Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON], яким просив стягнути з неї заборгованість за кредитним договором №DN81AR03110113 від 30 серпня 2007 року у розмірі 55898 гривень 83 копійки, з яких: 17336 гривень 95 копійок - заборгованість за кредитом; 17057 гривень 06 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3282 гривні 63 копійки - заборгованість по комісії; 18222 гривні 19 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також понесені судові витрати. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 05 травня 2015 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 15 квітня 2015 року та 07 травня 2015 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) занесена до журналу судового засідання. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У позові, представник позивача вказував на те, що між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом надання кредиту. А відповідач свої зобов`язання по його поверненню, сплаті процентів та комісій у строки, встановлені договором не виконав. Тому у банка виникло право вимоги сплати цих платежів з відповідача. А оскільки договором передбачено також і право банка на нарахування та стягнення пені за невиконання грошових зобов'язань, банк користуючись своїм правом просить стягнути і її. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Тридцятого серпня 2007 року, [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) та закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (код ЄДРПОУ: 14360570) уклали кредитний договір №DN81AR03110113 від 30 серпня 2007 року (а.с.10,13,14,6-8). За вказаним договором, банк взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у сумі 68650 гривень 60 копійок, строком з 30 серпня 2007 року по 29 серпня 2014 року включно, на наступні цілі: 46300 гривень на купівлю автомобіля; 34 гривні для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; 463 гривні для сплати страхових платежів за договором страхування ТЗ №DN81AR03110113 від 30 серпня 2007 року, договором особистого страхування№DN81AR03110113 від 30 серпня 2007 року; 3704 гривні для сплати винагороди за надання фінансового інструменту; 18149 гривень 60 копійок для сплати страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених пунктом 2.1.3.,2.2.7. даного договору, а [PERSON] взяла на себе зобов`язання у строки, встановлені цим договором, повернути кредит, сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 0,75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (3% на місяць від суми непогашеної в строк заборгованості - при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1., 2.2.4., 2.3.3. цього договору), а також комісійні винагороди (комісії) у вигляді щомісячної винагороди у розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту шляхом сплати кожного місяця, з 24 по 28 число кожного місяця, платежу у розмірі 1068 гривень 23 копійки (а.с.6-8). Взяті на себе зобов`язання щодо надання кредиту банк виконав у повному обсязі (а.с.9,41-42). Сімнадцятого липня 2009 року, у зв'язку із зміною типу та найменування, публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК", як правонаступник закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", отримало нове свідоцтво про державну реєстрацію (а.с.11,13,14). А 30 січня 2015 року, публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], яким просив стягнути з неї заборгованість, що виникла за кредитним договором №DN81AR03110113 від від 30 серпня 2007 року, станом на 11 листопада 2014 року, у розмірі 55898 гривень 83 копійки, через невиконання нею взятих на себе зобов`язань (а.с.2-3). Із встановлених обставин вбачається, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту, сплати процентів за його користування, комісії та неустойки. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов'язання можуть виникати з договорів, які стають обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. А користуючись положеннями статті 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Із встановлених судом обставин вбачається, що позивач та відповідач 30 серпня 2007 року уклали кредитний договір. За яким, банк взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у сумі 68650 гривень 60 копійок, строком з 30 серпня 2007 року по 29 серпня 2014 року включно, на наступні цілі: 46300 гривень на купівлю автомобіля; 34 гривні для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; 463 гривні для сплати страхових платежів за договором страхування ТЗ №DN81AR03110113 від 30 серпня 2007 року, договором особистого страхування№DN81AR03110113 від 30 серпня 2007 року; 3704 гривні для сплати винагороди за надання фінансового інструменту; 18149 гривень 60 копійок для сплати страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених пунктом 2.1.3.,2.2.7. даного договору (а.с.6-8). І свої зобов`язання банк виконав у повному обсязі (а.с.9,41-42). Перевіряючи виконання зобов`язання відповідачем суд виходить з наступного: З огляду на положення частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач та відповідач, як сторони кредитного договору встановили, що кредит надається позивачем строком з 30 серпня 2007 року по 29 серпня 2014 року включно, при цьому [PERSON] взяла на себе зобов`язання у строки, встановлені цим договором, повернути кредит, сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 0,75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (3% на місяць від суми непогашеної в строк заборгованості - при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1., 2.2.4., 2.3.3. цього договору), а також комісійні винагороди (комісії) у вигляді щомісячної винагороди у розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту шляхом сплати кожного місяця, з 24 по 28 число кожного місяця, платежу у розмірі 1068 гривень 23 копійки (а.с.6-8). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110113 від 30 серпня 2007 року (а.с.4-5) та виписки по її рахунку (а.с.43-47), відповідач, як позичальник, взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав. У зв'язку з чим, у неї утворилась заборгованість, яка станом на 11 листопада 2014 року складається з: 17336 гривень 95 копійок - заборгованість за кредитом; 17057 гривень 06 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3282 гривні 63 копійки - заборгованість по комісії. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання у вигляді повернення кредиту, сплати процентів та комісії на підставі кредитного договору, а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту, сплати процентів та комісії у вказаному вище розмірі. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення з неї наступної заборгованості: 17336 гривень 95 копійок - заборгованість за кредитом; 17057 гривень 06 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3282 гривні 63 копійки - заборгованість по комісії, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною другою статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, позивач та відповідач у кредитному договорі встановили, що у випадку порушення позичальником зобов`язання із сплати кредиту чи процентів, чи комісії у вигляді щомісячної винагороди, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні (а.с.6-8). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110113 від 30 серпня 2007 року (а.с.6-8) та виписки по рахунку відповідача (а.с.43-47), належним чином свої зобов`язання вона не виконала, у тому числі допустила прострочки платежів. У зв'язку з чим, банк використав своє право на нарахування пені та заявив на підставі умов договору до стягнення 18222 гривні 19 копійок у вигляді пені. Перевіряючи наявність підстав для присудження на користь банку вказаних грошових коштів у вигляді пені, суд виходить з наступного. Відповідно до положень частини 1 статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30 жовтня 2014 року (яке не є скасованим), місто Рубіжне Луганської області входить у вказаний перелік. А відповідач, починаючи з 13 липня 2007 року має у цьому місті зареєстроване місце проживання. Тому, суд вважає що присудженню на користь позивача підлягає тільки та пеня, яка виникла за період до 14 квітня 2014 року, і за розрахунками позивача станом на 14 червня 2012 року вона складає: 2720 гривень 76 копійок, а у стягненні решти пені слід відмовити. При цьому суд констатує, що застосування пені у більшому розмірі (зокрема, за період прострочки платежів з 14 червня 2012 року по 13 квітня 2014 року) у суду не має підстав, оскільки позивачем не надано розміру та розрахунку пені за цей період, а суд, з огляду на положення частини 2 статті 10 (принцип змагальності) та частини 1 статті 11 (принцип диспозитивності) ЦПК України, не має право з власної ініціативи здійснювати означені розрахунки, у таких випадках. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у розмірі 40397 гривень 40 копійок, з яких: 17336 (сімнадцять тисяч триста тридцять шість) гривень 95 (дев'яносто п'ять) копійок - заборгованість за кредитом; 17057 (сімнадцять тисяч п'ятдесят сім) гривень 06 (шість) копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3282 (три тисячі двісті вісімдесят дві) гривні 63 (шістдесят три) копійки - заборгованість по комісії; 2720 (дві тисячі сімсот двадцять) гривень 76 (сімдесят шість) копійок - пеня. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 558 гривень 99 копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.15), а позов підлягає задоволенню на суму 40397 гривень 40 копійок, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 403 гривні 98 копійок. Отже,

Outcome: partial