Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позовна заява мотивована тим, що вироком Виноградівського районного суду від 11.04.2014р. відповідача по справі [PERSON] визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України на підставі ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено від відбуття основного покарання із трьох річним іспитовим строком. Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що внаслідок ДТП, який вчинив відповідач, її малолітній син [PERSON] помер на місці ДТП від поєднаної травми голови, грудної клітки та черева, забоєм та набряком головного мозку, забоєм легенів та серця, розривом печінки та внутрішньої кровотечі, що ускладнились комбінованим шоком, а сама позивачка отримала тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку середнього ступеню та закритого перелому стегна, що згідно експертизи кваліфікується як тілесні ушкодження середнього ступеню. Окрім великого фізичного болю, завданим злочином, від спричинених травм вона стала інвалідом. Також відповідачем [PERSON] спричинено позивачці моральні страждання, оскільки відповідач скоїв наїзд на неї і сина, перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння. Крім цього, нехтуючи моральним і правовими нормами він не надав їм необхідну допомогу, коли вони з сином знаходились у небезпечному для життя стані, з місця ДТП скрився, залишивши їх помирати в муках, позбавив сина позивачки можливості вижити. Відповідач всілякими шляхами уникав відповідальності, скривався від правоохоронних органів, згодом вводив слідство в оману, давав неправдиві покази, щодо свого стану в момент скоєння злочину. В своїх цілях він використав безпорадний стан позивачки на слідстві і суді, оскільки вона неграмотна людина, не вміє ні читати ні писати, не володіє українською мовою в повній мірі, щоб зрозуміти свої права і обов'язки, вона не розуміє зміст документів, які їй давали підписувати і при таких обставинах Лемаку було легко ввести в оману як суд так і позивачку. Зокрема, цинізмом звучить його заява, що він відшкодував їй витрати за операцію і вона до нього немає ніяких претензій, до суду він обіцяв всіляко допомагати, обіцяв 5000 доларів США на лікування і в якості моральної шкоди, однак своїх обіцянок не виконав, ввів її в оману, як і суд. Позивачка стверджує, що словами неможливо описати моральні муки, які їй спричинені відповідачем: без сина, у смерті якого винуватий відповідач, вона втратила сенс життя, не може повноцінно жити і навіть існувати, її душевні страждання безмірні, оскільки ніколи не побачить сина, не буде бачити як він виріс, як став її надією і опорою. В наслідок смерті сина сім"я позивачки розпалась, її чоловік не міг винести такого горя і залишив позивачку. Постійна туга і сердечна біль супроводжують її життя, крім цього вона постійно відчуває фізичні страждання від болі, а відповідач, який позбавив життя її сина і зробив з неї каліку ще й глумиться над нею, а відтак, на підставі наведеного вона просить суд стягнути з відповідача в її користь моральну шкоду є сумі 100.000,00 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на підстави, викладенні в позовній заяві та просили суд їх задоволити в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, у задоволенні позовних вимог позивачки просила відмовити, оскільки такі належними та достовірними доказами не доведені, зокрема, в обґрунтування своїх заперечень надала письмові заперечення, долучені до матеріалів справи а.с.23-32, оскільки під час судового розгляду кримінальної справи у суді з позивачкою було врегульовані всі питання щодо відшкодування їй завданих матеріальних та моральних збитків, що стверджено її розписками, окрім того він не має постійного місця роботи та не має відповідних коштів, які просить позивачка, а відтак просить суд відмовити позиваці в її вимогах. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв»язку, суд приходить до наступного. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст.15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Судом встановлено а.с.3-5, що 08.01.2014р. близько 12.00 години водій [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння та керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ-2101», р.н. [NUMBER], рухаючись по вул.Ардовецькій в м.Виноградів в напрямку с.Підвиноградів, Виноградівського району, не забезпечив безпеку раху та грубо порушуючи вимоги п.п.1.2,1.3,1.5,1.10,2.3 «б», 2.9 «а», 12.1 ПДР України, де біля будинку №198 не впорався з керуванням транспортного засобу, виїхав на праве узбіччя по ходу свого руху та скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка на руках тримала свого малолітнього сина [PERSON] та рухалась по правому узбіччю в попутному з автомобілем напрямку, внаслідок даної ДТП пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а її малолітній син [PERSON] помер на місці ДТП від поєднаної травми голови. Окрім того, відповідач, нехтуючи моральними та правовими нормами, що зобов»язують надавати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів для самозбереження через отриманні нею небезпечні для життя травми, не намагався вжити заходи щодо надання потерпілим медичної допомоги та транспортування їх до медичного закладу, хоча сам поставив їх в небезпечний для життя стан, та з метою уникнення від кримінальної відповідальності, після скоєння даного ДТП місце події залишив та переховувався по місцю свого проживання аж до його затримання працівниками міліції. Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11.04.2014р.р. а.с.3-7 відповідач [PERSON] був визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, відповідно до ст.ст.70,75-76 КК України засуджений до 5-ти років позбавлення волі із звільненням від відбуття основного покарання із трьохрічним іспитовим строком. На час розгляду у суді даної цивільної справи вирок Виноградівського районного суду від 11.04.2014р. ніким не оскаржений і не є скасований. На підставі наведеного суд приходить до переконання, що в даній дорожньо-транспортній пригоді від 08.01.2014р. винним є саме відповідач [PERSON], оскільки зазначений вирок Виноградівського районного суду від 11.04.2014р. є преюдиціальною для суду, який розглядає цивільну справу. Це, зокрема, випливає із положення ч.4 ст.61 ЦПК України, згідно якої вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина у скоєнні ДТП відповідачем [PERSON] повністю доведена, а відтак доказуванню підлягає лише розмір шкоди. Окрім того, внаслідок злочинних дій відповідача позивачці завдано моральної шкоди, що полягає в душевних стражданнях у зв»язку із втратою сина. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини, які виникають внаслідок заподіяння шкоди. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За змістом ст.ст.1167,1168, ч.ч.1,2,5 ст.1187 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) також особи, а також особам, які проживали з нею однією сім»єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, незалежно від вини такої особи. Отже, особливість правил відшкодування за заподіяння шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у відповідності до ч.1 ст.1187 ЦК полягає в наявності підстав виникнення такої відповідальності, зокрема: наявність шкоди, протиправна дія заподіювача шкоди та наявність причинного зв"язку між протиправною дією та шкодою. В даному випадку вина заподіювача шкоди встановлена вироком суду від 11.04.2014р. Крім цього, особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання. У відповідності до ч.2 вищезазначеної статті обов"язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела, якщо він у відповідності до ч.5 даної статті не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обставин, при наявності яких відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки повністю би звільнявся від обов"язку відшкодувати шкоду, спричинену позивачу, у судовому засіданні не встановлено. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину та тривалість моральних страждань позивачки, яка трагічно втратили малолітнього сина [PERSON] (без сина, у смерті якого винний відповідач, вона втратила сенс життя, не може повноцінно жити її душевні страждання безмірні, оскільки ніколи не побачить сина, внаслідок смерті сина сім"я позивачки розпалась, її чоловік не міг винести такого горя і залишив позивачку, постійна туга і сердечна біль супроводжують її життя, а відповідач, який позбавив життя її сина і зробив з неї каліку ще й глумиться над нею), характер дій винної особи (скоєння відповідачем ДТП в стані алкогольного сп»янні, внаслідок якого загинула малолітня дитина, нехтування моральними та правовими нормами, що зобов»язують надавати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів для самозбереження через отриманні нею небезпечні для життя травми, відповідач навіть не намагався вжити заходи щодо надання потерпілим медичної допомоги та транспортування їх до медичного закладу, оскільки залишив місце скоєння ДТП), а також те, що позивачка додатково зазнала моральних страждань, пов'язаних з необхідністю докладати зусилля для виявлення та законного покарання особи, винної у смерті її сина, хоча це є обов'язком держави, а відтак відшкодування моральної шкоди у сумі 100.000,00 грн. матері у зв»язку із трагічною загибеллю її сина відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною. При цьому суд виходить із вимог ст.ст.10,11 ЦК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При викладених обставинах, із врахуванням суті позовних вимог, характеру діяння та наслідки такого для здоров"я позивачки, зважуючи на наведенні обставини суд,

Outcome: approved