Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

26.11.2015 року позивач звернулася у суд із зазначеним позовом і свої доводи мотивувала тим, що 13.02.2013 року помер її син [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку загальною площею 4,86 га, кадастровий № № 1421583600020000621, 1421583600030000010, розташованої на території Бугаської сільської ради Волноваського району, Донецької області, призначеної для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, який належав на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯА № 9964441 [PERSON]. Крм неї спадкоємцями першої черги після смерті сина [PERSON] є ще один син [PERSON], який відмовився від спадщини на її користь. ЇЇ чоловік [PERSON] Сидір Федорович помер 14.08.2006 року. Спадкову справу в нотаріальній конторі не відкривала, у зв'язку з втратою оригінала правовстановлюючого документа, залишилася лише копія Державного акта на земельну ділянку. Тому позивач просила суд визнати за нею право влансоті на земельну ділянку. Позивач на позові наполягала. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгяд справи без його участі, позов визнає. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Земельна ділянка загальною площею 4,86 га, кадастровий № № 1421583600020000621, 1421583600030000010 розташованої на території Бугаської сільської ради Волноваського району, Донецької області, призначеної для ведення товарного сільскогосподасрького виробництва, належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, серія ЯА № 9964441.(а.с.5). Згідно свідоцтва про смерть серія 1-НО № 677813 [PERSON], помер 15.02.2013 року.(а.с.4). Згідно свідоцтва про смерть серія 1-НО № 147880 [PERSON] Сидір Федорович, помер 14.08.2006 року.(а.с.9). З постанови приватного нотаріуса [PERSON] Волноваського районного нотаріального округу від 16.11.2015 року за № 322/01-16 вбачається, що [PERSON] у видачі свідотцтва про право на спадщину за заповітом на майно, після смерті її сина [PERSON], померлого13.02.2013 року відмовлено, у зв"язку з відсутністю оригинала правовстановлюючого документа (а.с.10). Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи , яка померла до інших осіб-спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, право на спадкування за законом, як зазначено у ст.1223 ЦК України, одержують спадкоємці з першої по пяту чергу. Ст.1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За змістом ст. 1261 ЦК України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, право на спадкування по закону виникло у позивача, як матері померлого. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" та за нормою ч. 1 ст. 1258 ЦК України, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.18 п.є Постанови ПВСУ від 16.04.2004 року № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ не може здійснюватися право власності за судовими рішеннями на земельні ділянки, які перебувають у власності громодяндля ведення товарного сільскогосподарського виробництва, а також земельних часток/паїв/, крім передачі їх у спадщину. Відповідно ст.81 ч.1, п.г. ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, шляхом визнання за [PERSON] права власності на земельну діляну, загальною площею 4,86 га, кадастровий № № 1421583600020000621, 1421583600030000010, розташованої на території Бугаської сільської ради Волноваського району, Донецької області, призначеної для ведення товарного сільскогосподасрького виробництва. На стягнення судових витрат позивач не наполягає. На підставі ст. 328, 392, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved