Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання дитини, а саме: [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Посилається на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 08 травня 2013 році та від якого у них народилась одна дитина, яка проживає разом з нею. Після розірвання шлюбу відповідач покинув сім"ю, вихованням дитини не займається, ніякої матеріальної допомоги на його утримання не надає, а тому просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити, пояснила, що дитина та вона є здорові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, однак подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, з позовними вимогами позивачки не згідний, так як він приймає участь як у вихованні сина так і по мірі можливості надає і матеріальну допомогу, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, що стверджується випискою із рішення Свалявського районного суду від 08.05.2013 року (справа №306/1167/13-ц). Від даного шлюбу у сторін народилася одна дитина, а саме: син [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тверження відповідача про надання ним матеріальної допомоги на утримання дитини суд до уваги не бере, оскільки доказів цього такий суду не надав. Дані правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема статті 180, згідно якої батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 141, 181 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини і зобов'язані утримувати дитину до повноліття. У роз'ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст. 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Статтею 183 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Будь-яких доказів про стан здоров'я, матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність інших обставин, що мають значення, позивачка суду не надала. Враховуючи те, що обов"язок утримувати дітей є рівною мірою обов"язком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial