Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Вказуючи на те, що постановою державного виконавця Диканського районного управління юстиції від 20. 04. 2010 року відкрито виконавче провадження № 18833748 з примусового виконання виконавчого листа від 02. 03. 2010 року, виданого Київським районним судом м. Полтава про стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання доньки - Евеліни, [INFO] аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) починаючи з 12 січня 2010 року до досягнення дитиною повноліття. У зв"язку з тривалим безпідставним невиконанням вказаного вище виконавчого листа позивач звернувся з скаргою на дії державного виконавця ВДВС Диканського РУЮ до Київського районного суду міста Полтава. Ухвалою цього суду від 05. 08. 2015 року було визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Диканського РУЮ по вказаному вище виконавчому провадженню. З початку виконання виконавчого листа до часу розгляду справи в суді сума аліментів визначена державним виконавцем відповідачу [PERSON] по виконавчому листу від 02. 03. 2010 року, виданого Київським районним судом м. Полтава не стягнуті. У зв'язку з тривалим неналежним виконанням судового рішення, позивачу було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 20 000 грн., та яку, просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України. Ухвалою суду від 21 грудня 2015 року в якості співвідповідача було залучено по справі відділення Державного казначейства України в Диканському районі Полтавської області. Ухвалою суду від 03 лютого 2016 року в якості співвідповідача було залучено по справі Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала та просила їх задоволити виходячи з пояснень даних нею у судовому засіданні та матеріалів, які є у справі. Представник відповідача відділу державної виконавчої служби Диканського районного управління юстиції в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що 20. 04. 2010 року державним виконавцем Михайліченком В.О. ВДВС Диканського РУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь стягувача [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки Евеліни 02. 07. 2004 рокународження, щомісячно по 1/4 частини усіх видів заробітку боржника. Крім того представник відповідача не заперечує того факту, що 05. 08. 2015 року ухвалою Київського районного суду м. Полтава було частково задоволено скаргу позивача та визнано неправомірну бездіяльність державного виконавця ВДВС Диканського РУЮ в частині невжиття заходів примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів в період з 2010 року до початку 2015 року. Цим же рішенням було зобов'язано усунути порушення по виконавчому провадженню. У зв'язку з цим державним виконавцем ВДВС Диканського РУЮ Полтавської області у 2015 році було вжито заходів примусового виконання даного рішення. Разом з тим представник відповідача вважає твердження позивача щодо порушення державним виконавцем строків передбачених ст. 30 ЗУ Про виконавче провадження, під час виконання вказаного виконавчого провадження, є поспішним і витлумаченим є невірно, оскільки виконавчі провадження про стягнення аліментів відносяться до категорії виконавчих проваджень щодо виконання рішень про стягнення періодичних платежів і строком виконання даних видів виконавчих проваджень, являється період закінчення строку, що вказаний безпосередньо у виконавчому документі, для відповідного виду стягнень. Тобто строк виконання по даному виконавчому документі закінчується 03. 07. 2022 року. Крім того, представник відповідача ВДВС Диканського РУЮ стверджував, що звинувачення позивача щодо неналежного виконання рішення суду державним виконавцем не відповідають дійсності, так як сама позивач [PERSON] особисто жодного разу не поцікавилася виконанням цього рішення, бо до відділу виконавчої служби Диканського РУЮ не з'являлася. Представник співвідповідача - Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судовому засіданні заперечувала проти позову позивача так як вважала, що управління є неналежним відповідачем , а позивачем по справі та її представником в суді не було доведено факту счинення позивачу [PERSON] моральної шкоди, бо позивач, а також її представник не надали суду належних та допустимих доказів, а тому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник співвідповідача - управління державної казначейської служби України у Диканському районі Полтавської області судове засідання не з'явився, але на адресу суду надіслав лист, в я кому вказує, що відповідно до ст. 112 Бюджетного кодексу України визначені повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів з контролю за дотриманням бюджетного законодавства. При цьому зазначає, що органи казначейства не несуть відповідальність за недостовірність підтвердних документів та їх зміст на підставі яких були складені розрахункові документи, оформлені клієнтами, а також за повноту і своєчасність сплати ними податків, зборів та обов"язкових платежів. Також, представник співвідповідача управління державної казначейської служби України у Диканському районі Полтавської області зазначив, що ВДВС Диканського РУЮ не отримує фінансування на утримання установи через їхнє управління, а знаходиться на казначейському обслуговуванні як інший клієнт, а тому просив розгляд справи проводити без його участі. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів - ВДВС Динського РУЮ Полтавської області, Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та дослідивши наявні в справі докази, суд вважає, що позов є обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, не потребують доказування обставини, які були встановлені рішенням суду по адміністративній, цивільній, кримінальній або господарській справі, яке набрало законної сили. Як встановлено в суді і це стверджується наявними в матеріалах справи доказами, що на підставі рішення Київського районного суду м. Полтава від 02.03.2010 року видано виконавчий лист № 2-2159 про стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання доньки - Евеліни, [INFO] аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), який знаходився на виконанні ВДВС Диканського РУЮ починаючи з 12 січня 2010 року. 20 квітня 2010 року відповідачем - ВДВС Диканського районного управління юстиції на підставі ст. ст. 3,18,24 Закону України Про виконавче провадження була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Разом з тим, виконання відповідачем вказаного виконавчого листа проводилося не задовільно і тривалий час кошти з боржника не стягувалися, створилася заборгованість, тому позивачем як стягувачем 17 червня 2015 року було подано скаргу на бездіяльність державного виконавця ВДВС Диканського РУЮ Полтавської області. Ухвалою Київського районного суду міста Полтави від 05 серпня 2015 року, яка набрала законної сили скаргу позивача було задоволено і визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Диканського РУЮ в частині невжиття передбачених законом заходів з метою виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 березня 2010 року. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України Про державну виконавчу службу Шкода заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом за рахунок держави. Згідно з п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи"підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1173 ЦПК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. По даній справі судом не встановлено випадків, передбачених частиною другою ст.1167 ЦК України. За таких обставин, при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди підлягають доказуванню такі складові елементи правопорушення як: шкода, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними, вина. Державний виконавець зобов'язаний проводити виконавчі дії з виконання судового рішення з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження до часу його закінчення. У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Більше п"яти років рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 березня 2010 року не виконувалося в повному обсязі, хоча державним виконавцем була запроваджена процедура примусового його виконання. 05 серпня 2015 року при розгляді скарги позивача на бездіяльність державного виконавця Київським районним судом м.Полтави було встановлено, що державним виконавцем ВДВС Диканського РУЮ будь-які виконавчі дії щодо виконання належного рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 березня 2010 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача [PERSON] аліментів не проводились. Державний виконавець своєчасно не вживав заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на виконання судового рішення, тобто належним чином не виконував своїх службових обов'язків. Таким чином, вина державної виконавчої служби у тривалому невиконанні рішення суду доведена ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2015 року. Невиправдано тривале невиконання рішення суду за виконавчим листом через неправомірну бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Диканського районного управління юстиції завдало позивачу душевних страждань. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань, ступінь вини державного виконавця, інші обставини справи, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості та присуджує у відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку передбаченому законом, за рахунок держави. Згідно із п. 2 ст. 41, ст. 42 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади їх посадових чи службових осіб. Відповідно до Положення про управління (відділення) Державної казначейської служби України у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2011 року №1280 (з відповідними змінами та доповненнями), управління Державної казначейської служби України в Диканському районі є територіальним органом Державної казначейської служби України та наділене статусом юридичної особи публічного права. За вказаних обставин суд вважає за необхідне стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України через управління Державної казначейської служби України в Диканському районі Полтавської області на користь позивача [PERSON] 5000(п"ять тисяч) грн.00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди. При відшкодуванні моральної шкоди завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме ст 56 Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК України та ст. 11 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР Про державну виконавчу службу, що висловлено Правовій позиції Верховним Судом України від 11 вересня 2013 року. (справа 6-48 цс 13). Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Як було встановлено в суді така допомога дійсно надавалася позивачу про що в справі маються відповідні докази, а саме квитанція за № 212 видана адвокатом [PERSON] 21.12. 2015 року де зазначено, що від гр. [PERSON] в м. Полтаві прийнятий гонорар в сумі 3000 грн; розрахунок вартості правової допомоги; ордер надання правової допомоги ( а.с.№ 95,96,97). Також, позивачем по справі [PERSON] під час подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір в сумі 1378 грн. 00 коп., тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні , на користь якої ухвалено судове рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial