Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач - представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Ткач Я.О. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 18 795,99 грн., за договором №Б/Н від 31 липня 2014 року та стягнення судового збору у розмірі 1762,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 31 липня 2014 року [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" з заявою про надання банківських послуг та підписав заяву за №Б/Н згідно якої отримав кредит у розмірі 1600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.uaскладає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Однак, відповідач [PERSON] у порушення вимог договору свої зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 31 січня 2018 року у нього виникла заборгованість у розмірі 18 795,99 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача та судові витрати по справі у розмірі 1762 грн. На запит Мукачівського міськрайонного суду від начальника Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету ЦНАП 03 липня 2018 року надійшла відповідь за №01-40/3149, з якої вбачається, що згідно обліку виконавчого комітету Мукачівської міської ради, [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Позивач - представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Ткач Я.О. в судове засідання не з'явилася, в позовній заяві просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, вказаних в позовній заяві, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, відзив на позов не подав. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 31 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством комерційного банку "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір №Б/Н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1 600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.6, 7, 8-31). Наведені позивачем підстави відповідають положеннями частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договору № Б/Н від 14 квітня 2010 року, виникли кредитні правовідносини та, відповідно, зобов'язання, які останній мав виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших нормативних актів, зокрема, виконувати в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування коштами, однак зобов'язання порушив невиконанням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно до розрахунку заборгованості за договором №Б/Н від 31 липня 2014 року, станом на 31 січня 2018 року у відповідача [PERSON] виникла заборгованість в розмірі - 18795,99 грн., з яких: 1501,95 грн. - заборгованість за кредитом, 15 922,80 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 871,24 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5). Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 стаття 626 Цивільно кодексу України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині 1 статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до статті 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем [PERSON], а останній належним чином не виконав умови договору №Б/Н від 31 липня 2014 року, а тому позовні вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір стягнути з відповідача [PERSON] на користь Банку.

Outcome: approved