Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

03.10.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва із позовною заявою, в якій просив розірвати шлюб між ним та відповідачем по справі [PERSON] , зареєстрований зареєстрований 17.02.1990 року Миколаївською сільською радою Ємільчинського району Житомирської області, актовий запис № 2. В обґрунтування позову позивач вказав, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в зв`язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо у зв`язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв`язку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, повнолітні донька та син мешкають окремо. Ухвалою суду від 22.10.2019 року провадження по зазначеній справі було відкрито та призначено до судового розгляду на 27.11.2019 року. 27.11.2019 року в судове засідання сторони не з"явилися, відповідач [PERSON] , надала через канцелярію суду заяву в якій просила надати їхньому подружжю строк на примирення в шість місяців. Ухвалою суду від 27.11.2019 року, сторонам по справі було надано строк для примирення в шість місяців, відповідно до ст. 111 СК України та положень ст. 240 ЦПК України. Провадження у справі було зупинено до закінчення строку для примирення. Примирення між сторонами не відбулося, а тому відповідно до ст. 254 ЦПК України, провадження по даній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу поновлено ухвалою суду від 27.05.2020 року та призначено до судового розгляду на 31.07.2020 року. 31.07.2020 року сторони в судове засідання не з"явилися, слухання справи відкладено на 20.10.2020 року. Позивач, одночасно із позовною заявою надав до суду клопотання про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив про задоволення позову та розірвання шлюбу між ним та відповідачем. Відповідач, в судове засідання не з"явилася, надала до суду заяву про перенесення розгляду справи в зв"язку з запровадженням карантинних заходів на території України та в зв"язку з необхідністю отримання правової допомоги та також незадовільним станом здоров"я, поганим самопочуттям. Суд не приймає до уваги клопотання відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи на підставі того, що після спливу терміну який надавався сторонам для примирення, жодна сторона не звернулася до суду з заявою про те, що примирення відбулося, тому суд має усі підстави для винесення рішення по справі без присутності сторін в судовому засіданні за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 17.02.1990 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано 17.02.1990 року Миколаївською сільською радою Ємільчинського району Житомирської області, актовий запис №2. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Спільне господарство сторони не ведуть. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, повнолітні донька та син мешкають окремо. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так судом, при дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу, а посилання відповідача на невирішення побутових питань немає відношення до даного цивільного процесу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Крім того, згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не висловила свою думку, щодо зміни прізвища. З огляду на вищезазначене, суд вважає за доцільне задовольнити позов про розірвання шлюбу.

Outcome: approved