Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Всеукраїнський [PERSON] (ПАТ [PERSON]) », в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ«ВіЕйБі Банк» [PERSON] звернувся до суду із позовом [PERSON] \~про\~\~\~ стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 16.03.2011 року року між Публічним акціонерним товариством Всеукраїнський [PERSON] (ПАТ [PERSON]) та відповідачем [PERSON] укладено Договір банківського обслуговування №BLаЖГА00019154 від 16.03.2011 року, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 19 000,00 грн., шляхом відкриття поточного рахунку №2625450010/040000056813 та встановлення відкличної не відновлювальної кредитної лінії, а останній зобовязувавсь повернути кредитні кошти та сплатити Банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції. За користування кредитними коштами було встановлено номінальна процентна ставка у розмірі 15% річних на поточні потреби терміном до 02.09.2014 року. Кредитом встановлюється комісія у розмірі 1,75 % від суми Кредиту. Позивач зазначив, що відповідачем порушуються умови Кредитного договору і не виконуються зобов`язання по своєчасному поверненню заборгованості за кредитом та сплаті відсотків за користування кредитом, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про належне виконання своїх зобов`язань, однак кредитні зобов`язання залишаються не виконаними. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 15.08.2015 року становить 28961,79 грн., і складається із: - прострочена до повернення сума Кредиту 1489,89 грн.,-прострочені проценти за користування Кредитом 105,48 грн., - прострочена комісія за управління Кредитом 5195,14 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення кредиту 23192,28 грн;-штраф за несвоєчасне погашення кредиту 0,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав через канцелярію клопотання в якому просить розглядати справу без його участі, проти заочного рішення суду не заперечує ( а.с.37,97). Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперчувала, подала письмові заперечення проти позову (а.с.45-50), вказувала, що після прохання відповідача закрити кредитну заборговінійсть їй було надано довідку про стан заборгованості від17.01.2012 року де було вказано про те, що станом на 17.01.2012 року основна заборгованість за кредитним договором складає 10911,24 грн. Прострочена заборгованість за тілом кредиту та відсотками відсутня. А тому вважала, що кредитній договір виконаний. Предстаник відповідача вказувала, що на неоднаразові дзвінки працівників банку при обрахунку забогованості була допущена помилка необхідно було ще доплатити суму заборгованості по вказаному кредитнму договору, у зв"язку із чим відповідачем в січні 2013 року було сплачено суму у розмірі 332,50 грн., в січні 2014 року 556,79 грн. Вказувала, що відповідач була впевнана, що проблеми із позивачем вирішені, але з червня 2015 року позивач знову почав телефонувати вимагаючи поверення боргу у сумі 28961,79 грн. Вказувала, що відповідачем починаючи із 2011 року всього було сплачено по кредиту 28800,53 грн., а тому вважає, що позивач свідомо надав їй неправдиву інформацію щодо сум, які вона зобов"язан була сплачувати, з метою у майбутньому заробити на штрафних санкціях. Представник відповідача не погодившись із основим позовом подала до суду зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнській [PERSON]», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», [PERSON] про визнання недійсними окремих частин договору,та відшкодування збитків посилаючись на те, що п.п.1.6 та 4.3 договору, п.4 та 9 Спеціальної частини договору, а також похідні від них умови договору, підлягають визнанню судом недійсними, оскільки вони не відповідають нормам чинного законодавства України та порушують права позивача за зустрічним позовом. Вказувала, що згідно п.1.6 договру за користування кредитом встановлюється шомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом, розмір якої визначається у п.4 Спеціальної частини договору, а саме 1,75% від суми кредиту, т.