Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

У квітні 2019 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасний дім 1" (далі - ТОВ "Сучасний дім 1") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON] є споживачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надає ТОВ "Сучасний дім 1". Як стверджував позивач, він належним чином виконує взятий на себе обов`язок з надання відповідачеві послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Натомість [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та у повному обсязі оплати за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за послуги з централізованого опалення, допустила заборгованість з їх оплати за період з 01 січня 2016 року до 31 липня 2018 року у сумі 26087,08 грн. З цих підстав позивач просив суд стягнути з [PERSON] указану заборгованість, що складається з основної суми боргу у розмірі 26087,08 грн, інфляційних втрат у сумі 4421,31 грн та трьох процентів річних у розмірі 1070,90 грн, а також присудити з відповідача судовий збір у сумі 1921,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні 02 червня 2021 року підтримав позовні вимоги свого довірителя з підстав, наведених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні 02 червня 2021 року проти позову заперечував, стверджував, що ТОВ "Сучасний дім 1" у період з 01 січня 2016 року до 31 липня 2018 року не здійснювало надання житло-комунальних послуг [PERSON] , договори про надання житлово-комунальних послуг у вказаний період між сторонами справи не укладались, а тому підстави для стягнення заборгованості з оплати за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за послуги з централізованого опалення відсутні. З цих підстав представник відповідача просив суду відмовити ТОВ "Сучасний дім 1" у задоволенні позовних вимог. У судове засідання 10 серпня 2021 року представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, подав заяву, у якій просив суд розглядати справу за його відсутності, а позовні вимоги ТОВ "Сучасний дім 1" - задовольнити. Відповідач та її представник у судове засідання 10 серпня 2021 року не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не подали. За таких обставин суд ухвалив продовжити розгляд справи за відсутності представника позивача, відповідача та її представника. Заслухавши вступні слова представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом з`ясовано, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а. с. 32-34). Відповідно до акту приймання-передачі житлового комплексу житловий будинок на [ADDRESS] був переданий на обслуговування та експлуатацію ТОВ "Сучасний дім 1" (а. с. 29-31, 213-214). Згідно зі статутом ТОВ "Сучасний дім 1" забезпечує комплексне обслуговування об`єктів, а також може здійснювати утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду (п. 3.2, 3.3 ст. 3 статуту) (а. с. 8-21). Нормою ст. 322 ЦК України на власника покладено обов`язок утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року). Суб`єктами Закону У країни "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV). Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч і ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року № 459/3958/15-ц). За положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що власник квартири [ADDRESS] [PERSON] зобов`язана своєчасно та у повному обсязі сплачувати ТОВ "Сучасний дім 1" за спожиті житлово-комунальні послуги, незважаючи на відсутність укладеного між сторонами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. п. 1, 6, 9 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт. При цьому факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 640/18143/16-ц). Так, ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачає, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред`явленої претензії. У разі встановлення за результатами аналізу факту погіршення нормованих показників якості води, витрати споживача, які він здійснив при оплаті вартості проведення аналізу води, підлягають компенсації за рахунок виконавця/виробника. У своїй постанові від 07 лютого 2018 року у справі № 521/6969/15-ц Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акта-претензії. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки ТОВ "Сучасний дім 1" надавались власнику квартири [ADDRESS] [PERSON] послуги з утримання будинку і прибудинкової території, послуги з централізованого опалення, яка отримувала вказані послуги і користувалася ними, у відповідача виник обов`язок оплатити ці послуги. Зі свого боку відповідач не надала суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що послуги не були надані їй ТОВ "Сучасний дім 1" чи надані неналежним чином (звернення з претензіями, скаргами). Також [PERSON] не навела доказів на підтвердження того, що вона оспорювала тарифи, на підставі яких обраховувалась вартість послуг. Судом встановлено, що [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувала внески на утримання будинку і прибудинкової території, допустила заборгованість з їх оплати. За період з 01 січня 2016 року до 31 липня 2018 року заборгованість становить 20126,61 грн. Також відповідач допустила заборгованість з оплати за централізоване опалення у сумі 5960,47 грн. Усього заборгованість [PERSON] за спожиті комунальні послуги становить 26087,08 грн. Власного розрахунку на спростування розрахунку позивача відповідач не надала. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За положеннями з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Загальний розмір інфляційних втрат за період з 01 січня 2016 року до 31 липня 2018 року складає 4421,31 грн, три проценти річних від простроченої суми за аналогічний період становлять 1070,90 грн. Заяву про застосування позовної давності відповідач та її представник у ході розгляду справи не подали, а тому відповідно до положень ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність не може бути застосована судом. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність позовні вимоги ТОВ "Сучасний дім 1" задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у сумі 26087,08 грн, втрати від інфляції у сумі 4421,31 грн та три проценти річних від простроченої суми у сумі 1070,90 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1921,00 грн.

Outcome: approved