пені в звязку з скрутним фінансовим становищем [PERSON], у якого важко хворіє мати, тому потребує допомоги відповідача у додаткових витратах на лікування. Також просив застосувати до позовних вимог позовну давність. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши позовну заяву та письмові докази по справі, суд встановив слідуючі обставини і визначив відповідно до них правовідносини. 01 серпня 2006 року між позивачем і відповідачем укладено кредитний договір згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 2377,09 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним і банком Договір, про що свідчить підпис відповідача в заяві (а.с. 6). Згідно кредитного договору відповідач зобов"язується щомісячно, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком відсотки, комісію а також інші витрати передбачені умовами договору. Відповідач порушив умови договору тому станом на 23.01.2014 року має заборгованість за кредитом - 14103 грн. 86 коп., яка складається з наступного: - 2960,70 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 517,96 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 9477,33 грн - пеня за невоєчасність виконання зобов"язання за договором; а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн - штраф (фіксована частина) - 647,80 грн - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком (а.с. 4-5). Із розрахунку заборгованості, наданого представником позивача 22.04.2014 року вбачається, що відповідач 12.01.2010 року сплатив забогованість за кредитом в сумі 2000 грн., з якої 1447 грн. 05 коп. надійшло на погашення тіла кредиту, 552 грн. 95 коп. на погашення процентів. При цьому залишилось не погашеними 2960 грн. 77 коп. заборгованість за процентами, 1895 грн. 31 коп. - заборгованість по пені, 517 грн. 96 коп. - заборгованість за комісією (а.с.40-46). Ст. 1054 ч. 1 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк, або інша фінансова установа зобов"язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. На час розгляду справи в суді відповідач не подав доказів виконання ним зобов"язання. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановленого договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 530 ч. 1 ЦК України, якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У ч. 1 ст. 259 ЦК України зазначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 5.5. кредитного договору, встановлено п"ятирічну тривалість застосування строку позовної давності, тому термін позовної давності потрібно рахувати з часу останнього платежу відповідача на погашення кредитної заборгованості, а саме з 12.01.2010 року. В зв"язку з цим клопотання представника відповідача про застосування наслідків пропущення строку позовної давності є безпідставним. З урахуванням встановлених обставин справи і відповідних їм правовідносин, суд вважає, що відповідач порушив вимоги ст.ст. 526, 530 ЦК України і не виконав умов кредитного договору. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за кредитом є обгрунтованими. Підстав для звільнення відповідача від виконання зобов'язань за договором судом не встановлено. Як вбачається з п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). П. 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с. 7-12), які являються частиною укладеного сторонами кредитного договору, передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов"язань, Банк має право нарахувати пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення платежу. У зв"язку з невиконанням відповідачем зобов"язання по поверненню кредиту та сплати процентів і комісії позивачем, відповідно до ст. 549 ч. 1, 3, ст.550 ЦК України, нараховано відповідачу пеню у розмірі 9477грн.33 коп. Однак судом враховано, що розмір нарахованої позивачем пені значно перевищує розмір збитків, відповідач надав докази того, що його матір [PERSON] хворіє хворіє на ряд захворювань, що підтверджується відповідними документами, вона є інвалідом третьої групи, крім того на його утриманні перебуває донька [PERSON], [INFO]. Враховуючи майновий стан відповідача, а також приймиаючи до уваги, що будь-яких доказів негативних наслідків внаслідок прострочення виконання зобов"язання позивач не надав, та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, закріплених в ст. 3 ЦК України, зокрема принципу справедливості та розумності тому згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу на 4777,33 грн., та стягнути з відповідача 4700,00 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати (а.с. 16) у сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial