Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" (далі Банк) просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] 21\~918,06 гривень заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 2\~102,00 гривні. Вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] звернувся в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву без номера від 08 липня 2011 року, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого відповідачем бажання Банк відкрив йому кредитний рахунок, видав кредитну картку та встановив початковий кредит, який в подальшому був збільшений до 7\~700,00 гривень, чим свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань умови договору належним чином не виконував, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавав, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 08 червня 2020 року у нього перед Банком утворилась заборгованість в загальній сумі 21\~918,06 гривень, з них: по простроченому тілу кредиту 14\~259,22 гривень, по прострочених відсотках 6\~138,93 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 25 серпня 2020 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали та матеріалами позову без вручення, ухвалою від 15 вересня 2020 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача у позовній заяві вказав про розгляд справи за його відсутності та висловив згоду на винесення заочного рішення. Відповідач про розгляд справи по суті двічі належним чином був повідомлений шляхом публікації на офіційному сайті суду судового оголошення, однак в судові засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. З огляду на викладене суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 08 липня 2011 року [PERSON] як клієнт Банку підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У цій заяві вказано, що відповідач згідний із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Також вказано, що відповідач ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді; зобов`язався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті Банку, та регулярно знайомитися з їх змінами. Відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я зарплатну картку, при цьому надав інформацію про те, що працює на постійній основі в ТОВ "АВ метал групп", та вказав табельний номер 433. Предметом спору в справі є кредитна заборгованість за договором без номера від 08 липня 2011 року. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.ч.1, 2ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, зокрема щодо розміру процентів за користування кредитом, та порядку їх нарахування. Як встановлено з підписаної сторонами 08 липня 2011 року анкети-заяви, відповідач звернувся в Банк з метою отримання банківської послуги у вигляді оформлення йому саме зарплатної картки, а не кредитної. Жодного доказу, який би давав підстави вважати підписану сторонами анкету-заяву укладеним між сторонами кредитним договором у відповідності до положень ст.ст.207, 626, 628, 1054 ЦК України, Банк суду не надав. Інші додані до позову докази також не доводять існування між сторонами договірних кредитних правовідносин саме за підписаною 08 липня 2011 року анкетою-заявою з огляду на таке. Наданий витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Приватбанку Банк вважає невід`ємною частиною укладеного з відповідачем 08 липня 2011 року договору в силу положень ст.634 ЦК України. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ КБ "Приватбанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі №\~342/180/17-ц, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №\~1-12/2013, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "Приватбанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Наявний у справі витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку не містить підпису відповідача, а тому існує лише припущення, що відповідач погоджувався на їх застосування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Інших достовірних підтверджень того, що саме доданий до позову витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач, ознайомився і погодився із ним, підписуючи анкету-заяву, матеріали справи не містять. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" взагалі містить чотири види кредитних карт "Універсальна" і усі вони мають різні умови кредитування. За яким видом карти, відповідно, на яких умовах повинно було здійснюватися кредитування відповідача, по справі не встановлено. З наведених підстав надані Банком витяг з Тарифів, а також витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Приватбанку не можуть розцінюватись як укладений договір приєднання. Із наданих Банком довідок вбачається, що відповідачу Банк видавав три кредитні картки: 29 березня 2012 року з терміном дії до 11/15, 26 листопада 2015 року - до 11/19, 29 січня 2016 року до 11/19; початковий кредитний ліміт з 29 березня 2012 року становив 300,00 гривень, який в подальшому збільшувався до 5\~300,00 гривень, 7\~700,00 гривень, та з 30 грудня 2019 року зменшений до 0,00 гривень. Із цього слідує, що вперше відповідачу була видана Банком кредитна картка 29 березня 2012 року із кредитним лімітом 300,00 гривень, тобто через вісім місяців після підписання ним 08 липня 2011 року анкети-заяви. При цьому доказів того, що видані згідно довідок Банку кредитні картки і встановлені на них кредитні ліміти стосуються саме підписаної відповідачем 08 липня 2011 року анкети-заяви, Банк суду не надав. Інших доказів, які б підтвердили видачу Банком кредитної картка на ім`я відповідача саме 08 липня 2011 року, тобто у день підписання анкети-заяви, до позову не додано. В розрахунку заборгованості та у банківській виписці, сформованій на ім`я відповідача без зазначення дати і номера договору, рух коштів починається з 29 березня 2012 року. При цьому суд не має жодних підстав вважати, що надана Банком виписка по карткових рахунках відповідача стосується саме підписаної 08 липня 2011 року анкети-заяви. Будь-яких доказів про те, що 08 липня 2011 року [PERSON] видавалась платіжна картка та з цієї дати відповідач почав користуватися кредитними коштами з встановленим кредитним лімітом матеріали справи не містять. З огляду на викладене суд не встановив підстав для висновку, що надані Банком довідки про видані кредитні картки та встановлені кредитні ліміти, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, розрахунки заборгованості та виписка по карткових рахунках відповідача стосуються підписаної сторонами 08 липня 2011 року анкети заяви, а відтак вони є неналежними доказами. Іншої, підписаної сторонами у цю дату анкети-заяви, яка б вказувала на існування між сторонами кредитних правовідносин, Банк суду не надав. При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, через ненадання позивачем належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів на умовах і в обсязі, що зазначені в позові, та наявності у нього заборгованості за підписаною 08 липня 2011 року анкетою-заявою на видачу зарплатної картки суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову в повному обсязі за недоведеністю заявлених вимог. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed