Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась\~ до\~ Жидачівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем\~ [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 13.11.1993 року зареєструвала із ним шлюб\~ у Отиневицькій\~ сільській\~ раді, від якого\~ у них\~ народилось двоє дітей: а саме\~ син, який\~ є повнолітнім та одруженим та дочка [PERSON], [INFO],\~ яка проживає\~ разом із нею та\~ знаходяться\~ на її утриманні. Як\~ з"ясувалось, після\~ небагатьох років\~ спільного\~ життя, одруження\~ із\~ відповідачем\~\~ виявилось невдалим, оскільки він,\~ будучи в нетверезому\~ стані, постійно\~ влаштовує скандали,\~ ображає її\~та\~\~ її маму, погрожує їм\~ фізичною\~ розправою. За\~ вказаних обставин позивачка вважає, що їх шлюб носить формальний характер, так як вона втратила до відповідача почуття любові та поваги. У судовому засіданні 08.08.2016 року після закінчення строку на примирення позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити із підстав, вказаних у позовній заяві, вказавши що за час перебігу терміну, наданого на примирення, вона із відповідачем не знайшла взаємопорозуміння. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, вказавши, що сім"ю можна зберегти. Факт вживання спиртних напоїв не заперечив. Заслухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб серія І-СГ №272228, яке видано повторно 26.02.2016 року відділом ДРАЦСу ЖРУЮ у Львівській області, вбачається, що 13 листопада 1993 року уклали шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після державної реєстрації шлюбу присвоєно прізвище Франків (а.с.3). Копією свідоцтва про народження (а.с.6) стверджено, що у сторін у справі від проживання у шлюбі народилась дочка [PERSON],[INFO], яка проживає разом із позивачкою та знаходяться на спільному утриманні сторін. Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, позивачка у 2009 році вже зверталась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, однак у зв"язку із запевненнями відповідача про те, що він змінить свою поведінку, за клопотанням позивачки провадження у справі було закрито у зв"язку із примиренням сторін. Однак невдовзі відповідач почав знову зловживати спиртними напоями та при цьому влаштовує сварки та скандали у сім"ї, що негативно впливає на стан здоров"я їхньої неповнолітньої дитини. Позивачка не має бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги та втрату почуттів через зловживаня відповідача спиртними напоями. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам позивачки та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має важливе значення та є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка у позовній заяві просила після розірванння шлюбу залишити їй набуте у шлюбі прізвище Франків, тому вона і надалі вправі іменуватись цим прізвищем.

Outcome: approved