Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] 04.02.2016 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до Державної Казначейської служби України , третя особа по справі без самостійних вимог Прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності і незаконного утримання під вартою. Просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь 2000000 гривень за рахунок коштів Державного бюджету з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Позовні вимоги вмотивовано тим, що 31.07.2009 року позивача [PERSON] було затримано працівниками Дзержинського РВ КМУ в порядку ст. 115 КПК України (в редікції 1960 року). Підставою для затримання працівники міліції вказали , що позивач [PERSON] 31.07.2009 року в 2 години 55 хвилин підпалив автомобіть марки [PERSON] , який належав гр. [PERSON] Вказаний кримінальний злочин позивач [PERSON] не вчиняв , так як він є законослухняним громадянином. Не зважаючи на це позивача всеж забрали до відділку міліції де катували, принижували та піддвавали психологічному тиску, від чого як стверджує позивач він написав все що йому говорили, та що він скоїв цей злочин, хоч до нього не був причетний. Отже без доказів та жодних підстав [PERSON] затримують в порядку 115 КПК України. Позивач вказує, що з дня затримання 31.07.2009 року по 10.08.2009 року поки він знаходився під вартою його постійно катували та залякували, він був ладний зробити все , що йому говорять тільки б припинилися знущання та катування. 10.08.2009 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу позивачеві [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. А потім ухвалою цього ж суду 06.11.2009 року [PERSON] продовжено сторок тримання під вартою до 30.11.2009 року. Весь цей час проводилися слідчі дії, які тільки доказували невинуватість [PERSON] у злочині за яким його обвинувачено та взято під варту , а саме ч. 2 ст. 194 КК України. Проводилися експертизи, які підтверджували , що позивач не приймав участі в підпалі машини, так як на його руках, взутті , одязі, та інших речах не було слідів бензину, чи іншої запальної речовини. Але це не приймалося до уваги. Позивач став боротися за своє право , почав оскаржувати ухвали та рішення прийняті під час слідства, почав давати справжні показання, що він не причетний до злочину. Весь цей час позивач знаходився під вартою, втратив повагу оточуючих, друзів, знайомих, рідних, прервав всі раніше важливі зв»язки в суспільстві, від нього відвернулося все його звичне оточення , повністю змінилося життя. Він постійно страждав морально, психолонічно та фізично. Все що з ним відбувалося пригнічувало його, порушувало його конституційні права, принижувало його честь та гідність, ділову репутацію як чесного громадянина. Кримінальна справа заведена на позивача [PERSON] направлялася до суду та поверталася прокурору на доопрацювання, весь цей час запобіжний захід позивачеві не змінювався. І тільки ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.11.2009 року апеляційна скарга захисника [PERSON] в інтересах обвинуваченого [PERSON] на постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06.11.2009 року задоволена, постанова Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06.11.2009 року скасована. Позивачеві обрано запобіжний захід підписка про невиїзд. Додатковим розслідуванням ніяких доказів вини позивача не знайдено. 27.02.2012 року справу повторно повернуто прокурору. 05.03.2012 року справа прокурором повернута для проведення додаткового розслідування, але вже ніякі розслідування та слідчі дії з позивачем не проводилися . Він розпочав звертатися в усі інстанції за захистом свого порушенго конституційного права. В грудні 2015 року позивачеві [PERSON] стало відомо, що кримінальна справа 22.10.2015 року відносно нього закрита і він визнаний невинуватим у вчиненні злочинів, в зв"язку з тим, що в його діях відсутній склад злочину. 18.12.2015 року захиснику позивача було видано постанову про закриття кримінальної справи стосовно позивача [PERSON] Страждання позивача проявилися у сильних душевних переживаннях та муках, занепокоєнні, соромі, страху, приниженні, нервуванні, коли позивач вийшов із місць позбавлення волі у нього була глибока депресія, після всіх цих подій позивач постійно лікується та вживає лікарські засоби для зниження тиску, заспокійливі, антидепресанти. Позивач став жертвою непрофесійності державних органів. За завдану йому моральну шкоду позивач просить стягнути на його користь з державного бюджету України шляхом списання коштів з казначейства України в розмірі 2\~000\~000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] на позовних вимогах наполягав з підстав викладений у позовній заяві, просив задовольнити його позов у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, обґрунтовуючи обставинами викладеними в позовній заяві. Представник відповідача Державної Казначейської служби України [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що позивачем не зазначено чим і як саме йому завдано моральну шкоду казначейством, а також вказала, що казначейство це юридична особа, а не держава яка має сплачувати шкоду. З наданих суду заперечень вбачається, що Державна казначейська служба України не уособлює собою державу Україна, а її рахунки не уособлюють собою Державний бюджет України, відповідати за дії чи бездіяльність державних органів не входить до повноважень органів Державної казначейської служби. Моральна шкода нічим не підтверджена та відсутній її розрахунок. А тому у задоволенні позову просила відмовити. Представник третьої особи Прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково , посилаючись на те, що розмір відшкодування позивачем значно завищено. Вважає, що розмір моральної шкоди має бути співмірним завданим стражданням та відповідати вимогам чинного законодавства, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, в судовому засіданні встановлено, що 31.07.2009 року позивача [PERSON] було затримано працівниками Дзержинського РВ КМУ в порядку ст. 115 КПК України (в редікції 1960 року). Підставою для затримання працівники міліції вказали , що позивач [PERSON] 31.07.2009 року в 2 години 55 хвилин підпалив автомобіть марки [PERSON] , який належав гр. [PERSON] 31.07.2009 року [PERSON] затримують в порядку 115 КПК України. 