б. від 19000,00 грн., згідно розрахунку заборгованості у розмірі 332,50 грн. за кожен місяць користування кредитом. Вказана сума нараховувалась та стягувалась із позичальника за весь період до моменту виконання зобов"язання по поверенню отриманих кредитних коштів без врахування фактичного залишку заборгованості за розрахунковий період. Вказувала, що зазначений відсоток нараховувався не на суму залишку, а на початкову суму кредимту 19000,00 грн., тобто Банком стягувалась додаткова плата за управління кредитними коштами, які фактично не використовувались споживачем і вже були сплачені попередньо. Позивач за зустрічним позовм вказувала, що згідно п.3.6. постанови НБУ від 10.05.2007 року №168 передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь Банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справ, договору,облік заборгованості споживача,тощо),або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача,тощо) або що їх вчиняє [PERSON] або споживач з метою встановлення, зміни або припиненя правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомленя споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). А тому вважає, що оплатне надання послуги щодо надання кредитних ресурсів, не належить до предмету кредитного договору, і є незаконним та дискримінаційним по відношенню до позивача, та з посиланням на ст. 203,901 ЦК України вважає що п.1.6 договору та п.4 спеціальнї частини договору, а також похідні від них умови договру, суперечать Законодавству України, а саме положенням ст. 627, ст.1054 ЦК України, ч.2 ст. 1, ч.3 ст.53,ч.1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Також вказує, шо відповідач за зусрічним позовом стягуючи з позивача комісію за управління кредитом згідно п.1.6 договору та п.4 спеціальнї частини договору, виходячи ізп.3.6.постанови НБУ від 10.05.2007 року №168 , позивачем надмірно сплачено суму у розмірі 7085,75 грн, що у порядку ст.230 ЦК України підлягає сягненню з відповідача за зустрічним позовом, у якості матеріального збитку у подвійному розмірі 14171,50 грн. Суд заслухавши пояснення представника позивача за зустрічним позовом, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що основний позов пядлягає задоволенню частково, у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. виходячи із наступного. Судом встановлено, що 16.03.2011 року року між Публічним акціонерним товариством Всеукраїнський [PERSON] (ПАТ [PERSON]) та відповідачем [PERSON] укладено Договір банківського обслуговування №BLаЖГА00019154 від 16.03.2011 року, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 19 000,00 грн., шляхом відкриття поточного рахунку №2625450010/040000056813 та встановлення відкличної не відновлювальної кредитної лінії, а останній зобовязувавсь повернути кредитні кошти та сплатити Банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції. За користування кредитними коштами було встановлено номінальна процентна ставка у розмірі 15% річних на поточні потреби терміном до 02.09.2014 року. Кредитом встановлюється комісія у розмірі 1,75 % від суми Кредиту ( а.с.5-12). Судом встановлено, що загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 15.08.2015 року становить 28961,79 грн., і складається із: - прострочена до повернення сума Кредиту 489,89 грн.,-прострочені проценти за користування Кредитом 105,48 грн., - прострочена комісія за управління Кредитом 5195,14 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення кредиту 23192,28 грн;-штраф за несвоєчасне погашення кредиту 0,00 грн.( а.с.19-20). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають првові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що відповідачем за основним позовом не доведено належними та обгрунтованими доказами суду, про те що остання зверталася до позивача із заявою про розірвання або припинення дії вищевказаного Договору у зв"язку із достроковим поверненням кредитної заборгованості та надання позивачем довідки про відсутність заборгованості станом на 17.08.2012 року( а.с.52). А тому суд дійшов висновку, що згідно довідки (а.с.52) вказано, що станом на 17.08.2012 року основна заборгованість за договором складає 10911,24 грн,прострочена заборгованість за тілом кредиту та відсотками відсутня та дія договору не припнена, та не настав момент повного його виконання. Судом встановлено, що відповідач за основним позовом, яка вважала про припнення дії вказаного кредитного договору з часу внесення залишку суми за період з 17.09.2012 року по 16.10.2015 року (а.