Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 06.05.2011 року відповідно до укладеного договору б/н відповідач отримав кредит у розмірі 3900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ pages/70/, складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач в порушення норм закону та умов договору зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. Заборгованість відповідача станом на 31.03.2018 року за кредитними договором б/н від 06.05.2011 року складає 30673,27 грн., з яких: 3794,78 грн. - заборгованість за кредитом; 21462,17 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3479,50 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1436,82 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 06 травня 2011 року у сумі 30673,27 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. У судове засідання представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Гаренко Н.В., яка діє на підставі довіреності, не з`явилась, у позовній заяві зазначила про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач повторно не з`явився у судове засідання, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином (а.с.113, 134, 153-154, 157-158). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позов не надав, а тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України. 02 липня 2019 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 травня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір б/н, згідно умов якого відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 3900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки ( а.с. 7). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про шлюб № 00021444000 від 14 листопада 2018 року вбачається, що відповідач після реєстрації шлюбу 31 травня 2017 року змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 117-118). Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Із матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору відповідач надав згоду на те, що заява разом Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Дану згоду відповідач особисто засвідчив своїм підписом, що є доказом того, що сторони погодилися з умовами договору (а.с. 7 зворот, 8). Згідно заяви позичальника від 06 травня 2011 року відповідач був ознайомлений та згодний з умовами кредитування, про що свідчить його підпис на вказаній заяві та на довідці про умови кредитування з використання кредитки (а.с.8). З розрахунку заборгованості за вищевказаним договором вбачається, що відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує і станом на 31.03.2018 року заборгованість за кредитним договором б/н від 06.05.2011 року складає 30673,27 грн., з яких: 3794,78 грн. - заборгованість за кредитом; 21462,17 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3479,50 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1436,82 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установ (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Щодо нарахування позивачем та стягнення процентів, то суд приходить до наступного. Позивачем надано суду довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, згідно якої строк дії кредитної картки - січень 2015 року (а.с.57). У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9510/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З урахуванням викладеного, суд вважає, оскільки зі спливом строку кредитування, як зазначалося вище строк дії картки 31.01.2015 року (а.с.57), припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 01 лютого 2015 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами, тому вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 лютого 2015 року по 31 березня 2018 року не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог) та беручи до уваги визначені банком періоди та суми простроченої заборгованості, розмір відсоткової ставки 30% та надану формулу розрахунку, розмір процентів за користування кредитом, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам за період з 06 травня 2011 року по 31 січня 2015 року в сумі 4696,76 грн. Щодо позовних вимог про стягнення штрафу та пені, то суд приходить до наступного. У п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Отже, мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов`язаннями накладається відповідно до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» з 14 квітня 2014 року і застосовується до боргових сум заборгованості за кредитним договором, які виникли після 14 квітня 2014 року. Відповідно до Розпорядження КМУ від 02 грудня 2015 р. № 1275-р, с. Гончарівка Сватівського району Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач зареєстрований у с. Гончарівка Сватівського району Луганської області, а тому він є суб`єктом Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року, відносно якого, відповідно до ст. 2 вищезазначеного Закону, встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань. Аналізуючи викладене, а також враховуючи те, що станом на час розгляду справи відсутній Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції, також положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є чинними, то суд доходить висновку, що пеня та/або штраф за період з 14 квітня 2014 року по 31 березня 2018 року, які були нараховані на суму заборгованості за кредитним договором, стягненню не підлягають. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за пенею та комісією, то суд вважає, що відповідно до наданого розрахунку суму пені слід стягнути станом на 13.04.2014 року у розмірі 1101,21 грн. (1079,50 грн. (нарахована пеня станом на 01.04.2014 року) + 21,71 грн. (пеня за 13 днів, тобто з 01.04.2015 року по 13.04.2015 року, виходячи із розміру нарахованої пені за квітень - 50 грн.) ( а.с.5 зворот). Таким чином, не підлягають стягненню з відповідача фіксована і процентна суми штрафу, оскільки позивачем не було надано відомостей щодо дати нарахування фіксованої суми штрафу в розмірі 500 грн. та процентної суми штрафу в розмірі 1436,82 грн. та відповідно розрахунку, наданого банком, вказані суми штрафу були нараховані відповідачу на суму заборгованості станом на 31 березня 2018 року, тобто в період проведення антитерористичної операції. Таким, чином, враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання у встановлені договором строки не виконував, у зв`язку з чим має борг по кредитному договору, то суд вважає за необхідне стягнути з нього заборгованість за договором у сумі 9592,75 грн., яка складається з таких сум: 3794,78 грн. - заборгованість за кредитом; 4696,76 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом до 31.01.2015 року; 1101,21 грн.- заборгованість за пенею та комісією станом на 13.04.2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п.36 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір(наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № PROM8ВJ54X від 18 травня 2018 року про сплату судового збору загальною сумою 1762 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено на 31,27% (9592,75 грн. від 30673,27 грн. складає 31,27 %), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, яка становить 550,98 грн. ( 1762 грн. х 31,27 % :100). На підставі викладеного,

Outcome: partial