Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись не неналежне виконання відповідачем зобов'язань за укладеним сторонами кредитним договором та наявність заборгованості, яку позивач просить стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.06.2015 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 4000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, умови договору відповідачем порушуються і станом на 03.07.2018 року його заборгованість по кредитному договору складає 17 501 грн. 43 коп. В поданій суду заяві просить розглянути позов у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, слухати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. 08.08.2018 року позовна заява залишена без руху, та надано десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків. 27.08.2018 року позивачем усунуті недоліки позовної заяви. 07.09.2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданій суду заяві просить слухати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про день та час розгляду справи, заяв, клопотань по суті справи суду не надав. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, 04.06.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг в письмовій формі, шляхом підписання сторонами Заяви. Позивач стверджує, що підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно п 2.1.1.2.4 Умов надання банківських послуг. Також стверджує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку" які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Позивач умови договору виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі встановленому в договорі, відповідач в свою чергу порушив взяті на себе зобов'язання та допустив виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами згідно ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. З наданого позивачем письмового доказу - Анкети-заяви від 04.06.2015 року, вбачається, що відповідач цією Заявою приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно анкети-заяви, Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту відповідачу роз'ясненні і зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування відповідачем отриманий. При цьому, відсутні відомості про встановлення та погодження кредитного ліміту, та фактичне отримання такого. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки надана позивачем до суду анкета-заява не містить розміру грошових коштів, що надаються позичальнику, то він не відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України та не є за своїм змістом кредитним договором. Анкета-заява від 04.06.2015 року, всупереч ствердженням позивача, не містить пункту про те, що вона разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку" які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Натомість в Заяві зазначено про те, що відповідач ознайомлений і згідний з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку". Разом з тим, згідно із частинами 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3 "Умов та Правил надання банківських послуг" на які посилається позивач, клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку. Клієнт надає банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Натомість, зазначені "Умови та Правила надання банківських послуг" не містять підпису відповідача. При цьому позивачем не надано доказів, а судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-заяву, та відповідно, чи погоджував відповідач право банку своїми діями встановлювати чи змінювати кредитний ліміт. Вказана правова позиція висловлена у постанові ВСУ № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року. У зв'язку із цим, такі «Умови та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору від 04.06.2015 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що заборгованість за кредитом складає 3 417 грн. 71 коп. Як зазначено вище, судом встановлено, що укладений між сторонами договір не є кредитним. За таких обставин наданий позивачем до суду письмовий розрахунок оцінюється судом критично та відхиляється, як доказ, який був виготовлений позивачем без участі іншої сторони, а його зміст не відповідає змісту підписаного сторонами Договору у формі Анкети-заяви від 04.06.2015 року. Таким чином, позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання позивачем відповідачу коштів у кредит, та, відповідно, наявності заборгованості у відповідача та обов'язку сплатити цю заборгованість позивачу . Отже, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з [PERSON] заборгованості на загальну суму 17 501 грн.43 коп. З урахуванням викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 530, 533, 536, 549-552, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, та

Outcome: dismissed