Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-28 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом , згідно якого просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] за рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08.10.2010 року та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку ( доходу) , але не менше 50 % прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а у разі продовження навчання, до досягнення ним 23 років, починаючи з часу звернення до суду. Також просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , [INFO], періодично щомісяця по 1000,00 грн., для оплати навчання, лікування, оздоровлення та художнього розвитку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08.10.2010 року з відповідача на її користь , на утримання сина [PERSON], 2007 р.н., стягнуто аліменти в розмірі по 400 грн., щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка зазначила, що на даний час змінено розмір і порядок стягнення аліментів на дітей відповідного віку, розмір аліментів повинен бути не меншим за 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач в добровільному порядку не згоден сплачувати аліменти в більшому розмірі, тому вона вимушена була звернутися до суду за захистом прав дитини на належне матеріальне утримання. Крім того дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів у зв"язку із збільшенням потреб у навчанні, художньому та фізичному розвитку, лікуванні. Дитина займається у художній школі, міському плавальному басейні м. Бердичева, відвідує заняття з англійської мови . Крім того , як зазначає позивачка, їх з відповідачем син сторін стоїть на обліку в Українському науково - практичному центрі ендокринної хірургії, трансплантації ендокринних органів і тканин МОЗ України. Для культурного розвитку та відпочинку вони з сином в 2016 році відвідали місто Кошице Словацької Республіки, а в 2017 році місто Сіде та Памуккале в Туреччині, що позитивно вплинуло на фізичний та емоційний розвиток дитини. Відповідач в усіх цих витратах участі не приймав і зацікавленості в розвитку дитини немає. Позивачка в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала повністю, з підстав зазначених в позовній заяві. Не заперечила проти винесення заочного рішення за відсутності відповідача. Суду додатково пояснила, що її сину на даний час одинадцять років, аліменти на його навчання , до досягнення ним 23 років вона вирішила стягнути в даний час, тому що вважає, що син в майбутньому буде навчатися в інших навчальних закладах та потребувати матеріальної допомоги в зв"язку з навчанням. Будь-яких доказів про те, що син на даний час вступив до інших навчальних закладів, крім школи, в неї немає. Відповідач суду заперечень не надав, до суду не з'явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач по справі є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] ( а.с. 4). Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08.10.2010 року ( а.с. 7). Згідно копії виконавчого листа , виданого 03.11.2010 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області , з [PERSON], [INFO], стягуються аліменти на користь [PERSON], на сина [PERSON], [INFO], в розмірі 400 грн., щомісячно, починаючи з 19.08.2010 року і до повноліття ( а.с. 8). Як вбачається з довідки про доходи , [PERSON], працює в ТзОВ " Факт" на посаді головного бухгалтера, її середньомісячний заробіток становить 3247,17 грн. ( а.с. 13). Як передбачено ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів ( Ч. 3 СТ. 181 СК України). Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки , сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів виплати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно Закону України " Про державний бюджет України на 2018 рік" зріс розмір прожиткового мінімуму , а саме для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня він становить 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., а з 1 грудня - 2027 грн. Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачкою в порушення вимог ст. 13,81 ЦПК України не надано суду жодного належного та допустимого доказу про те, що відповідач спроможній сплачувати аліменти в розмірі по 1/2 частки всіх видів його заробітку ( доходу), на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] За таких обставин, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, не подання позивачкою доказів про спроможність відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/2 частки всіх видів його заробітку ( доходу) , щомісячно , суд приходить до висновку , що позов слід задовольнити частково, змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача та стягувати з [PERSON], на користь позивачки, на утримання сина [PERSON], 2007 р.н., аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно , до досягнення дитиною повноліття. Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дитини. Крім того, при визначенні початку строку стягнення аліментів, слід враховувати , що згідно роз"яснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" , у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Як передбачено ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору, такого висновку прийшла Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в ухвалі від 16.12.2009 року № 6-20478св09. Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї, в даному випадку у зв'язку із хворобою, оскільки дитина потребує лікування та на розвиток дитини. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст.181,182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їхнє попереднє фінансування, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. Згідно копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1813 , [PERSON], 2007 р.н., має діагноз субнанізм сімейно - конституціонального генеза у дитини з дефіцитом маси тіла, потребує тривалого лікування ( а.с. 15). Як вбачається з копії чеків, долучених позивачкою до матеріалів справи, [PERSON], відвідує міський плавальний басейн - абонемент на 8 занять з тренером коштує 165,00 грн., навчається в Бердичівській художній школі , вартість занять становить 110,00 грн. ( а.с. 16-20). Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Звертаючись до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути з відповідача витрати пов'язані з хворобою дитини та розвитком її здібностей в розмірі 1000 грн. щомісячно. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості, врахувавши ті обставини, що дитина постійно потребує лікування,

Outcome: partial