Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

11.09.2015 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], дійсним. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що знаходячись у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 16.12.1988р., 22.03.1999р. він зареєстрував на себе придбану квартиру [ADDRESS]. Вказана купівля квартири була оформлена біржовою угодою на товарній біржі "Нерухомість-Миколаїв", продавцями виступила родина [PERSON], з залученням опікунської ради Центрального району м.Миколаєва, оскільки серед власників житла були неповнолітні на той час діти. Посилаючись на те, що при укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її істотних умов та виконали умови договору, але на теперішній час відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення укладеного договору, позивач просить визнати договір купівлі-продажу квартири дійсним. У судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій він просив суд справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі та представник третьої особи у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, заперечень проти позову не надали. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність відповідачів в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Суд, оглянувши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22 березня 1999 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на товарній біржі "Нерухомість-Миколаїв" був укладений договір № 1-171 купівлі-продажу квартири [ADDRESS], яка належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.02.1999 року, зареєстрованого Миколаївським БТІ №16202 /а.с. 5/. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з застереженнями, що містяться в ст.5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р., правовий статус майна, а також права та обов'язки суб'єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Положеннями ст. 42 ЦК (1963 р), який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної ). Згідно з вимогами ст. 227 ЦК України 1963р. договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. На підставі вищевикладеного суд, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Судовий збір сплачено позивачем у розмірі 243,60 грн. /а.с. 1/.

Outcome: approved