Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , закріпити право на житло за [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач у справі [PERSON] ,мешкає за адресою: [ADDRESS] , маєнеповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ,від виховання якого злісно ухиляється. Батько у свідоцтво про народження неповнолітнього [PERSON] записаний згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Неповнолітній [PERSON] , перебуває на обліку Служби, як дитина, що опинилась у складних життєвих обставинах з 14.12.2016 року.Підставою для постановки [PERSON] на облік стало те, що мати не належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання сина, не достатньо приділяє уваги його здоров`ю та розвитку, не забезпечує потрібного лікування.Впродовж цього часу, зусиллями спеціалістів Служби у справах дітей та Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Немишлянського району неповнолітній тричі був влаштований до Обласного дитячого психоневрологічного санаторію № 1. Неодноразово проходив лікування у Харківській обласній психіатричній лікарні №3.З матір`ю дитини [PERSON] проводились бесіди щодо належного виконання нею батьківських обов`язків та необхідністю проведення повного медичного обстеження з приводу порушень поведінки її сина. Часті напади агресії у неповнолітнього призводять до конфліктних ситуацій між ними, після чого дитина знову опиняється у лікувальному закладі або на вулиці. Як мати дитини, [PERSON] , не може досягти взаємопорозуміння з сином, її спроб вплинути на його поведінку було недостатньо, і таким чином вона втратила контроль над дитиною. Дитина більше часу проводить поза межами дому, мати не є для нього авторитетом, або взірцем для прикладу, він не приховує своєї неповаги до неї. Часто хлопець не приходить додому, а мати не знає про його місцезнаходження. Неодноразово він був оголошений у розшук органами внутрішніх справ та виявлений в нічний час патрульною поліцією. [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності 18.07.2017 за ч. 1 ст. 184 КУпАП, 17.08.2017 за ч. 2 ст. 184 КУпАП та 29.08.2017 за ч. 2 ст. 184 КУпАП. З нею та неповнолітнім проводились бесіди про недопущення подібних випадків у майбутньому та необхідності приділяти достатньої уваги вихованню сина. [PERSON] є дитиною - інвалідом, перебуває на обліку в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська дитяча лікарня № 5» Харківської міської ради з приводу психічних розладів внаслідок органічного ураження головного мозку, перинатального та постравматичного генезу зі зниженням когнітивних функцій до рівня легкої розумової відсталості з емоційно - вольовою нестійкістю та порушенням форм поведінки. [PERSON] наголошує, що між нею та сином часом виникають напружені стосунки, спеціалістами Служби у справах дітей та Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, неодноразово надавалися рекомендації [PERSON] щодо влаштування її дитини до спеціалізованого дитячого закладу, враховуючи особливості стану здоров`я дитини, але вонакатегорично заперечує проти цього та бажає щоб її син продовжив навчання у Харківській спеціальній загальноосвітній школі - інтернаті № 3.З інформації адміністрації Харківської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернат № 3, яку відвідує неповнолітній вбачається, що [PERSON] має порушені форми поведінки, самостійно контролювати власну поведінку не може, провокує дітей до бійок і сварок, проявляє садистські нахили. [PERSON] соціально небезпечний, він не може знаходитись у дитячому колективі. Емоційні зриви у хлопця прогресують і стають частішими. Під час таких спалахів він голосно кричить, перевертає меблі, підбігає до вікон намагаючись вистрибнути. Відносини [PERSON] з матір`ю складні і недружелюбні. Він постійно знущається з неї: втікає з дому, якщо мати не випускає його на вулицю, погрожує їй, свариться з нею, б`є. Від скоєних вчинків [PERSON] отримує задоволення, хвалиться і пишається ними. [PERSON] не справляється з вихованням сина, не має на нього відповідного впливу, не може забезпечити потрібного батьківського догляду. [PERSON] має III групу інвалідності (загальне захворювання), зобов`язалася оформити групу інвалідності сину та пройти з ним психолого- медико-педагогічну консультацію з приводу отримання рекомендацій щодо подальшого його навчання.У результаті безвідповідального ставлення матері до долі дитини, неповнолітній [PERSON] неодноразово потрапляв у поле зору співробітників поліції, оскільки, через непорозуміння та напружені стосунки із матір`ю, часто залишає місце проживання. [PERSON] скоїв правопорушення та відносно нього відкриті кримінальні провадження за ч. 1 ст. 185, ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України. Також зазначають, що [PERSON] надала нотаріально посвідчену заяву, в якій вона відмовляється від утримання та виховання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та надає згоду на його усиновлення будь - якими громадянами. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , додатково було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Враховуючи вищезазначене, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітнього [PERSON] .. Представник позивача Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Голубова О.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Також зазначила, що дитина народилася в Запорізькій області, виховувалась в будинку дитини, потім [PERSON] повернули матері. Дитина має психічні та розумові розлади. [PERSON] тікав від матері, жебракував, мати його не годувала. Всі необхідні документи щодо поміщення [PERSON] до будинку інтернату збирала служба у справах дітей. Дитина не йде з матір`ю на контакт, не находить з нею спільної мови. [PERSON] не забирає дитину зі школи, дитину залишають ночувати в интернаті, щоб не жебракував, батьківські збори не відвідує. В зв"язку з вищевикладеним, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі, зазначила, що з раннього дитинства у сина виявлялися проблеми психічного розвитку, які з часом ускладнювалися. Особисто вона прикладала усі зусилля для утримання та правильного виховання своєї дитини. Якщо бачила потребу - влаштовувала його до спеціалізованих медичних та учбових закладів, де постійно його відвідувала. Завжди забирала його з поліції та відповідних служб, коли він тікав з дому. У періоди ремісії виховувала його вдома, одягала, харчувала, відвідувала лікарів, педагогів, вихователів. До кримінальної та адміністративної відповідальності ніколи не притягувалась. Також пояснила, що [PERSON] тікав з дому, його не було три дні, потім прийшов, став нецензурно лаятися, штовхати, зламав двері, зайшли ще 5 осіб, стали її бити, при цьому був присутній хрещений її сина - [PERSON] , якого також побили, викинули всі речі з шафи, забрали документи на квартиру, була викликана поліція, син напевно був під наркотичними речовинами. Загострення захворювання сина почалося з 2016 року. Також зазначила, що вона була інвалідом ІІІ-ї групи, перебувала на обліку в ПНД, але на цей час група інвалідності знята, психічними розладами та хворобами вона не страждає. Фізичний стан її здоров"я, матеріальний стан, житлові умови задовільні. Також зазначила, що бажає приймати участь у вихованні сина, який потребує у перебуванні у спеціалізованих закладах. Проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] заперечувала, так як виховує і прикладає зусилля по створенню належних умов проживання та розвитку, та дуже любить сина. Також зазначила, що в той час коли син проявляв щодо неї агресію, вона через розгубленість подала нотаріально посвідчену заяву про згоду на усиновлення її сина, яку в подальшому відкликала. Сина вона завжди розшукувала, коли він тікав з дому або медичного закладу, відводила та зустрічала сина з навчального закладу, намагалась забезпечити усім необхідним. Представник відповідача проти позову заперечувала, та пояснила, що дитина дійсно має психічні розлади, відповідач не могла самостійно впоратись з дитиною, тому [PERSON] влаштовано до спеціалізованого інтернату. [PERSON] годувала сина, одягала, приводила до школи. Вважає, що мати достатньо приділяє уваги вихованню сина, не зловживає алкогольними напоями, не жебракує, дуже кохає свого сина та бажає самостійно його виховувати, тому просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Неповнолітній [PERSON] в присутності педагога Павленко В.П. в судовому засіданні пояснив, що з мамою в нього дуже погані відносини, він її ніколи не кохав, бо вона дуже жостока людина. Мати йому ніколи нічого не купувала, заставляла носити малий на нього одяг, в якому йому було соромно виходити з дому, їсти їжу принесену з смітника, якщо не їв, то його карали. Його хрещений [PERSON] , мешкає разом з ними, зловживає алкогольними напоями та ображав його, виганяв з квартири. Мати купувала продукти на ринку або в супермаркеті АТБ в яких вийшов термін зберігання, від яких йому ставало погано. В зв`язку з чим він часто тікав з дому, ночував на горищі, крав, бо якось треба було виживати. Коли він тікав, то мати його шукала, писала заяви в поліцію. Не заперечував проти позбавлення його матері батьківських прав відносно нього, так як він не хоче щоб вона була його матір`ю. Також зазначив, що мати його часто била, бо він себе погано поводив, а саме убігав з дому, голосно кричав та підвищував голос на вихователів, ломав меблі, поводив себе агресивно. Вважає, що у нього не має проблем зі здоров"ям. В квартирі, де вони мешкали не прибрано, скрізь клопи та таргани. На даний час з липня 2019 року він перебуває в інтернаті, де його повністю забезпечують необхідним, а саме одягом, продуктами харчування та навчають. В інтернат мати привезла йому одяг, а потім 5 місяців не відвідувала. Коли проживали разом з мамою, вона водила його до школи, кишенькові гроші не давала. Коли був живий його батько, то він йому все купував, давав кишенькові гроші та захищав його. У судовому засіданні були допитані свідки. Так свідок [PERSON] пояснила, що вона працює в Управлінні праці та соціального захисту населення, раніше з 01.07.2008 року працювала в Центрі соціальних служб. В її роботу входило відвідування сімей, що знаходяться в тяжких життєвих ситуаціях. Тривалий час відвідувала сім`ю [PERSON] , а саме з 2012 року. Постійно надходили відомості з інтернату, про те що дитини поводить себе агресивно. Було здійснено вихід за адресою [ADDRESS] , в квартирі вікна були заставлені якимись речами, не було просвіту, в холодильнику були пропавші продукти харчування, дитина отримувала харчування тільки в школі. Сім`я має двокімнатну квартиру. Дитина проживала та спала разом матір"ю в кімнаті. [PERSON] часто перебував в психоневрологічному диспансері, тому телефонували [PERSON] про необхідність принести препарати для [PERSON] , але допомагали благодійні організації. Дитина скаржилась на те, що йому нічого їсти, ходив в одязі меншого розміру. Також вказала, що 22.03.2019 року поступив телефонний дзвінок про те, що є насилля по відношенню до дитини. Коли прийшли до квартири [PERSON] , дитина була в збудженому стані. Дитина була оглянута лікарем, тілесних ушкоджень не було. На кухні квартири розбиті вікна, речі розкидані, мешкати в квартирі не можливо, місця для занять у дитини немає. [PERSON] категорично не хотів залишатися вдома, а [PERSON] категорично заперечувала, щоб він залишився в квартирі. [PERSON] ламав меблі, відривав штори, вів себе неадекватно. Коли [PERSON] виписали з лікарні він мешкав на горищі, відмовлявся йти додому. [PERSON] не приймала участі у влаштуванні дитини до санаторію, цим займалась Служба у справах дітей та центр соціальної служби у справах сімї, дітей та молоді. Все, що приносила йому мати з їжі, [PERSON] розкидав по палаті, дитина не хотіла проживати з матір`ю. Свідок [PERSON] пояснив, в організацію де він працює звертались люди з сусідніх будинків, та повідомили, що [PERSON] мешкає на вулиці, його не пускають додому. Сусіди також зустрічали [PERSON] , він мешкав на горищі. [PERSON] розказав свідку, що мати його неодноразово била та його б`ють невідомі йому люди. Приїхали до квартири, де мешкає [PERSON] , зайшли з представниками служби у справах дітей та сусідами. Такої квартири свідок ще не бачив: скрізь таргани, відсутнє світло, вікна розбиті. [PERSON] пішов з дому, так як його били та заставляли їсти їжу, яку приносили з смітнику. В квартирі не має місця [PERSON] для занять та відпочинку. Дитину забрали з квартири служба у справах дітей та визначили в санаторій для дітей з психічними хворобами. Свідок провідував [PERSON] та спілкувався протягом року. [PERSON] ніколи не цікавилась сином. [PERSON] не хотів спілкуватися з матір`ю. Постійно знаходячись на вулиці скоїв ряд злочинів, крав, щоб хоч якось вижити. Мати не відвідувала сина в санаторії, керівництво закладу просили доставити [PERSON] до їх закладу для вирішення ряду питань, він забезпечував [PERSON] транспортом для поїздки. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, з`ясувавши думку неповнолітнього [PERSON] , встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є батько: [PERSON] та мати - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 16.03.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області. /а.с. 9/. Батько у свідоцтві про народження неповнолітнього [PERSON] записаний згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Згідно даних паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 21.10.2010 року Фрунзенським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, [PERSON] , [INFO] уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрована з 22.04.2009 року за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 14-15). Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.04.209 року до неповнолітнього [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, та йому було оголошено підозру за вчинення злочину за ч. 3 ст. 185 КК України . /а.с. 16-18/. Згідно консультаційного висновку дитячого психіатра Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча лікарня № 5» Харківської міської ради від 25.04.2019 року, [PERSON] є дитиною - інвалідом, перебуває на обліку з приводу психічних розладів внаслідок органічного ураження головного мозку, перинатального та постравматичного генезу зі зниженням когнітивних функцій до рівня легкої розумової відсталості з емоційно - вольовою нестійкістю та порушенням форм поведінки, що також підтверджується висновком про стан здоров"я, фізичний та розумовий розвиток дитини та довідками лікарні (а.с.20- 26). Згідно інформації адміністрації Харківської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернат № 3, яку відвідує неповнолітній вбачається, що [PERSON] має порушені форми поведінки, самостійно контролювати власну поведінку не може, провокує дітей до бійок і сварок, проявляє садистські нахили. [PERSON] соціально небезпечний, він не може знаходитись у дитячому колективі. Емоційні зриви у хлопця прогресують і стають частішими. Під час таких спалахів він голосно кричить, перевертає меблі, підбігає до вікон намагаючись вистрибнути. Відносини [PERSON] з матір`ю складні і недружелюбні. Він постійно знущається з неї: втікає з дому, якщо мати не випускає його на вулицю, погрожує їй, свариться з нею, б`є. Від скоєних вчинків [PERSON] отримує задоволення, хвалиться і пишається ними. [PERSON] не справляється з вихованням сина, не має на нього відповідного впливу, не може забезпечити потрібного батьківського догляду. Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру території громади міста Харкова неповнолітній [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] /а.с. 29/. Згідно листа головного лікаря КЗОЗ «Областна дитяча клінічна лікарня № 1» 04.07.2016 року було госпіталізовано дитину [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою [ADDRESS] . Встановлено діагноз: закрита травма органів грудної клітини. Батьки дитини станом здоров"я не цікавилися та не відвідували. /а.с. 32/. Як вбачається з листа Центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді Фрунзенського району м. Харкова від 01.07.2016 року спеціалістами центру було здійснено відвідування сім"ї за адресою [ADDRESS] . Було з`ясовано, що [PERSON] має легку форму розумової відсталості з порушенням поведінки та мови, але його мати [PERSON] не приділяє достатньої уваги здоров`ю та розвитку сина. Харчування дитини нерегулярне. У помешканні не дотримуються санітарно-гігієнічних норм, дуже брудно, приміщення не провітрюється. Зі слів сусідів, [PERSON] регулярно приводить у квартиру нетверезих чоловіків, веде аморальний спосіб життя. /а.с. 34/. З інформації КЗОЗ «ХМДКЛ № 19» від 21.08.2017 року № 01-14/33 18.08.2017 року о 21 год. 40 хв. до лікарні згідно акту поліції Московського району від 18.08.2017 року, доставлено неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] . Неповнолійтній був виявлений без супроводу дорослих. Із слів дитини батьки зловживають алкогольними напоями, у зв`язку з чим дитина мешкає у сторонніх осіб. 19.08.2017 року неповнолітній самовільно покинув лікарню, не повідомивши адміністрацію /а.с. 40/. За актом обстеження умов проживання від 22 червня 2019 року проведено обстеження умов проживання квартири за адресою [ADDRESS] , встановлено, що житло розміщене на 2 поверсі девяти поверхового будинку, складається з двох кімнат. Санітарний стан житла незадовільний. Квартира обладнана побутовою технікою, але потребує ремонту. У дитини є обладнане місце, але в квартирі панує повний безлад. За вказаною адресою проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Для виховання та розвитку дитини не створено належних умов. (а.с. 28). Згідно характеристики, виданої Немишлянським ВП ГУНП в Харківській області відповідач [PERSON] за місцем мешкання характеризується задовільно, у зловживанні спиртними напоями помічена не була, сварок та скандалів із сусідами не влаштовує, компроментуючі матеріали на неї відсутні . (а.с.31) Згідно висновку Департамету служб у справах дітей Харківської міської ради від 07.05.2019 року № 333, визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . (а.с. 6-8). Судом встановлено, що позивач вже звертався із аналогічним позовом до відповідача, але рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.07.2018 року у задоволенні позову Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав, було відмовлено. Будь-яких нових данних, після постановлення рішення суду, відносно ухилення [PERSON] від виконання нею батьківських обов"язків, позивачем не надано. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Пленум Верховного Суду України в п.п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно довідки від 27.03.2018 року, виданої КЗОЗ «ХМДЛ № 5» дана [PERSON] , в тому що вона приділяє увагу здоров"ю свого сина [PERSON] , 2004 року народження, регулярно з"являється для огляду та проводить лікування. Як вбачається з довідки КЗОЗ, [PERSON] 01.02.2018 року була оглянута психіатричною МСЕК № 2, за результатами огляду інвалідом не визнана. Згідно висновку КЗОЗ «ХМП №6» від 16.02.2018 року № 542 [PERSON] , [INFO] визнана такою, що може виконувати обов`язки опікуна. Згідно заяви від 25.03.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мітякіною С.З., [PERSON] надала нотаріально посвідчену заяву, в якій вона відмовляється від утримання та виховання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та надає згоду на його усиновлення будь - якими громадянами. Заявою від 16 серпня 2019 року, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мітякіною С.З. вищевказана заява була відкликана [PERSON] . Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Матеріали справи не містять негативних характеристик, доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. В судовому засідання встановлено, що у відповідача та її сина напружені стосунки через хворобу сина, який часто втікав із дому та медичних закладів, де він знаходився. Дійсно на погляд суду мати недостатньо приділяла уваги вихованню та утриманню дитини, але доказів щодо ухилення від виконання батьківських обов"язків надано не було. Крім того, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Отже, позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. Таке втручання в даному випадку не є виправданим і пропорційним. Поведінка матері відносно своєї дитини свідчить про її спроможність та бажання виконувати свої природні батьківські обов`язки. Також, суд вважає, що позбавлення батьківських прав не забезпечуватиме інтересів самої дитини, питання щодо належного виховання дитини можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання з матір`ю. У цій справі відсутні виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Враховуючи бажання відповідача відновити спілкування з сином, розуміння своєї вини в усуненні в певний проміжок часу у вихованні та розвитку дитини, бажання та намагання змінити свою поведінку та необхідність, виключно в інтересах дитини, надати можливість матері та сину налагодити їх родинні стосунки, а також, виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав з огляду на недоведеність виключних підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення батьківських прав. Разом з тим суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання сина. У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed