Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну графіку участі батька у вихованні дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року встановлений спосіб участі батька у вихованні дитини [PERSON], а саме: дозволено [PERSON] проводити час разом з сином [PERSON] у вигляді побачень до досягнення дитиною п'ятирічного віку кожну другу і четверту суботу і неділю, кожного місяця з 17.00 годин до 19.00 годин в присутності матері, після досягнення дитиною п'ятирічного віку кожну другу і четверту суботу і неділю, кожного місяця з 18.00 годин до 20.00 годин без присутності матері; до досягнення дитиною п'ятирічного віку кожен вівторок, кожного місяця з 17.00 годин до 19.00 годин в присутності матері, після досягнення дитиною п'ятирічного віку кожен вівторок, кожного місяця з 18.00 годин до 20.00 годин без присутності матері; дозволено [PERSON] проводити час разом з сином [PERSON] у вигляді побачень в день народження сина 07 серпня кожного року до досягнення дитиною п'ятирічного з 10.00 годин до 13.00 годин в присутності матері (за умови, що дане побачення не призведе до порушення навчального процесу), після досягнення дитиною п'ятирічного віку з 10.00 годин до 15.00 годин без присутності матері (за умови, що дане побачення не призведе до порушення навчального процесу); дозволено [PERSON] проводити час разом з сином [PERSON] у вигляді побачень у встановлені законом святкові дні кожного року до досягнення дитиною п'ятирічного віку з 10.00 годин до 13.00 годин в присутності матері (за умови попереднього погодження батьками перебування дитини за місцем свого проживання), після досягнення дитиною п'ятирічного віку з 10.00 годин до 15.00 годин без присутності матері (за умови попереднього погодження батьками перебування дитини за місцем свого проживання). Вказане рішення позивачкою виконується у повному обсязі, жодних перешкод у вихованні дитини батьку не чиниться за виключенням поодиноких випадків, пов"язаних із хворобою дитини. Але при цьому відповідач часто ігнорує своє право на побачення з сином, не приходячи на побачення у часи, встановлені судовим рішенням. При цьому позивачка вимушена щовівторка звертатися до керівництва підприємства, де вона працює, з проханням звільнити її від виконання трудових обов"язків з 15 години, щоб не порушувати графік побачень, встановлений судом. В результаті три години робочого часу щотижня не табелюються, оплата за ці години відраховується з заробітної плати. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд змінити спосіб участі відповідача у вихованні сина [PERSON], встановлений раніше, та визначити новий спосіб участі батька у вихованні сина, а саме: 1)До досягнення дитиною п"ятирічного віку: - кожну третю суботу кожного місяця з 17 години до 19 години (в присутності матері), за умови попередження [PERSON] позивачку про візит або його скасування не менш ніж за добу до побачення з метою планування дозвілля дитини та неприпустимості психологічного травмування дитини відмовою від зустрічі. У встановлені законом святкові дні кожного року з 10 години до 13 години в присутності матері (за умови попереднього погодження батьками перебування дитини за місцем свого проживання), а також попередженню відповідачем про візит або його скасування не менш як за добу до побачення з метою планування дозвілля дитини та неприпустимості психологічного травмування дитини відмовою від зустрічі. В день народження сина 07 серпня кожного року до досягнення дитиною п"ятирічного віку з 10 години до 13 години в присутності матері з попередженням відповідачем про візит або його скасування не менш як за добу до візиту з метою планування дозвілля дитини (за умови, що побачення не призведе до порушення навчального процесу). 2) Після досягнення дитиною п"ятирічного віку: - кожну третю суботу кожного місяця з 16 години до 19 години (без присутності матері), за умови попередження [PERSON] позивачку про візит або його скасування не менш ніж за добу до побачення з метою планування дозвілля дитини та неприпустимості психологічного травмування дитини відмовою від зустрічі. У встановлені законом святкові дні кожного року з 10 години до 13 години без присутності матері (за умови попереднього погодження батьками перебування дитини за місцем свого проживання), а також попередженню відповідачем про візит або його скасування не менш як за добу до побачення з метою планування дозвілля дитини та неприпустимості психологічного травмування дитини відмовою від зустрічі. В день народження сина 07 серпня кожного року до досягнення дитиною п"ятирічного віку з 10 години до 13 години без присутності матері, за умови попередження відповідачем про візит або його скасування не менш ніж за добу до побачення з метою планування дозвілля дитини та неприпустимості психологічного травмування дитини відмовою від зустрічі. У судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, зважаючи на те, що графік, встановлений судом, є таким, що відповідає інтересам дитини. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - на початку судового розгляду просила прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства, але при цьому зазначила, що відповідно до Висновку Служба вважає недоцільним змінювати встановлений графік. У подальшому представник третьої особи у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідача, представника відповідача, представника третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.. 214 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 01.02.2013 року між сторонами було укладено шлюб, про що Відділом РАЦС Деснянського РУЮ в м.Києві зроблено відповідний актовий запис №70. [INFO] року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 03.09.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року встановлений спосіб участі батька у вихованні дитини [PERSON], а саме: дозволено [PERSON] проводити час разом з сином [PERSON] у вигляді побачень до досягнення дитиною п'ятирічного віку кожну другу і четверту суботу і неділю, кожного місяця з 17.00 годин до 19.00 годин в присутності матері, після досягнення дитиною п'ятирічного віку кожну другу і четверту суботу і неділю, кожного місяця з 18.00 годин до 20.00 годин без присутності матері; до досягнення дитиною п'ятирічного віку кожен вівторок, кожного місяця з 17.00 годин до 19.00 годин в присутності матері, після досягнення дитиною п'ятирічного віку кожен вівторок, кожного місяця з 18.00 годин до 20.00 годин без присутності матері; дозволено [PERSON] проводити час разом з сином [PERSON] у вигляді побачень в день народження сина 07 серпня кожного року до досягнення дитиною п'ятирічного з 10.00 годин до 13.00 годин в присутності матері (за умови, що дане побачення не призведе до порушення навчального процесу), після досягнення дитиною п'ятирічного віку з 10.00 годин до 15.00 годин без присутності матері (за умови, що дане побачення не призведе до порушення навчального процесу); дозволено [PERSON] проводити час разом з сином [PERSON] у вигляді побачень у встановлені законом святкові дні кожного року до досягнення дитиною п'ятирічного віку з 10.00 годин до 13.00 годин в присутності матері (за умови попереднього погодження батьками перебування дитини за місцем свого проживання), після досягнення дитиною п'ятирічного віку з 10.00 годин до 15.00 годин без присутності матері (за умови попереднього погодження батьками перебування дитини за місцем свого проживання). Рішення суду набрало законної сили, на його виконання був виданий виконавчий лист, у зв"язку з чим також було відкрито виконавче провадження. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У своїх позовних вимогах позивачка просить суд змінити спосіб участі батька у вихованні дитини, посилаючись на те, що графік ним не дотримується, вона вимушена звертатися до керівництва підприємства, де працює, з проханням звільняти її щовівторка від виконання трудових обов"язків для того, що не порушувати графік побачень, що впливає на розмір її заробітної плати. Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що встановлений судом графік відповідає інтересам дитини, не порушує прав жодної із сторін, а тому підстав для його зміни немає. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов"язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Частинами 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов"язані здійснювати свої батьківські обов"язки щодо дитини, мають право на спілкування з дитиною, її виховання. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Тобто права та обов"язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов"язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов"язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв"язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до Висновку про зміну графіку участі батька у вихованні дитини від 04.05.2017 року № 102/03/31-3898 Служба у справах дітей вважає недоцільним зміну в графіку участі батька у вихованні дитини. Під час розгляду справи судом встановлено, що між сторонами постійно виникають сварки та непорозуміння щодо виконання графіку, встановленого судом, а також щодо можливості побачень батька з дитиною без присутності матері, у зв"язку з чим відповідач неодноразово звертався з відповідними заявами до Служби у справах дітей, поліції. Позивачка, у свою чергу, неодноразово зверталася до Управління внутрішньої безпеки м. Києва із скаргами на відповідача, який є колишнім працівником правоохоронних органів, у зв"язку з чим проводилися перевірки, що підтверджується Висновками. Також слід зазначити, що позивачку протягом 2016 року неодноразово було притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу за невиконання судового рішення про встановлення способу участі батька у вихованні дитини, а в грудні 2016 року матеріали щодо невиконання позивачкою судового рішення були передані до Деснянського управління поліції для вирішення питання щодо внесення відомостей до ЄРДР. Проаналізувавши встановлені по справі обставини, заявлені позовні вимоги, можна зазначити про те, що позивачка намагається звести контакти відповідача з дитиною до мінімуму, а проводити побачення лише після узгодження з нею. Але такі вимоги є порушенням прав батька на участь у вихованні дитини, оскільки у разі задоволення позовних вимог він не зможе у достатній мірі спілкуватися з сином, приділяти йому увагу, приймати участь в його розвитку та вихованні, що буде порушенням вимог ст.. 157 Сімейного кодексу України. Крім того, позивачка у своїх позовних вимогах вказує про те, що вимушена щовівторка звільнятися від виконання трудових обов"язків через необхідність організувати побачення відповідача із сином, але при цьому нею під час розгляду справи н було надано жодних належних доказів на підтвердження того, що вона працює та з яким графіком. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed