Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 28.10.2000 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1218 та в рахунок поділу спільного майна подружжя визнати за ним та [PERSON] по ? частці за кожним право власності на квартиру [ADDRESS], вартість якої становить 906 500 грн. Вимоги мотивує тим, що від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За час шлюбу у 2005 році ним з відповідачкою була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] за частково заощаджені кошти та за частково отримані ним кредитні кошти, кредит на даний час погашений. Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачкою. Мирним шляхом відповідачка не бажає вирішити питання про розподіл спільного майна, тому він вимушений звернутися до суду. Крім квартири також ними було придбано меблі, побутову техніку та інше рухоме майно, яке він бажає залишити у власності відповідачки. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу і поділ спільного майна подружжя було роз"єднано у самостійні провадження, а саме у справі за позовом про поділ спільного майна подружжя залишено номер даної справи, а позов про розірвання шлюбу виділено у окрему справу. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов про поділ спільного майна подружжя. Відповідачка в судовому засіданні просила визнати за нею право власності в порядку поділу майна на 2/3 частки квартири [ADDRESS], за позивачем - 1/3 частку квартири, посилаючись на те, що з нею проживають неповнолітні діти. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача [PERSON], відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2000 року (а.с. 41). Судом встановлено, що у період перебування у зареєстрованому шлюбі позивачем та відповідачкою була придбана квартира [ADDRESS], яка має загальну площу 61,70 кв.м., жилу площу 32,40 кв.м., право власності на яку оформлене на ім"я [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 05.10.2005 року, виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації), зареєстрованим у Київському міському БТІ та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна (а.с. 38, 39). Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз"яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За викладених обставин, спірна квартира, яка придбана сторонами у шлюбі, належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачці, тому підлягає поділу. Судом також встановлено, що сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідачка, посилаючись на те, що з нею проживають діти, просить виділити їй у власність 2/3 частки спірної квартири, а позивачу - 1/3 частку. Частинами 2, 3 ст. 70 СК України визначено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як пояснила відповідачка, з питання стягнення з позивача аліментів на утримання дітей вона не зверталася та договір щодо утримання дітей з позивачем не укладала. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачкою суду не доведено будь-яких підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, що передбачено вищенаведеними ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України. Враховуючи викладене суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, в порядку поділу спільного майна подружжя за кожним із сторін слід визнати право власності на ? частку квартири [ADDRESS]. Судові витрати позивач просив покласти на нього та з відповідачки на його користь не стягувати.

Outcome: approved