Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина\~Михайлівна, державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кириленко Дар`я Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Кириленко\~Д.М. винесено поставу (ВП №51916991) від 20.09.2016 р. про звернення стягнення на заробітну плату [PERSON], відповідно до виконавчого документу, яким пропонується задовольнити вимоги ПАТ «Акцент Банк» за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та ПАТ «АКЦЕНТ БАНК» №ABAACCG8L0045 від 19.05.2011 року у безспірному порядку в розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 13 015,50 грн., сума заборгованості за відсотками - 21,12 грн., комісія - 10 400,00 грн., пеня - 307 789,11 грн., штраф - 16 561,29 грн., витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700,00 грн., а всього 349 487, 02 грн. Строк, за який провадиться стягнення, становить чотири роки десять місяців сімнадцять днів, а саме з 19.05.2011 року по 05.04.2016 року. Крім того, позивач вказує, що у виконавчому написі зазначено, що стягнення починається з 19.05.2011 року, тобто з дня підписання Кредитного договору, однак частина кредиту боржником сплачена своєчасно, без прострочення. Проте, згідно з цим виконавчим документом неустойка (пеня та штраф) застосовується стягувачем з боржника в тому числі також за період, протягом якого позичальник сумлінно та без порушень виконував умови Кредитного договору. Також, з позивача крім пені стягується штраф. Однак, договором не передбачено застосування штрафу у разі порушення умов договору. Виконавчий напис видано з порушенням строку давності. Про вимоги щодо звернення стягнення та суму заборгованості позивач дізналася від бухгалтера за місцем роботи 05.10.2016 року, а про стягнення заборгованості у безспірному порядку - від державного виконавця під час одержання копії цього виконавчого напису 07.10.2016 року. Нарахована стягувачем сума пені значно завищена порівняно з умовами нарахування пені відповідно до цього Кредитного договору. До того ж розмір пені, зазначений в цьому виконавчому напису, перевищує розмір залишку по кредиту, більше, ніж у двадцять разів, що є порушенням прав споживачів. Таким чином, 211 день припадає на 22.10.2012 року.Отже, з цього дня у стягувача виникло право вимоги примусового стягнення боргу. Строк давності, протягом якого можна було б вчинити виконавчий напис, щодо вимог про штраф та пеню закінчився 22.10.2013 року. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи)». Отже, цей виконавчий напис видано з порушенням вимог закону. Уточнивши позовні вимоги, позивач просила визнати виконавчий напис від 17.06.2016 року приватного нотаріуса Бондар І.М. таким, що не підлягає виконанню; зупинити стягнення на заробітну плату на підставі виконавчого документа від 17.06.2016 року та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5 000, 00 грн. Через канцелярію суду 12.12.2016 року приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М. подала пояснення на позов, в яких зазначила, що виконавчий напис був вчинений з дотриманням ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» на підставі наданих відповідачем документів, що підтверджували заборгованість за кредитним договором та виписки з рахунку боржника. 27.02.2018 року через канцелярію суду представник відповідача подав відзив на позов, згідно якого вважає позов безпідставним та необгрунтованим, просив відмовити у його задоволенні. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача зазначив про відсутність належних та допустимих доказів, наданих позивачем в обгрунтування позову. Крім того, позивач зазначила, що для вчинення виконавчого напису нотаріусом, стягувачем були надані всі необхідні документи, відповідно до вказаного Переліку і строк позовної давності відповідно до п.1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг складає 50 років, тому вважав, що Банк правомірно стягнув заборгованість за кредитом шляхом здійснення виконавчого напису з метою виконання зобов'язання в примусовому порядку. Позивач у судове засідання не з"явилася, про день та час розгляду справи був повідомлена належним чином, подала через канцелярію суду заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у судове засіданні не з"явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. В поданих до суду відзивах та запереченнях заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Третя особа, приватний нотаріус Бондар І.М. в судове засідання не з'явився, направила через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності. За вказаних обставин, суд на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, визнав можливим розгляд справи за відсутності учасників справи. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що між ПАТ «АКЦЕНТ БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ABAACCG8L0045 19.05.2011 р. Відповідно до умов якого позивач отримала кредит в сумі 20 000,00 грн. на строк 36 місяців, починаючи з 18.05.2011 по 17.05.2014 р.р. (а.