10.08.2009 року постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу позивачеві [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. А потім ухвалою цього ж суду 06.11.2009 року [PERSON] продовжено сторок тримання під вартою до 30.11.2009 року. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.11.2009 року постанова Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06.11.2009 року скасована. Позивачеві обрано 09 12 2009 року запобіжний захід підписку про не виїзд. 24 02 2012 року закінчено досудове розслідування , слідчим Коптєвою Л.І. винесено постанову про закриття кримінальної справи № 51091538 у зв"язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину та скасовано запобіжний захід - підписку про невиїзд ( л.с. 6-8 - копії постанов, л.с. 27-30 - заперечення ). Доказів того, що копі. даної ухвали позивач отримав у 2012 році чи до грудня 2015 року відповідачем та третьою особою не надані. 14.12.2015 року захиснику позивача адвокату [PERSON] було видано постанову про закриття кримінальної справи стосовно позивача [PERSON] Страждання позивача проявилися у сильних душевних переживаннях та муках, занепокоєнні, соромі, страху, приниженні, нервуванні, перебуванні тривалий час під вартою . Відповідно до медичної довідки від 07 09 2009 року виданої начальником МЧ Криворізького СІЗО [PERSON] знаходився на лікуванні в медичній частині СІЗО з діагнозом: гіпертонічна хвороба вперше виявлена, гіпертонічний криз, порушення мозгового кровооббігу ( л.с 10 ). Отже, обставини порушення відносно позивача кримінальної справи, його перебування на підписці про невиїзд, затримання, тримання під вартою, притягнення до кримінальної відповідальності, направлення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування й закриття кримінальної справи підтверджується матеріалами справи та не підлягають доказуванню відповідно до ст. 61 ЦПК України. Таким чином, доказами наявними в матеріалах справи підтверджується, що позивач незаконно перебував під слідством з 31.07.2009 р. по 22.10.2012 р.; тримався під вартою з 3 10.08.2009 р. по 13.11.2009 р.; знаходився під підпискою про невиїзд з 13.11.2009 р. по 22.10.2012 р. Суд звертає увагу на те, що дійсно кримінальна справа закрита постановою від 22 10 2012 року, однак позивача про це не поставили до відому ( відповідач та третя особа не надано доказів вручення йому такої постанови слідчим) . [PERSON] до отримання його представником адвокатом [PERSON] копії постанови про закриття кримінальної справи ( грудено 2015 року ) вважав , що відносно нього діє запобіжний захід - підписка про не виїзд і весь цей час він був позбавлений можливості вільно пересуватися та виїзджати за межі області, країни, що суттєво порушувало його конституційне право на свободу пересувапння. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. ч. 1, 6ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно п. 2 ч. 2ст. 1167 ЦК України,моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» ( далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно - розшукових заходів. За ст.2 вищезазначеного Закону право на відшкодування шкоди виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону , право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Статтею 3 Закону передбачено, що у наведених у статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1)заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства,учасником якого був громадянин,та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, наяке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода . Відповідно до п. п. 3, 4 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»,затвердженого наказом Міністерства юстиції України,Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя ( ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону ). Відповідно до ст.4 Закону, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Статтею 13 Закону встановлено, що питання про відшкодування моральної шкодиза заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 січня 1378,00 грн., з 01 травня 1450,00 грн., з 01 грудня 1550,00 грн. Розмір відшкодування слід розраховувати,виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Таким чином, станом на час ухвалення судом рішення мінімальна заробітна плата становить 1450,00 грн. та за період часу перебування позивача під слідством 39 місяців її розмір становить 56550 грв. Така ж правова позиція викладена у постанові Верхового суду України №6-220цс15 від 02 грудня 2015 року. Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Крім того, в абз.2 п.14 Постанови судам роз"яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Таким чином, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен встановити розмір шкоди згідно з вимогами ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен обґрунтувати такий розмір шкоди, але з обов"язковим виконанням наведеної норми права. Слід зазначити позивачем у встановленому законом порядку було доведено завдання йому моральної шкоди, оскільки кримінальну справу за обвинуваченням позивача було закрито у зв"язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості [PERSON] в суді та вичерпано можливості їх отримання, тривалий час позивач перебував піфд вартою, був позбавлений права вільно пересуватися, він був ізольований від суспільства, тривалий час відносно нього було застосовано запобіжний захід - підписка про не виїзд, що порушувало його конституційне право вільно пересуватися, був обмежений у спілкуванні з родиною , можливістю спілкуватися із рідними, допомагати їм та підтримувати , в СІЗО у нього вперше виявлено гіпертонічна хвороба , тому суд вважає за необхідне збільшити розрахований судом розмір моральної шкоди .

Outcome: partial