Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

покликаючись на заподіяння йому незаконними діями відповідача [PERSON] як [PERSON] міського голови матеріальної шкоди, директор позивача [PERSON] у поданій до суду 25 травня 2017 року позовній заяві просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь шкоду, заподіяну злочином, в сумі 145 360 грн. 80 коп. Учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду не з"явився, представник ради не з"явилася після надання пояснень, казначейство надіслало письмові заперечення проти позову. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність. Представник позивача [PERSON] стверджує, що господарський суд відмовив їм у позові, тому у позивача залишилося порушене право. Представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов повністю і по аналогічних мотивах. По суті спору стверджує, що особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Представник відповідача [PERSON] міської ради Львівської області просить відмовити у позові і стверджує, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Представник відповідача управління Державної казначейської служби України у [PERSON] районі Львівській області у своїх поясненнях вважає, що зобов"язання, взяті на себе розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, не вважаються бюджетними зобов"язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Суд, заслухавши їх пояснення, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.214 ЦПК України зобовязують суд під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього Кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Як встановлено судом, між ПП «Модена» та [PERSON] міською радою Львівської області в особі міського голови [PERSON] укладено договори підряду на виконання капітальних ремонтів покрівель житлових будинків у м.Золочів Львівської області: від 2 серпня 2010 року - по вул.Мазепи, 1а на суму 21 400 грн; від 2 серпня 2010 року - по вул.Січових Стрільців, 26 в на суму 22 135 грн; від 6 серпня 2010 року - по вул.Крилова, 29 на суму 65 708 грн. Виконання позивачем вказаних підрядних робіт підтверджується підписаними [PERSON] і скріплені печатками 3 листопада 2010 року довідками форми КБ-3 та актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в. Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 12 березня 2014 року кримінальне провадження за ч.1 ст.365 КК України, внесене до ЄРДР за №42013150210000011 від 13 березня 2013 року, відносно [PERSON] закрите у зв"язку з набранням чинності законом, яким скасовано кримінальну відповідальність за вчинене ним діяння. Згідно ст.124 Конституції України та ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Під такими способами розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Разом з тим особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. П.3 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз"яснює, що суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору (однією зі сторін у сторін є, як правило, фізична особа). Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших-правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів спрямованих на запобігання правопорушенням. Згідно ч.1 ст.2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами: підприємств та організацій, господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Відповідно до ч.1 ст.12 ГПК України, господарським судам підвідомчі в тому числі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна та з інших підстав. Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є стягнення майнової шкоди, завданої невиконанням договорів підряду капітальних ремонтів покрівель, укладених між ПП «Модена» та [PERSON] міською радою Львівської області в особі міського голови [PERSON] Таким чином, з урахуванням наведеного вбачається, що позов, з яким ПП «Модена» звернулось до суду, по суті спору підлягає розгляду в порядку господарського, а не цивільного судочинства. Згідно ч.1 ст.29 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Відповідно до ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Як вбачається зі змісту ст.ст.33, 36, 119 ЦПК України, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов'язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст.33 ЦПК України, оскільки суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. Якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів. Доступ до правосуддя в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК. Суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою. Суд сприяв всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, перевіряв, чи є відповідач стороною у правовідносинах з позивачем, з приводу яких виник спір, чи може [PERSON] бути відповідачем у справі. Суд з'ясував, що відповідач у вказаний період був міським головою, встановив, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Суд врахував, що позов пред»явлено до міського голови як до посадової особи про стягнення шкоди, завданої його бездіяльністю як посадової особи. Разом з тим п.10-1 Постанови Пленуму ВСУ України № 4 від 31 березня 1995 року зазначено, що у позовах про відшкодування шкоди, завданої незаконною бездіяльністю посадової особи органу місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень, вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи такого органу, який і повинен виступати відповідачем у справі. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, [PERSON] не є належним відповідачем у справі, та позивач категорично відмовився від заміни неналежного відповідача відповідно до вимог ч.1 ст.33 ЦПК України. На підставі ст.88 ЦПК України понесені позивачем витрати залишаються на ньому у зв"язку з відмовою у задоволенні позову. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed