Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1221 грн 85 коп, а також 10 000,00 грн моральної шкоди, завданих йому в результаті ДТП , яка сталась 28.11.2013 року з вини відповідача. Розмір матеріальної шкоди обґрунтовував необхідністю придбання нового велосипеда, оскільки його велосипед в результаті ДТП був пошкоджений і став непридатним для використання за призначенням, а також витратами, понесеними на лікування наслідків травм, отриманих у ДТП. Моральну шкоду та її обсяг розмір відшкодування мотивував психологічною травмою, яку отримав в результаті неправомірних дій відповідача від пошкодження його майна - велосипеда, що призвело до необхідності суттєвих змін в його житті, зокрема, у побуті, та стражданнями від отриманих у ДТП тілесних ушкоджень у вигляді забою та рваної рани волосяної частини голови, травми плечового суглоба, які спричинили короткочасний розлад здоров"я та необхідністю подальшого лікування. Після залучення судом співвідповідачем Страхової компанії „ Повідна", та уточнення позовних вимог, остаточно [PERSON] збільшив розмір суми до відшкодування моральної шкоди у розмірі 120 000,00 грн , а матеріальної шкоди у розмірі 18 910, 00 гр та просив суд вирішити спір по закону ( а.с.68). Рішенням, що оскаржується, позов [PERSON] задоволено частково -стягнуто на його користь із ПрАТ «Страхова компанія „ Провідна" в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 127 грн 60 коп та на відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн . В іншій частині позову відмовлено. Також, судом вирішене питання відшкодування судових витрат на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог. В апеляційній скарзі, не оскаржуючи рішення в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди на його користь з СК „ Провідна", [PERSON] після неодноразових уточнень просить рішення суду першої інстанції змінити та стягнути також з [PERSON] на його користь 120 000,00 грн моральної шкоди і 20 000,00 у відшкодування матеріальної шкоди. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є несправедливим, так як винним у його стражданнях фізичних та моральних, а також у матеріальних витратах, є безпосередньо [PERSON] , який є винним у ДТП. В іншій частині, доводи апеляційної скарги не мають правового змісту оскільки в ній не наводяться доводи та обставини, які відповідно дост.309 ЦПК України можуть бути підставою для скасування чи зміни апеляційним судом рішення суду першої інстанції. У судовому засіданні [PERSON], неодноразово змінюючи свою позицію, просив задовольнити його позовні вимоги та апеляційну скаргу, посилаючись на несправедливість рішення суду першої інстанції та необгрунтованість і безпідставність висновків суду щодо порядку та розміру відшкодування завданої йому шкоди. У судове засідання належним чином повідомлені відповідачі не з"явились. У письмових запереченнях просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, справу розглянути без їх участі. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції у межах, визначених ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом першої інстанції встановлено, що 28.11.2013 року в результаті ДТП, яка сталась з вини [PERSON], [PERSON] під час рузу на велосипеді був травмований автомобілем, під керуванням [PERSON], який допустив порушення Правил дорожнього руху , за що був притягнутій до адміністративної відповідальності. У результаті ДТП [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження , крім того, зазнав механічних пошкоджень його велосипед. Також судом встановлено, що цивільно - правова відповідальність [PERSON] була застрахована у СК „ Провідна", яка як страховик, є відповідальною за матеріальну та відповідно до закону, моральну шкоду, завдану позивачу. Встановивши, що спірні правовідносини регулюються Законом України „ Про обов"язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі Закон), суд дійшов висновку, що витрати, понесені на лікування в обсязі, що підтверджено належними і допустимими доказами, а також моральна шкода, яка полягає в ушкодженні здоров"я з негативними наслідками у вигляді перенесеного болю, необхідності продовження лікування, підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок ПрАТ СК „ Провідна". Розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди пошкодженням велосипедв, суд визнав не доведеним належними та допустимими доказами, у зв"язку з чим у задоволенні вимог у цій частині відмовив. З висновками суду першої інстанції повністю погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають матеріалам справи та ґрунтуються на нормах матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини. Зокрема, згідно з пунктом 22.1 ст. 22 Закону страховик при настанні страхового випадку відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку шкоду, що була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров»ю , майну третьої особи. Також, відповідно до пункту 22.3 ст. 22 Закону, потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена п.п. 1, 2 ст. 23 ЦК України, тобто, шкода, що полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з ушкодженням здоров»я та у ушевних стражаннях, яких особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім»ї чи близьких родичів. Крім того, відповідно до ст. 24 Закону, у зв»язку з лікуванням потерпілого страховиком відшкодовуються обґрунтовані витрати на лікування , діагностикою, реабілітацією потерпілого. Всі ці витрати здійснюються страховиком у межах ліміту відшкодування, встановленого у договорі ( полісі). Як вбачається з Поліса № АВ/8905937 ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю та здоров»ю потерпілому на одного потерпілого становить 100 000,00 грн., і відшкодовується не більше, ніж 5%, що дорівнює 5000,00 гн, яка і була судом стягнута з ПрАТ « СК « Провідна» на користь [PERSON] У той же час, відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, зокрема, вимог позивача про відшкодування йому моральної шкоди з [PERSON], суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що, під час ДТП, крім тілесних ушкоджень самого позивача, механічних пошкоджень зазнав його велосипед на який скоїв наїзд автомобіль під керуванням [PERSON] хоча на ці обставини вказував у позові [PERSON] і вони підтверджуються наявними у справі доказами ( а.с.2,5,6,12). Постановою суду [PERSON] визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпПП України та притягнутий за це правопорушення до адміністративної відповідальності ( а.с.12). Моральна шкода, яка була завдана позивачу пошкодженням його майна - велосипеду, тривалість вимушених у зв»язку з цим змін звичного для нього способу життя, описані ним у позовній заяві, письмових поясненнях та доповненнях до позовної заяви, зокрема, це, неможливість продовжувати активний спосіб життя, використовувати велосипедом, як засіб пересування, це втрати немайнового характеру у вигляді переживань за пошкоджене неправомірними діями відповідача його майно ( а.с.2, 34, 56). Відповідно до ч.1 ст. 23 та пункту 3 ч.2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй порушенням її прав, зокрема , шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], про відшкодування йому моральної шкоди з [PERSON], як особи, винними діями якої йому завдано шкоду, ґрунтуються на положеннях ст. 23 ч.2 п.3 та 1167ЦК України, а обставини, на які посилається позивач щодо механічних пошкоджень його велосипеда та обсягу і тривалості перенесених моральних страждань свідчать про обґрунтованість таких посилань і підтверджуються матеріалами справи. Проте, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо розміру відшкодування моральних втрат, підлягають частковому задоволенню , а саме, у обсязі, що знайшов підтвердження наявними у справі доказами. Визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди у 120 000,00 грн, є, безспірно завищеним, не доведеним та не обґрунтованим. Вирішуючи, відповідно до положень ст. 1167 та п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна потерпілого у ДТП [PERSON], яка підлягає відкодуванню особою, з вини якої ця шкода завдана ( [PERSON]), суд керується принципами виваженості, розумності та справедливості, та виходить з тривалості періоду, у який потерпілий відчував та переносив негативні наслідки від пошкодження його майна, обсяг та вартість цього майна, необхідність змін звичного способу життя позивачем після пошкодження велосипеда і неможливістю його використання на майбутнє, та приходить до висновку, що справедливим може бути визнано розмір відшкодування такої моральної шкоди позивачу у сумі 1000,00 ( одна тисяча ) гривень. Доводи апеляційної скарги щодо несправедливого рішення суду про стягнення матеріальної шкоди лише у розмірі 127,560 грн, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги в наведеній частині, правомірно послався на ст. 10,60 ЦПК України та на відсутність належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували доводи [PERSON] неодноразово змінених вимог про 15000,00 грн, чи то 18 910,00 , а тим більше, 20 000,00 грн гривень матеріальної шкоди, якої йому завдано [PERSON] неправомірними діями. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга [PERSON] та його позовні вимоги до [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України та , враховуючи, що апелянт від сплати судового збору при зверненні до суду з апеляційною скаргою звільнений, з [PERSON] підлягає відшкодуванню на користь держави судовий збір у розмірі 121,60 грн .

Outcome: partial