с.19) також, як сторона, яка досягла істотних умов договору із Всеукраїнський [PERSON] (ПАТ [PERSON]) », та на той час не ставила питання про визнання окремих дій договору недйсними, продовжувала вносити оплату - в січні 2013 року було сплачено суму у розмірі 332,50 грн., в січні 2014 року 556,79 грн. та в квітні 2014 року сплатила суму у розмірі 474,75 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою ( шрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності обствин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що позивачем за основним позовом на виконання умов Кредитного договору №BLаЖГА00019154 від 16.03.2011 року, грошові кошти у сумі 19 000,00 грн. зі сплатою 15% річних на поточні потреби терміном до 02.09.2014 року. Кредитом встановлюється комісія у розмірі 1,75 % від суми Кредиту. Згідно розрахунку заборгваності відповідачем взагалі сплачено станом на 15.08.2015 рокк тіло кредиту 18 531.11 грн, відсотки за користування кредитом 3494,56 грн., комісію банку у розмірі 6774,86 грн. Термін дії Договору складав до 02.09.2014 року до повного виконання зобов"язань за договором. Згідно п.1.4.Договору банківського обслуговування вказано, що моментом повного виконання боргових зобов"язань позичальником є день зарахування на відповідні рахунки Банку в повному обсязі суми кредиту, нарахованих процентів за користування ним, інших виплат, передбачених Договором та штрафних санкцій, які можуть бути застосовані до позичальника внаслідок невиконання або неналежного виконання ним умов Договору. Судом встановлено, що згідно розрахунку заборговансті, станом на день видачі довідки від 17.08.2012 року основна заборгованість складала 10911,24 грн, та було сплачено кредитну заборгованість всього станом на 15.08.2015 року тіло кредиту 18 531,11 грн, шо на 468,89 грн. менше ніж розмір основного зобов"язання, відсотків за користування кредитом 3494,56 грн., комісію банку у розмірі 6774,86 грн. А тому суд дійшов висновку, що станом на 17.08.2012 року основну заборгованість повністю погашено не було, а тому і не відбувся момент повного виконання боргових зобов"язань позичальником на день зарахування на відповідні рахунки Банку в повному обсязі суми кредиту, а томоу і наступили наслідки нарахування відсотків за користування кредитом, комісії банку та пені. Зважаючи на ті обставини, що розмір пені, який нарахований банком урозмірі 23 192,28 грн, значно первищує розмір збитків 5195,1 4грн., та за наявності обствин, які мають істотне значення, а саме внесення позичальником коштів за вказаним Договором у розмірі 28 820,00 грн, що значно перевищує суму кредиту, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 01 грн.00 коп. та дійшов висновку про часткове задовіолення основного позову у розмірі заборгованість за Договором банківського обслуговування №BLаЖГА00019154 від 16.03.2011 року у розмірі 489 (чотириста вісімдесят дев»ять) грн..48 коп. прострочена сума кредиту; 105 (сто п»ять) грн..48 коп. прострочені проценти за користування кредитом; 5195( п»ять тисяч сто дев»яносто п»ять) грн.. 14 коп. прострочена комісія за управління кредитом; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 01 грн. 00 коп. Всього на загальну суму: 5800 (п»ять тисяч вісімсот) грн.00 коп. Позивчем за зустрічним позовом у справі не надано належного та обгрунтованого доказу, щодо не досягнення з боку сторін Договору банківського обслуговування №BLаЖГА00019154 від 16.03.2011 року, в частині умов передбачених п.1.6 договору та п.4 спеціальнї частини договору, а також похідніх від них умов договору що суперечать Законодавству України, а саме положенням ст. 627, ст.1054 ЦК України, ч.2 ст. 1, ч.3 ст.53,ч.1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", оскільки позичальник погодилася саме на такі істотні умови та продовжувала їх виконувати до квітня 2014 року, про що не заперчував представник позивача за зустрічним позовом, при цьому яка мала не погашену заборгованість у розмірі 468,89 грн, всього на сумму боргу 5195,14 грн. та на суму якої позивачем були нараховані відсотки та комісія. Також не доведено належними та допустимими доказами позивачем , що надмірно сплачено суму у розмірі 7085,75 грн, що у порядку ст.230 ЦК України підлягає сягненню з відповідача за зустрічним позовом, у якості матеріального збитку у подвійному розмірі 14171,50 грн., оскільки такі твердження супереать наданим доказам сторнами у справі в їх сукупності, а тому зустрічний позов задоволеню не підлягає. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial