Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач\~[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, а саме зобовязання відповідача публічно вибачитись за приниження та оголошення відомостей, які не відповідають дійсності, стягнення з відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн та судових витрат по справі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач [PERSON] посилався на те, що 02.10.2014 року з 11.00 години до 13.00 годин в с.Шевченкове, Новобузького району Миколаївської області, на території мехзагону ПОСП «Красна Баштанка», директором якого він є, відбулася зустріч кандидата в народні депутати [PERSON] із жителями даного села, на якій були присутні близько 60-80 осіб. Під час запитань до кандидата в депутати, відповідач по справі [PERSON], публічно звинуватив позивача [PERSON] у протиправних діях, зокрема, проголосивши дослівно, що « Ви обікрали село». Позивач зазначав, що він жодного разу за весь час перебування на державних посадах не перевищував наданих йому повноважень та не зловживав своїм службовим становищем. Вважав, що відповідач [PERSON] поширивши зазначену вище недостовірну інформацію, тим самим порушив його честь, гідність та ділову репутацію як людини, так і керівника підприємства. Позивач [PERSON] в судове засідання жодного разу не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки до суду не повідомив. Його інтереси в судовому засіданні представляв [PERSON] Представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 04.06.2015 року позовні вимоги не визнав, просив їх залишити без задоволення. В судове засідання 28.07.2015 року відповідач [PERSON] не зявився, оскільки на даний час 06.06.2015 року він призваний на військову службу під час мобілізації, що підтверджується наявною в матеріалах справи фотокопією повістки Новобузького РВК Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив їх залишити без задоволення. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, дійсно 02.10.2014 року в с.Шевченкове, Новобузького району, Миколаївської області відбулася зустріч кандидата в народні депутати [PERSON] із мешканцями даного села. На цій зустрічі окрім самого кандидата в народні депутати, були присутні і позивач [PERSON], як керівник підприємства ПОСП «Красна Баштанка», і працівники даного підприємства, і жителі с.Шевченкове, в тому числі і відповідач по справі [PERSON] Після виступу кандидата в народні депутати [PERSON] присутнім на зустрічі було запропоновано задати йому запитання, якщо такі маються. В цей час відповідач по справі [PERSON], звернувшись до позивача, сказав « Ви обікрали село». Відповідач в судовому засіданні не заперечував того, що він дійсно говорив такі слова, але при цьому він звертався до позивача [PERSON] не як до фізичної особи. Оскільки на зібранні були присутні і голова Шевченківської сільської ради Новобузького району, кандидат у народні депутати, а позивач по справі є депутатом Миколаївської обласної ради, і сама зустріч була присвячена виборам народних депутатів України, то свої слова « Ви обікрали село» він адресував, йому як представнику влади, виражаючи при цьому своє негативне ставлення до тієї скрутної ситуації, в якій наразі перебуває село в якому він проживає. На даний час в селі Шевченкове, Новобузького району, Миколаївської області, відсутнє водопостачання та газифікація, колгосп, який працював в селі Шевченково за радянських часів, також припинив своє існування, а тому у занепаді села відповідач по справі звинувачує владу, до представників якої в особі позивача по справі, він і звернувся із словами «Ви обікрали село». Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтвердили, що відповідач [PERSON] дійсно був присутній на зустрічі із кандидатом в народні депутати [PERSON] в с.Шевченкове, Новобузького району, Миколаївської області, під час якої звернувся до позивача [PERSON] із звинуваченням, що він «обікрав село». Свідки суду пояснили, що вони сприйняли такі слова, як адресовані особисто позивачу [PERSON] Однак суд критично ставиться до таких пояснень свідків, оскільки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON], [PERSON] , [PERSON], є працівниками підприємства ПОСП «Красна Баштанка», та перебувають під безпосереднім керівництвом позивача по справі. А свідок [PERSON], є директором Червонобаштанської школи, меценатом якої є позивач по справі, а саме неодноразово надавав матеріальну та спонсорську допомогу школі, і продовжує матеріально її підтримувати, на підтвердження чого надав суду письмові докази. Окрім того, в показаннях свідків, повне співпадіння є лише в частині того, що відповідач [PERSON] зі словами «Ви обікрали село» звернувся саме до позивача особисто, як фізичної особи. Також, свідки пояснили, що [PERSON], при зверненні до позивача [PERSON], будь-яких конкретних фактів не вказував, а лише сказав «Ви обікрали село». А в іншому, показання свідків дещо відрізнялись, а саме: Свідок [PERSON] , суду пояснив, що після виступу кандидата в народні депутати [PERSON], йому запитання ніхто не ставив, оскільки всі були вже втомлені. Єдиним хто виступив, це був відповідач по справі. Однак, наступні свідки пояснили, що відповідач [PERSON] дійсно, свою претензію висловив першим, однак запитання до представників влади, та особисто до [PERSON] все ж таки надходили від інших учасників зустрічі. Свідок [PERSON], пояснила, що після претензії відповідача [PERSON] позивач [PERSON] вислухав його і нічого йому не відповів. В той час як, свідок [PERSON] пояснила, що позивач по справі все ж таки відреагував на звинувачення відповідача, і між ними виникла невеличка суперечка. А свідок [PERSON] , пояснила, що позивач по справі [PERSON] вимагав від відповідача пояснень, та почав говорити, що буде звертатися до суду із позовом, оскільки відповідач його обмовляє. Свідок [PERSON], суду пояснила, що відповідач [PERSON] звертався до позивача як до депутата обласної ради, оскільки так і сказав « У мене звернення до [PERSON]М, як до депутата» Відповідно до\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку,\~\~встановленому цим\~\~Кодексом,\~\~звернутися до\~\~суду за захистом\~\~своїх\~\~порушених,\~\~невизнаних\~\~або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.\~10\~\~і частиною 1 ст.\~60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~\~ЦПК України, а суд згідно п. 1\~\~ст.11\~\~ ЦПК України\~\~розглядає цивільну справу в межах\~\~заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 212\~\~ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Конституція України\~визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28). Разом із цим\~Конституцією України\~гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.\~\~\~\~ Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної, цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушення чи злочинам, для охорони здоров"я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до\~ст.277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Разом з тим, за змістом зазначеного законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб, і не порушуючи їх прав. Статтею 302 ЦК України\~встановлено, що особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Як вказано у роз'ясненнях Пленуму Верховного Суду України, викладених в абзацах 3 - 5 п. 19\~постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до\~ст. 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Таким чином, вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно зі ст. 471\~Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Стаття 9 Конституції України\~передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною законодавства України. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передувати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадку, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. Цивільно-правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх поглядів та переконань, закріплених в\~ст. 34 Конституції України. А необхідність обмежувати вираження думок є менш гострою стосовно публічних осіб. Аналізуючи слова відповідача [PERSON] на зібранні, суд приходить до висновку про те, що він дає свою оцінку роботи влади, не конкретизуючи бувшої, чи нині діючої, критично сформулювавши свою думку щодо наслідків цієї роботи, яка представляє громадський інтерес. При цьому,відповідач критично висловлюється на адресу публічної особи діючого депутата Миколаївської обласної ради, який досить тривалий час крім того займав посаду голови Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області ( з 17.01.2011 року до 06.03.2014 року), яка є публічною особою і межі її критики є значно ширшими. Таким чином, висловлення відповідача по справі є наслідком протестних подій, які відбувалися в суспільстві протягом з листопада 2013 року по лютий 2014 року на Майдані Незалежності у м. Києві . Висловлювання відповідача [PERSON] щодо позивача, як посадової особи не містять конкретних звинувачень у вчиненні індивідуально-визначених кримінально-караних чи інших протиправних дій, що по своїй суті є фактично критикою політики попередньої влади та відповідача, який на той час займав відповідну посаду. Вільне вираження поглядів, передавання почуттів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через ідеї, висловлені іншими людьми. Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, вони, як і думки, переконання судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту. Оскільки, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет відповідності їх дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Відповідно до\~Постанови 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно ч.2 ст.30\~ЗУ "Про інформацію", якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Зазначених ознак висловлення " Ви обікрали село", не містить. Надані позивачем письмові докази суд приймає до уваги, як такі, що позитивно характеризують позивача по справі як керівника приватного підприємства, особу, яка підтримує населення села Шевченкове, Новобузького району, Миколаївської області шляхом надання матеріальної допомоги студентам, працівникам підприємства, школи. Окрім того, гарантіями захисту наділено і право людини вільно поширювати інформацію про іншу особу,\~\~за виключенням випадків обмеження цього права, визначених статтею п. 2 ч. 1\~ст. 302 ЦК України\~та\~\~п. 2 ст. 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини ( далі - Конвенція) \~\~\~\~\~\~\~\~\~Зазначена норма Конвенції зокрема встановлює, що обмеження свободи слова\~\~є легітимними, коли\~\~це покликано необхідністю захисту репутації або прав інших осіб. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В той же час, відповідно до тлумачень зазначеної норми Конвенції Європейським судом, межі припустимої критики особи, яка добровільно презентує себе як публічну, мають бути більш широкими, аніж приватної особи, оскільки публічна особа неминуче та свідомо виставляє себе,\~\~свої вчинки і слова на прискіпливий розгляд як журналіста так і широкої громадськості (рішення\~\~Євросуду у\~\~справі «Лінгенс проти Австрії» 1986 р.) \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~При цьому, Євросуд зазначив, що вимоги плюралізму у демократичному суспільстві обумовлюють здійснення свободи слова не лише\~\~у\~\~формах і за змістом, які не є нейтральними, необразливими, а і в таких, які викликають почуття образи, обурення або занепокоєння. \~В справі «[PERSON] і\~\~Гійзельс проти Бельгії» (1997 р.)\~\~Евросуд, крім того, зауважив, що ст. 10 Конвенції захищає не тільки висловлені повідомлення та думки, а й форму їх вираження. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1\~ст. 11 ЦПК України). У позовній заяві [PERSON] ставить питання про захист його честі, гідності та ділової репутації, просить стягнути із відповідача на його користь моральну шкоду, пов'язуючи її із поширенням [PERSON] недостовірної інформації під час зборів 02.10.2014 року. Згідно з п. 26\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до\~ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу ч. 1\~ст. 34 Конституції України\~кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов'язувати відповідача\~\~спростувати\~\~інформацію у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях\~16,\~277 ЦК України. Однак, позовна заява не містить вимоги про визнання такими, що не відповідають дійсності та порушують ділову репутацію певні відомості, які були поширені відповідачем. Також, [PERSON] не ставить вимоги про спростування інформації щодо порушення його права на повагу до ділової репутації. За відсутності у позовній заяві вище вказаних вимог, не може бути самостійно задоволена вимога про відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна, як стверджує позивач саме у зв'язку із порушенням права на честь, гідність та ділову репутацію. Таким чином з підстав наведених вище позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. В силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку з прийняттям судом рішення про відмову у задоволені цього позову, судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору, слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed