Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON]. [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.07.2004р. між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 082н-07-04 від 02.07.2004 року. Відповідно до кредитного договору [PERSON] отримав від позивача кредит у сумі 17000 доларів США та зобов'язався повернути отримані кредитні кошти, сплачувати щомісяця 15 % річних за користування кредитом, сплатити комісію, пеню та штраф. Позивач належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав кредит, [PERSON] не виконував взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Станом на 10.02.2011 року заборгованість [PERSON] становить 39 117,28 доларів США. Зобов'язання позичальника за кредитним договором забезпечені договором іпотеки від 02.07.2004 року, який був укладений між позивачем та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно з договором іпотеки від 02.07.2004р. позичальник і відповідачі передали банку в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 55.3 кв.м., яка складається з коридорів 7-1,7-7,ванни 7-3, кухні 7-4, кімнат 7-5, 7-8, житловою площею 34,8 кв.м., вбудованої шафи 7-6, частини сараю літ «В», площею 16,1 кв.м., погріб літ. «п/Б» площею 4,0 кв.м. Вказане нерухоме майно належить позичальнику і відповідачам в рівних частинах на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 27.05.2004 року, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 03.06.2004 року в книзі № 617 за № 287/54064. Просять звернути стягнення на предмет іпотеки, яким є квартира [ADDRESS], загальною площею 55,3 кв.м., та складається із коридорів 7-1,7-7, ванни 7-3, кухні 7-4, кімнат 7-5, 7-8, житловою площею 34,8 кв.м., вбудованої шафи 7-6, частини сараю літ. «В» площею 16,1 кв.м., погріб літ. «п/Б» площею 4,0 кв.м., яка належить [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], та [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], які зареєстровані в [ADDRESS], в рівних частинах на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 27.05.2004 року, зареєстрованого КП «Вінницьке обласне об'єднання бюро технічної інвентаризації» 03.06.2004 року в книзі № 617 за № 287/54064 для погашення заборгованості за кредитним договором № 082н-07-04 від 02.07.2004 року в сумі 310708,59 гривень. В якості способу звернення стягнення на передане в іпотеку майно визначити - продаж нерухомого майна, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, визначеною згідно звіту експерта - суб»єкта оціночної діяльності. Передати на період реалізації майно в ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна». Стягнути з відповідачів солідарно державне мито та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи. Під час судового розгляду, позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, просив звернути стягнення на предмет іпотеки, яким є квартира [ADDRESS], загальною площею 55,3 кв.м., для погашення заборгованості за кредитним договором № 082н-07-04 від 02.07.2004 року в сумі 393 243,17 гривень, яка складається із: прострочена заборгованість за кредитом - 12 716,08 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 101 639,63 грн.; - заборгованості по процентах за користування кредитом - 16 097,42 долари США, що в еквіваленті до національної валюти становить 128 666,68 грн.; пені - 162 936,85 грн. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири [ADDRESS], відповідно до процедури продажу, встановленої ст. ст. 33, 39 ЗУ «Про заставу» шляхом прилюдних торгів та визначити початкову ціну предмета іпотеки - квартири [ADDRESS], на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності (незалежним експертом на стадії оцінки майна) та солідарно стягнути судові витрати (том 2, а.с. 21, 22). Справа судами розглядалась неодноразово. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 4 грудня 2013 року, позов задоволено частково. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 квітня 2014 року дані рішення та ухвала скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні представник позивача Шоха О.П. позов підтримав за обставин, викладених у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги ПАТ « Банк Петрокомерц - Україна» в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] заперечили щодо задоволення позову. Просили відмовити в задоволенні позову з підстав необґрунтованості та пропущення строку позовної давності, а у випадку задоволення позову зменшити пеню. Вислухавши осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02.07.2004 року між ЗАТ «Банк Перокоммерц-Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 082н-07-04 відповідно до умов якого, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 17 000 доларів США зі сплатою 15.00 % річних (том 1, а.с. 11-13). Згідно договору іпотеки від 02.07.2004 року, укладеного між ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], 02.07.2004 року, який був укладений між позивачем та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позичальники передали банку в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 55.3 кв.м., яка складається з коридорів 7-1,7-7, ванни 7-3, кухні 7-4, кімнат 7-5, 7-8, житловою площею 34,8 кв.м., вбудованої шафи 7-6, частини сараю літ «В», площею 16,1 кв.м., погріб літ. «п/Б» площею 4,0 кв.м. Вказане нерухоме майно належить відповідачам в рівних частинах на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 27.05.2004 року, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 03.06.2004 року в книзі № 617 за № 287/54064 (а.с.15-19). Згідно статуту ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» переіменоване на ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та є його правонаступником, що свідчить про те, що банк є належним позивачем по справі (а.с. 20-22). Норми ст.ст. 509, 526, 623 - 625 зазначають, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші кошти, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до норм ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кретитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником у тому ж обсязі, що і боржник. Право позивача порушено не виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, тому підлягає захисту, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що відповідачі не виконали взяті на себе зобов'язання по кредитному договору. Судом встановлено, що право позивача порушено, тому підлягає судовому захисту. З розрахунку заборгованості по кредитному договору № 082н-07-04 від 02.07.2004 року вбачається, що заборгованість за кредитом складає 12716,08 доларів США - заборгованість за кредитом; 16097,42 доларів США заборгованість по процентах. Також позивачем нараховано пеню в сумі 162 936,85 гривеь. Згідно виконавчого напису, вчиненого 20 жовтня 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS], загальною площею 55,3 кв.м., та складається із коридорів 7-1,7-7, ванни 7-3, кухні 7-4, кімнат 7-5, 7-8, житловою площею 34,8 кв.м., вбудованої шафи 7-6, частини сараю літ. «В» площею 16,1 кв.м., погріб літ. «п/Б» площею 4,0 кв.м., яка належить [PERSON], [PERSON], [PERSON]. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, слід задовольнити вимоги ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» в частині суми неповернутого кредиту в розмірі 13450 доларів США, що еквівалентно 67922,50 гривень, суми відсотків 1817,58 доларів США, що еквівалентно 9178,78 гривень, суми пені за прострочення виконання зобов'язань та штрафних санкцій в розмірі 13165,45 гривень, загальна сума заборгованості становить 90266,73 гривень (том 1, а.с. 66). Відповідно до відповіді Ленінського ВДВС Вінницького міського управління юстиції за № 14417/07-35/7 від 17 червня 2014 року на виконанні в Ленінському ВДВС перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] № 8875 від 20 жовтня 2005 року про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], в ході якого 14 вересня 2010 року проведено опис та арешт зазначеного майна (том 2, а.с. 114). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 24 квітня 2012 року, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 18 червня 2012 року (том 1, а.с. 99-101) стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 14685,71 доларів США, що еквівалентна 115910,32 грн., з яких 9790,48 доларів США - прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4895,23 доларів США - пеня за прострочення сплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. При цьому як вбачається з рішення суду дана заборгованість обрахована за період з 18.10.2005 року по 02.08.2010 року. Як вбачається з пояснень сторін та наданих письмових доказів після відкриття виконавчого провадження відповідачем [PERSON] здійснено часткові проплати боргу 21 вересня 2010 року на суму 5000 гривень та 11 лютого 2011 року на суму 10000 гривень (по 5000) гривень (том 1, а.с. 65). Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави, зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, не передбачають підставою припинення зобовязання вчинення виконавчого напису. За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобовязання. Саме по собі вчинення виконавчого напису, виконання якого не здійснено вчасно, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків за користування кредитом і пеню за несвоєчасну сплату кредиту. Наявність виконавчого напису за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. Судом першої інстанції встановлено та сторонами не оспорюється, що на момент розгляду справи нерухоме майно, що становить предмет іпотеки, у встановленому законом порядку не реалізовано і вимоги банку з повернення коштів кредиту з відсотками і пенею за прострочення платежів не задоволені. Суд вважає, що не заслуговують на увагу й доводи відповідачів щодо подвійного стягнення, оскільки наявність виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання та виконання цього виконавчого напису, не позбавляє кредитора права на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості і звернення стягнення. Згідно роз'яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. В зв'язку з цим суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з п. 17 зазначеної вище Постанови Пленуму наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. В частині стягнення заборгованості за кредитом, термін погашення якого пройшов (прострочена заборгованість за кредитом) 12716,08 доларів США, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки виконавчим написом нотаріуса стягнуто суму неповернутого кредиту в розмірі 13450 доларів США, яка позивачем частково погашена в лютому 2011 року в сумі 5000 гривень. Виходячи з Постанови Верховного Суду України від 4 вересня 2013 року наявність судового рішення про стягнення із Особи на користь Банку заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане Особі в іпотеку нерухоме майно. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-116 цс13 від 6 листопада 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. За таких обставин суд приходить до висновку, що суму заборгованості по процентам слід обраховувати за період з 28 лютого 2008 року, тобто в межах трирічної позовної давності, оскільки згідно поштового відправлення позов передано на пошту 28 лютого 2011 року (том 1, а.с. 29). Як вбачається з наданого позивачем порядку розрахунку (том 1, а.с. 169), згідно якого суму виданого кредиту необхідно помножити на процентну ставку поділену на сто, поділену на кількість днів у році, і помножену на кількість днів у періоді, заборгованість за період з 28 лютого 2008 року по 2 серпня 2010 року становить 4944,80 доларів США за мінусом 10000 гривень, сплачених позичальником [PERSON] згідно квитанцій, що еквівалентно 632,19 та 526,84 доларів США. Тобто дана заборгованість становить 3785,77 доларів США, Суд вважає, що задоволенню підлягають вимоги в частині заборгованості по процентам за користування кредитом, термін оплати яких пройшов (прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом) за період з 3 серпня 2010 року по 18 червня 2013 року в розмірі 5631,58 доларів США згідно наданого позивачем розрахунку (а.с 23, 24), оскільки наданий позивачем після поновлення судового розгляду розрахунок виходить за межі збільшених позовних вимог (том 2, а.с. 21, 22), так як містить інформацію за 19, 20 червня 2013 року. Загальна сума заборгованості по процентам за користування кредитом становить 9417,35 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 19 червня 2013 року становить 75272,88 гривні. Щодо іншої частини заборгованості по процентам за користування кредитом, суд приходить до висновку, що вимоги задоволенню не підлягають, оскільки згідно виконавчого напису від 20 жовтня від 20.10.2005 року звернуто стягнення з урахуванням суми відсотків 1817,58 доларів США. Суд вважає необхідним позовні вимоги в частині стягнення пені задовольнити частково, оскільки позивачем нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 162936,85 грн., що суперечить ст. 18 п. 5 ЗУ «Про захист прав споживачів», згідно якого несправедливими умовами договору є встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Крім того, суд задовольняє частково позовні вимоги в частині стягнення прострочених процентів та відмовляє в частині стягнення суми простроченої заборгованості за кредитом, а тому суд вважає, що розмір пені згідно порядку обрахунку за умовами п. 4.1 кредитного договору має обраховуватись не з суми заявлених позовних вимог, а з суми, яка стягується за судовим рішенням в межах позовних вимог. Ч. 3 ст. 551 ЦК України вказує, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З урахуванням всіх обставин справи суд вважає, що за клопотанням представника відповідача суму пені слід встановити в розмірі 20000 гривень. Згідно ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суд вважає за необхідне визначити спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири [ADDRESS], шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокомерц-Україна» за ціною, що буде встановлена суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідно до ст. 4 вказаного Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Проте, в судовому засіданні відповідачами суду не надано жодних документальних підтверджень та в суді не доведено тих обставин, що житло, яке є предметом іпотеки і надано як забезпечення кредиту в іноземній валюті відповідає вимогам вказаного Закону, а саме: те, що спірне житлове майно використовується відповідачами як місце постійного проживання або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, і це житло є місцем постійного проживання відповідачів, а також що у позичальника або майнового поручителя на праві власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно тощо. Суд також вважає, що вказаний закон застосовується лише при виконанні судових рішень Згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів пропорційно до суми задоволених вимог на користь позивача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме, судовий збір в розмірі 411 гривень 86 копійок та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 29 гривень 07 копійок.

Outcome: dismissed