Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, визначеного рішенням суду. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 01.10.2005 року між нею [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що зокрема підтверджується свідоцтвом про шлюб від 29.11.2005 року. Від цього шлюбу у них народився син - [PERSON] ([INFO]), що підтверджується свідоцтвом про народження доданим до позову. Станом на сьогодні шлюб між ними розірвано рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.06.2012 року (набрало законної сили 03.07.2012 року), проте як під час шлюбу, тим більше після його розірвання їхні фактичні відносини не відповідали наведеним вище засадам. Ще під час шлюбу проживаючи поряд з ними, її фактичний чоловік став чужим не лише для неї, а і для їхнього сина [PERSON] він зовсім не дбав та не дбає наразі про його здоров'я та виховання, не приділяв та не приділяє наразі йому навіть елементарної уваги, не виділяє жодної копійки на його харчування, одяг, утримання дитини, тощо. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2015 року її вимоги було задоволено: ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 грудня 2014 року до його повноліття. З моменту призначення судом аліментів дуже багато змінилось: так в економічному плані відбулась значна девальвація (знецінення) гривні як грошової одиниці. Так на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів прожитковий мінімум згідно статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" складав 1032 грн., а станом на сьогодні згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років з 01.07.2018 року по 30.11.2018 року встановлюється на рівні 1944 грн., а у грудні 2027 грн. - тобто зріс майже вдвічі; по сплаті аліментів існує чимала заборгованість, що підтверджується доданим розрахунком; у зв'язку зі зростанням об'єктивних потреб сина з віком, відповідно змінились і його потреби у гармонійному розвитку, та відповідно значно зросли задля достатнього забезпечення такого розвитку її видатки (потреба відвідування різноманітних гуртків, додаткових занять, тощо). Здебільшого негативна характеристика їхнього сина, що надана зі школи, свідчить про те що дитина дійсно потребує чималої уваги, з ним треба займатись, виховувати, віддавати його у секції розвитку та слідкувати за здобутками і негараздами, чого вона, на жаль, не може у повній мірі йому надати, адже змушена через постійний брак коштів постійно шукати гроші на проживання, працювати на декількох роботах та шукати додаткового заробітку, позичати гроші, тощо, зазнаючи при цьому чималих поневірянь. Крім того, їхній спільний з відповідачем син тяжко хворіє, у зв'язку із чим перебуває в Обласній дитячій лікарні на обліку у лікаря-кардіолога, з діагнозом «метаболічна кардіоміопатія», та на обліку у лікаря-уролога, з діагнозом "Правосторонній крипторхизм" (Проведено операційне лікування). 08 липня 2017 р. набув чинності закон України від 17.05.2017 р. №2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який уніс істотні зміни в СК України. Відповідно до цього Закону мінімальний розмір аліментів був підвищений, а порядок стягнення аліментів - змінений. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину збільшився з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (згідно з новою редакцією ч.2 ст. 182 СК України). В нормальній життєвій ситуації, та при адекватному ставленні батька до своїх батьківських обов'язків такі б обставини спонукали його до надання якомога більшої підтримки, уваги, матеріальної допомоги, тощо, натомість відповідач у справі навіть змінив країну свого проживання, та наскільки їй відомо наразі фактично проживає у Російській Федерації. Наскільки їй відомо він офіційно працевлаштований на мізерну заробітну платню (припускаю, що з метою уникнення ймовірних стягнень по аліментним зобов'язанням), натомість володіє транспортними засобами, проживає у маєтку, та веде аморально-безвідповідальний спосіб життя, повністю ігноруючи реальні потреби також і його дитини. Раніше у судовій практиці вважалось, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки) (напр.пост.ВСУ5 лютого 2014 року, справа № 6-143цс13), тощо). Разом з тим Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII (набрав чинності 08.07.2017 року) до ч.3 ст.181 СК України було внесено зміни, зокрема було додано право (прямо передбачено, та не ототожнено зі зміною розміру аліментів) на зміну способу стягнення аліментів визначеного рішенням суду (в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Таким чином немає потреби розширеного судового тлумачення зміни розміру аліментів (ст.192 СК) як зміну способу їх присудження (стягнення), оскільки б це не відповідало законодавчим змінам (ч.2 ст.181 СК). Відтак у її справі зміна присудження аліментів з ј частки доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, на тверду грошову суму є саме зміною способу (а не розміру) стягнення аліментів. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. Водночас згідно ч.3 ст.182 СК України Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням принципів справедливості, розумності, добросовісності, та реальних потреб дитини які б забезпечували її гармонійний розвиток та відповідати її найкращим інтересам, вважає вірним просити суд призначити аліменти до стягнення з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 3500.00 грн. (три тисячі 500 гривень, 00 коп.), щомісячно. Просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2015 року у справі №175/5649/14-ц, які підлягають стягненню з [PERSON] ([INFO], уродженця міста Дніпропетровськ (теперішня назва міста - Дніпро), РНОКПП [NUMBER]) на користь [PERSON] РНОКПП [NUMBER], [INFO], зареєстрована: [ADDRESS]) на утримання неповнолітнього сина [PERSON] ([INFO], зареєстрований: [ADDRESS]), у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на 3500.00 грн. (три тисячі п'ятсот гривень, 00 коп.) щомісячно, з проведенням їх щорічної індексації відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду. Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.12.2018 року було відкрито спрощене провадження у даній справі. Представник відповідача [PERSON] не погодившись з позовом надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з 2014 року відповідач проживає та працює на території Російської Федерації, незважаючи на переїзд постійно допомагав своїй дитині надаючи Позивачу в добровільному порядку кошти на утримання дитини. Після стягнення судом аліментів Відповідач продовжував сумлінно виконувати свої обов'язки та сплачував аліменти на наданий розрахунковий рахунок позивача вже в тому розмірі, як це визначив суд. Однак, не зважаючи на постійні перерахування грошових коштів для оплати аліментів на утримання дитини, 26 червня 2017 року Позивач звернулась до компетентного суду Російської Федерації з проханням прийняти до виконання на території Російської Федерації рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2015 р. починаючи з 26 грудня 2014 року та до повноліття дитини. Згідно постанови від 29 січня 2019 року судового пристава-виконавця Городищивського районного відділу Управління ФССП по Волгоградській області УФССП Росії по Волгоградській області Лемасової\~С.Я. у відповідача відсутня заборгованість перед Позивачем за сплатою аліментів. Позивач в позовній заяві не зазначила, жодної обставини, які передбачені в ст. 192 Сімейного кодексу України для зміни розміру аліментів. Позивач, змінюючи спосіб стягнення аліментів, просить суд прийняти рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі 3500грн. Але, відповідач працює офіційно у приватного підприємця [PERSON] та має постійний дохід, з якого кожний місяць стягують аліменти в розмірі 1/4 від доходу за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2015р. у справі № 175/5649/14-ц. Згідно довідок про доходи Відповідача, розмір заробітної плати Відповідача за 2015-2017рр. щомісячно склав 4 200 руб. (еквівалент 2 050,00грн.), за 2018 рік - 5 800,00 руб. (еквівалент - 2 400,00грн.). З даної суми 1/4 частина, щомісячно перераховувалась на користь Позивача, що підтверджується карточкою рахунком наданою ПП [PERSON] Тобто, Відповідач має регулярний, постійний дохід без одержання доходу в натурі, з якого щомісяця перераховують 1/4 на виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року. Отже, відсутні буді-які законні підстави для зміни способу стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3 500грн. Отже, вважає, що Позивач не довела жодної правової підстави для зміни способу стягнення аліментів з Відповідача у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на 3500,00 грн., тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. В судовому засіданні позивач повідомила, що відзив на позовну заяву не отримувала, але після оголошення відповідачем відзиву на позовну заяву повідомила, що їй не потрібен час для надання відповіді на відзив та таку відповідь надавати не буде. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог у повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Судом установлено, що сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року стягнуто з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер - [NUMBER], уродженця м. Дніпропетровська, аліменти на користь [PERSON], ідентифікаційний номер - [NUMBER] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 грудня 2014 року до його повноліття. Відповідач надав довідки про доходи за 2015, 2016, 2017 роки, з яких вбачається, що його середньомісячний дохід становить 4200,00 російських рублів. Згідно постанови від 29 січня 2019 року судового пристава-виконавця Городищивського районного відділу Управління ФССП по Волгоградській області УФССП Росії по Волгоградській області Лемасової С.Я. у [PERSON] відсутня заборгованість перед [PERSON] за сплатою аліментів. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із статтями 180, 184, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При цьому суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною другою статті 182 СК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення) встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII (набрав чинності з 8.07.2017) внесено зміни до Сімейного кодексу України, які стосуються аліментних зобов'язань. При цьому збільшено мінімальний розмір аліментів, що має стягуватися на одну дитину - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (замість 30%, як було раніше). Відповідно частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні даної справи суд виходить з того, що підставою для звернення позивачки до суду з цим позовом стало збільшення розміру прожиткового мінімуму та росту цін, хворобливість сина (а.с.21-23), в зв'язку з чим визначений судом розмір аліментів не дозволяє забезпечити матеріально дитину всім необхідним. Відповідно до абз. 2 ч. 3ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України зазначає про можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим їх здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 01 січня 2019 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 2027 грн. На думку суду, збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку одночасно, є доказом зміни (погіршення) майнового стану того з батьків, з яким проживає дитина, оскільки потребує значно більших витрат на її утримання. Отже, у зв'язку із вказаними обставинами, враховуючи, що розмір аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) від 4200,00 російських рублів, є недостатнім для утримання та виховання дитини, забезпечення нормального розвитку дитини та є меншим за гарантований державою мінімальний розмір, суд прийшов до висновку про те, що позивачка має право на отримання аліментів в більшому розмірі та зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Враховуючи, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, а також те, що дитина проживає разом з матір'ю, виходячи з принципу розумності та справедливості, зважаючи на те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, призначених рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2015 року, і стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітню дитину в твердій грошовій сумі у розмірі 1100,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Судом не приймаються до уваги доводи представника відповідача про те, що немає підстав для задоволення позову про зміну способу стягнення аліментів через те, що відповідач працевлаштований. Оскільки законодавець визначає, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. А такий позов був заявлений позивачкою. Докази того, що відповідач не в змозі сплачувати на дитину аліменти у зазначеному розмірі, у суду відсутні. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Позовні вимоги щодо допущення по справі негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць не підлягають задоволенню, оскільки при зміні розміру аліментів діючим законодавством не передбачено допущення до негайного виконання рішення. У відповідності до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вище наведеного,

Outcome: partial