с.13-14). Відповідно до Довідки про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту, позивач підтвердила, що вона ознайомлена з тарифами Банка та Правилами, які зобов'язується виконувати, про що позивач поставила свій підпис (а.с. 15). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання сторін по даному договору припиняються з моменту належного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Відповідно до ст. ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та умов закону. Як вбачається з матеріалів справи, 17.06.2016 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар .М. вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на заробітню плату з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором №ABAACCG8L0045 від 19.05.2011 року у безспірному порядку в розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 13 015,50 грн., сума заборгованості за відсотками - 21,12 грн., комісія - 10 400,00 грн., пеня - 307 789,11 грн., штраф - 16 561,29 грн., витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700,00 грн., а всього 349 487, 02 грн. (а.с.12). Строк за який провадиться стягнення становить чотири роки десять місяців сімнадцять днів, а саме з 19.05.2011 року по 05.04.2016 року. Крім того, стягнення починаєтьсяз 19.05.2011 року, тобто з дня підписання Кредитного договору, однак частина кредиту боржником сплачена своєчасно, без просторчення. Проте згідно з цим виконавчим документом неустойка (пеня та штраф) застосовується стягувачем з боржника в тому числі за період протягом якого позичальник сумлінно виконула свої зобов»язання. Також, як зазначено у виконавчому документі, з боржника крім пені стягується також і штраф. Однак кредитним договором не передбачено застосування штрафу. Виконавчий напис видано з порушенням строку давності, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з п. 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно з п. 1.2. вказаної Глави перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 3.1, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Відповідно до п. 3.2 вказаного Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Однак, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору (пункт 289 зазначеної Інструкції). Отже, документи, які подає стягувач повинні підтверджувати не лише заборгованість боржника та встановлювати прострочення виконання зобов'язання, а й безспірність цих фактів. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована. Про звернення стягнення та про суму заборгованості позивач дізналася від бухгалтера за місцем її роботи 05.10.2016 року, а про стягнення заборгованості у безспірному порядку - від державного виконавця під час одержання копії цього виконавчого напису 07.10.2016 року. Відповідно до кредитного договору відповідач надав позивачу кредит строком на 36 місяців з 18.05.2011 р. по 17.05 2014 р. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізнішою ніж 17.05.2014 р. Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, відсотки та винагороду відповідно до Заяви та Умов. Припорушенні Позичальником зобов'язань із погашення Кредиту позичальниксплачує Банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожнийдень прострочки(1,25 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, що за рік складає суму пені в розмірі 59 385,50 гривень, що перевищує суму заборгованості більш, ніж в чотири рази). Водночас слід зазначити, що згідно з умовами цього Договору «при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості понад 210 днів щодо зобов'язань, строк яких не настав, Сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 211 дня порушення, вважається простроченою». Таким чином, 211 день припадає на 22.10.2012 року.Отже, з цього дня у стягувача виникло право вимоги примусового стягнення боргу. Так, відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, строк давності, протягом якого можна було б вчинити виконавчий напис, щодо вимог про штраф та пеню закінчився 22.10.2013 року. Відповідно до пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою кредитодавцюзабороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якогоминув, якщо кредитодавець у позасудовому порядку звертається з вимогою проповернення споживчого кредиту. Згідно пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 31 своєї Постанові «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 дає судам такі роз'яснення: «При застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11Закону України"Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиноюодинадцятою статті 11зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи)». Отже, цей виконавчий напис видано з порушенням вимог Закону, у зв'язку з чим були порушені права позивача як споживача. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування. В ході розгляду справи позивач надала копії листків непрацездатності, однак причинний зв»язок який би підтверджував вину відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди відсутній, а відтак задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави стягується судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial