Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, яким просила суд визнати дійсним договір № 96/к від 22.09.1998 року купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON] купила, а [PERSON] продала квартиру [ADDRESS], який був посвідчений Одеською товарною біржею, і зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний № 96/к від 22.09.1998 року. Як вказує позивач, в теперішній час, зареєструвавши в установленому законом порядку право власності на вказаний житловий будинок, та маючи намір реалізувати його шляхом продажу, вона не може реалізувати своє право власності, оскільки не має належного правовстановлюючого документу. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримали, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, в зв'язку iз чим суд вважав за можливе справу розглядати за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази зібрані по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного: Так, судом встановлено, що 22.09.1998 року між [PERSON] та членом Одеської товарної біржи - [PERSON], було укладено договір № 96/к купівлі-продажу нерухомого майна, квартири [ADDRESS]. Відповідно до пункту 3 договору № 96/к купівлі-продажу нерухомого майна, [PERSON] на момент укладення угоди була власником вищевказаного будинку на підставі свідоцтва про право власності на житло № 161 від 14.08.1998 року, виданого КЕЧ Південного оперативного командування, зареєстрованого в Комінтернівському БТІ під № 152 стор. 134 від 28.08.1998 року. Вказаний спірний договір, відповідно до вимог, встановлених статтею 15 Закону України "Про товарну біржу", було зареєстровано на Одеській товарній біржі в "Журналі реєстрації договорів по об'єктах нерухомості" (реєстраційний номер № 96/к від 22.09.1998 року). Судом встановлено, що у договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 96/к від 22.09.1998 року вказано, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Оскільки, відповідно до статті 15 Закону України "Про товарну біржу", яка на момент укладення таких "біржових угод", дозволяла їх укладати без подальшої нотаріальної реєстрації, угода купівлі-продажу нерухомого майна - садового будинку, - нотаріально оформлена не була. При укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди зі всіх істотних умов договору, договір між сторонами було виконано у повному обсязі. Після укладання зазначеного договору позивачем було повністю виконано його умови. Факт передачі покупної ціни від продавця до покупців - позивачі по цій справі, підтверджується пунктом 5 договору № 96/к від 22.09.1998 року купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській товарній біржі, згідно якого продавцем отримана сума за відчуження квартири до підписання договору. Вказане підтверджується представленим позивачем екземпляром укладеного договору. Підтвердженням виконання договору його сторонами є видача покупцеві екземпляру договору, другий екземпляр залишається на зберіганні на біржі. Оскільки, сторонам було видано один екземпляр договору купівлі-продажу нерухомого майна, що був зареєстрований на Одеській товарній біржі в "Журналі реєстрації договорів по об'єктах нерухомості"(реєстраційний номер № 96/к від 22.09.1998 року), відбулася передача квартири, суд вважає, що до позивача перейшло право власності на квартиру. На теперішній час нотаріально посвідчити договір № 96/к від 22.09.1998 року купівлі-продажу нерухомого майна позивач законодавчої можливості не має. Предметом судового дослідження в межах позовних вимог [PERSON] є питання дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна № 96/к від 22.09.1998 року, який було укладено на Одеській товарній біржі. З огляду на предмет судового дослідження, суд вважає за доцільне звернутися до положень діючого законодавства та законодавства, яке діяло на момент укладення угоди, якими врегульовані спірні правовідносини: Статтею 55 Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до частини 2 статті 47 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального засвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року) передбачено, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Тобто, викладені аналогічні норми щодо підстав визнання договору дійсним в діючому Цивільному кодексі України (в редакції 2003 року), та Цивільному кодексі УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення угоди. Встановлення дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, віднесено до компетенції суду. При викладених обставинах є всі підстави визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на товарній біржі - дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved