Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно та його поділ. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його батьки [PERSON] та [PERSON], перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, побудували на відведеній земельній ділянці у встановленому законом порядку житловий будинок з погосподарськими будівлями, спорудами по [ADDRESS], право власності на який оформили на [PERSON], де проживали сім"єю до розірвання шлюбу батьками в 1997 році, після чого залишився з батьком проживати у даному житловому будинку, а відповідач переїхала в іншу місцевість. [PERSON] покликається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складалась із транспортного засобу, іменних акцій, належних на праві власності спадкодавцю, та 1/2 частини будинковолодіння по [ADDRESS], яке було спільною сумісною власністю батьків, крім гаража "Д", якого він збудував сам, і дану спадщину він прийняв як єдиний спадкоємець першої черги за законом шляхом вступу в оперативне управління спадковим майном, так як постійно проживав з батьком на момент смерті останнього та залишився проживати в спірному будинку, яким користується з сім"єю до даного часу, крім того в 2002 році отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частину майна, належного [PERSON] у виді іменних акцій та транспортного засобу, однак щодо заяви про прийняття спадщини у виді 1/2 частини спірного будинковолодіння, то постановою державного нотаріуса від 27.11.2013 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на частину будинковолодіння на ім"я [PERSON], який за життя не зареєстрував право спільної сумісної власності на 1/2 частину спірного будинку, в зв"язку з чим просить визнати за ним право спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS], за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS], визнати за ним право власності на гараж "Д", що входить до господарських забудов спірного будинковолодіння. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов у повному обсязі та дали пояснення згідно заяви. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечуючи факт належності спірного будинковолодіння по [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності бувшому подружжю померлого [PERSON] та [PERSON], оскільки даний житловий будинок будувався відповідачем та її батьком, а [PERSON] не приймав участі у його будівництві, в зв"язку з чим право власності на будинок зареєстроване за [PERSON] і з цих же підстав будинок не ділився після розлучення між бувшим подружжям в судовому порядку, а тому померлий [PERSON] не набув права власності на частку в даному будинковолодінні, в зв"язку з чим і син [PERSON] не має права на спадкування частки нерухомого майна, яке фактично не належало спадкодавцю, а тому посилання на вступ в управління спадщиною у виді 1/2 частини будинковолодіння по [ADDRESS] є необгрунтованим, крім того гараж є самочинним будівництвом на належній їй на праві власності земельній ділянці, що перешкоджає визнанню права власності на нього, просять відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення зі слідуючих підстав. Згідно виписки з рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03.03.1997 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 18.08.1974 року Любиковицькою сільською радою актовий запис №15, розірваний, що також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 20.05.1997 року серія [NUMBER] (а.с.13,41). Із оглянутих схеми відводу земельної ділянки від 03.10.1983 року, акту відводу земельної ділянки від 10.10.1983 року, проекту забудови земельної ділянки індивідуального забудовника, договору про надання і безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 13.10.1983 року, довідки виконкому Сарненської міської ради про присвоєння домоволодінню [ADDRESS] нового [ADDRESS] на підставі рішення №36 від 01.02.1984 року, технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 17.07.1990 року, акту прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 10.07.1991 року, реєстраційного посвідчення від 10.03.1992 року (а.с.45-53), технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 12.12.2012 року (а.С.56-58) судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] збудований у встановленому законом порядку та зареєстрований на праві особистої власності за [PERSON], що записано в реєстрову книгу Рівненського ОБТІ №11-172 за реєстровим №2672, та підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.09.2013 року (а.с.55). [PERSON] на підставі рішення Сарненської міської ради №401 від 06.09.1993 року оформила право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія РВ 00147 виданого в 1997 році (а.с.54). Свідок [PERSON] дав показання по факту придбання старого житлового будинку по [ADDRESS] на ім"я дочки [PERSON], після чого їй була виділена дана земельна ділянка згідно закону, на якій для сім"ї дочки почали будівництво нового будинку, в якому приймали участь і він, і [PERSON], після чого вся сім"я з його онуком [PERSON] почали проживати в ньому. Свідок [PERSON] підтвердив факт будівництва сім"єю [PERSON] нового житлового будинку по [ADDRESS] на початку 80-х років того століття, в якому приймали участь [PERSON] та [PERSON], які виконували різні будівельні роботи. Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ч.1 ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу протягом 1983 - 1992 років збудували у встановленому законом порядку житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], в зв"язку з чим дане майно є нажитим подружжям за час шлюбу і належало подружжю на праві спільної сумісної власності в рівних частках. Згідно рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 15.05.1997 року між [PERSON] та [PERSON] розділене майно, яке є спільною сумісною власністю, а саме рухоме майно у виді меблів, побутової техніки, речей домашнього вжитку, транспортного засобу, спірне будинковолодіння не було предметом спору та поділу. Відповідно до положень ст.29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. [PERSON] помер [INFO] (актовий запис №186) згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 11.08.1998 року (а.с.14). Із пояснень сторони позивача, свідків [PERSON], [PERSON] судом з"ясовано, що [PERSON] трагічно загинув, перебуваючи на сезонних роботах в Київській області, куди прибув з метою отримання доходів для вирішення спору про поділ будинку з бувшою дружиною. Отже, судом встановлений факт, що [PERSON] після розірвання шлюбу в 1997 році до моменту смерті в 1998 році не скористався правом поділу майна подружжя у виді спірного будинковолодіння в межах трирічного строку позовної давності, що спростовує позицію сторони відповідача про те, що [PERSON] при житті не оспорював право власності [PERSON] на спірне будинковолодіння і втратив це право після прийняття судом рішення про поділ рухомого майна подружжя. Із оглянутого свідоцтва про народження серія [NUMBER] встановлено, що [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ст.529 ЦК України в редакції 1963 року, [PERSON] є спадкоємцем першої черги [PERSON] Згідно положень ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із пояснень позивача, відповідача, показань свідків [PERSON], [PERSON] судом з"ясовано, що після розлучення батьків в 1997 році [PERSON] залишився проживати з батьком [PERSON] в будинку по [ADDRESS], де були зареєстровані, а [PERSON] вибула на проживання в іншу місцевість, після смерті батька в [INFO] [PERSON] залишився проживати в спірному будинку, яким постійно до даного часу користувався із сім"єю, проводив ремонтні роботи, забезпечив підведення природного газу, сплачував комунальні платежі, користувався земельною ділянкою, на якій самочинно збудував гараж, тобто фактично вступив в оперативне управління спадковим майном, після чого в 2002 року звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яке 04.07.2002 року було видане в частині спадкування іменних акцій ВАТ "Рівнголовпостач" та транспортного засобу, які належали спадкодавцю на праві власності, заяву про відмову від спадщини не подавав, що підтверджується оглянутими оригіналами документів спадкової справи №272 до майна померлого [INFO] [PERSON] Згідно роз"яснень п.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" - при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Суд вважає доведеним факт прийняття спадщини [PERSON] як спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] [INFO] шляхом вступу в управління спадковим майном протягом шести місяців з часу відкриття спадщини відповідно до положень ст.549 ЦК України в редакції 1963 року. Постановою нотаріуса Сарненської районної державної нотаріальної контори від 27.11.2013 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] в зв"язку з відсутністю у спадкодавця [PERSON] правовстановлюючого документу на нерухоме спірне майно. Згідно роз"яснень п.3.4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" - визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими суперечить вимогам ст. 3 ЦПК, статей 27 - 31 ЦПК, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Отже, з урахуванням вищенаведеного, судом достовірно встановлено, що спадкодавцю [PERSON] на праві спільної сумісної власності на час відкриття спадщини належала 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] Рівненської області, і дане майно входить до складу спадщини, яку прийняв позивач після смерті батька, так як вступив в управління даним спадковим майном та подав до державного нотаріуса заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою державного нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на дану спадщину в зв"язку з відсутністю у спадкодавця [PERSON] правовстановлюючого документу на нерухоме спірне майно, що є підставою для судового захисту цивільних прав [PERSON] шляхом визнання за ним права спільної часткової власності на 1/2 частину садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS], загальною площею по будинку 99,5 м.кв., житловою площею 55,8 м.кв., допоміжною площею 43,7 м.кв. з належними до нього господарськими будівлями, спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на приміщення гаража "Д", то судом з"ясовано, що будівництво даного гаража є самочинним, проводилось без дотримання діючого законодавства на земельній ділянці, належній на праві власності [PERSON], крім того визнання самостійно права власності на будівлю, яка є надвірною і входить до складу будинковолодіння законом не передбачається, в зв"язку з чим відсутні правові підстави для задоволення даної позовної вимоги. Крім того, позивач заявив у своїй позовній заяві вимоги про визнання права власності на іншу 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] Рівненської області за відповідачем [PERSON], чим порушив вимоги ст.3 ЦПК України, яка передбачає, що кожна особа має право звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та принцип диспозитивності цивільного судочинства, так як просить судового захисту прав особи, до якої звертається з вимогою про спір, яка в свою чергу заперечує право позивача, що є підставою для відмови у задоволенні даної вимоги, заявленої стороною позивача. На підставі ст.88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог суд присуджує стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1352,51 грн., які документально підтверджені.

Outcome: partial