Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт», МТСБУ і з врахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог просив суд стягнути з відповідачів солідарно вартість робіт по відновленню пошкодженого транспортного засобу з врахуванням індексації в розмірі 12099,21 гривня, витрати на послуги по догляду за дитиною з врахуванням індексації в сумі 1426,97 гривень, витрати на проведення експертизи та підготовку документів для розгляду справи (за відправлення телеграм, копіювання документів, поліграфічні послуги, послуги нотаріуса, юридична консультація) з врахуванням індексу інфляції в розмірі 2222,71 гривня та судові витрати у справі в сумі 286,94 гривні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.11.2013 р. о 20 год. 25 хв. з вини [PERSON], який керував автомобілем «ЗАЗ Деу» дн. [NUMBER], по пр-ту 40-річчя Жовтня в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль [NUMBER]. Згідно з постановою Голосіївського районного суду м.Києва [PERSON] був визнаний винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди. При оформленні матеріалів дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] повідомив, що його цивільно-правова відповідальність застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» відповідно до Полісу серії АЕ № 687383. Позивач посилається на те, що в подальшому ним була отримана інформація, що зазначений страховий Поліс на ім»я [PERSON] не видавався, він є недійсним і Страхова компанія позбавлена ліцензії. З метою визначення розміру матеріального збитку він звернувся до оціночної компанії ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-стандарт» і відповідно до складеної оцінки за результатами огляду транспортного засобу розмір завданих збитків складає 14095,09 гривень. Оскільки СК «Лафорт» не вчинила жодних дій щодо відшкодування шкоди, позивачем були здійснені самостійно витрати по відновленню транспортного засобу на станції техобслуговування в розмірі 9152,19 гривень. Крім того, позивач посилається на те, що внаслідок неправомірних дій відповідачів йому була завдана моральна шкода, оскільки він повинен був тривалий час вирішувати питання щодо відшкодування шкоди, перебував у пригніченому стані, зазнав переживань з приводу пошкодження транспортного засобу. Моральну шкоду він оцінює в 3000 гривень. Крім того, як зазначає позивач ним були понесені витрати на здійснення поштових відправлень, копіювання документів, нотаріальні послуги, проведення оцінки, залучення сторонніх осіб для догляду за дитиною, на отримання юридичної консультації. З врахуванням викладеного, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно вартість матеріальних збитків, понесених на відновлення транспортного засобу, витрати, пов»язані з розглядом даної справи, витрати по залучення осіб по догляду за дитиною, та моральну шкоду. Зазначені збитки позивач просить стягнути з врахуванням встановленого індексу інфляції, посилаючись на порушення відповідачами грошових зобов»язань. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, та просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - МТСБУ в судове засідання не з»явились, надавши письмові заперечення проти заявлених позовних вимог. Представник відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» в судове засідання не з»явився, повідомлявся судом за місцезнаходженням юридичної особи. Судова повістка повернулась до суду за закінченням терміну її зберігання. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.11.2013 р. о 20 год. 25 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «ЗАЗ Деу» д.н. [NUMBER], знаходячись в м.Києві по пр-ту 40-річчя Жовтня, перед початком руху заднім ходом не переконався в безпеці свого маневру, внаслідок чого сталось зіткнення з автомобілем «ТАЙОТА» Д.Н. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 22.01.2014 р. [PERSON] було визнано винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди. В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, в даному випадку, наявність вини в діях [PERSON] не підлягає доказуванню. Власником транспортного засобу «Тайота» дн. [NUMBER] є позивач у справі. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з роз»ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що [PERSON] керував автомобілем на підставі нотаріально посвідченої довіреності на право керування транспортним засобом. Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов»язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. Згідно з ст.985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов»язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля « ЗАЗ Део» д.н. [NUMBER] була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» відповідно до Полісу № АЕ 687383. Позивач посилається на недійсність даного договору страхування, однак будь-яких належних доказів в розумінні ст.58 ЦПК України на підтвердження зазначених обставин не надає. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи. Згідно з ст.12 зазначеного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Матеріали справи не містять відомості про розмір франшизи за даним страховим полісом. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленомузаконодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, якийкерував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, складеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» за заявою позивача, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу «Тайота» д.н. [NUMBER] становить 14095 гривень 09 копійок. За проведення оцінки позивачем були сплачені кошти в розмірі 600 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією. Однак, розмір страхового відшкодування не може перевищувати реальних збитків на відновлення транспортного засобу, що відповідно до Акту виконаних робіт від 19.12.2013 р., складеного ФОП [PERSON], який не є платником податку на додану вартість, становлять 9152,19 гривень, які були витрачені позивачем для відновлення транспортного засобу. Згідно з ухвалою Господарського суду м.Києва від 18.11.2013 р. порушено провадження у справі про банкрутство ПрАТ «СК «Лафорт» . Відповідно до ст..2 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. В силу положень ст.20 зазначеного Закону у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов'язки за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов'язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов'язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Моторно (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст.41.1 Закону). Відповідно до ст.51.7 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика або визнання його неплатоспроможним (банкрутом) відповідно до закону страховик зобов'язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. При цьому такий страховик зобов'язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій з цього виду страхування. Як вбачається з письмових пояснень представника МТСБУ будь-які матеріали за укладеними ПрАТ «СК «Лафорт» договорами обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Страховою компанією не передавались. Правовідносини, пов»язані з провадженням про банкрутство юридичної особи регулюються спеціальними нормами чинного законодавства, а саме Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», які мають пріоритет щодо інших законодавчих актів. Відповідно до ст.23 зазначеного Закону Конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі. Аналізуючи зазначені вище норми чинного законодавства в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення суми страхового відшкодування з МТСБУ і вважає, що розмір збитків, завданих позивачу, внаслідок пошкодження транспортного засобу, який належить йому на праві власності, в сумі витраченій на відновлення автомобіля в розмірі 9152,19 гривень, повинні бути відшкодовані ПрАТ «СК «Лафорт». В даному випадку відсутня солідарна відповідальність відповідачів, про що заявляє позивач у своїй позовній заяві. Витрати на проведення оцінки в сумі 600 гривень, витрати на відправлення телеграм з викликом сторін для огляду транспортного засобу, витрати на відправлення заяви про виплату страхового відшкодування на загальну суму 188,88 гривень підлягають відшкодуванню відповідачем [PERSON], оскільки зазначені витрати пов»язані в врегулюванням спору щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась саме з вини відповідача, і в силу положень Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не підлягають відшкодуванню Страховиком. Витрати на нотаріальні послуги, отримання юридичної консультації, на копіювання документів, а також витрати, здійснені в зв»язку з залученням сторонніх осіб для догляду за дитиною, не підлягають стягненню з відповідачів, оскільки необхідність здійснення таких витрат в процесі врегулювання спору про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не є обґрунтованою і доведеною позивачем. Також, на думку суду, не можуть бути задоволені вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди з врахуванням встановленого індексу інфляції, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов»язання щодо відшкодування шкоди, які виникли між сторонами, є деліктними зобов»язаннями, не ґрунтуються на договірних грошових зобов»язаннях, а тому положення ч.2 ст.625 ЦК України не можуть бути застосовані. З врахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині відшкодування збитків, витрачених на ремонт пошкодженого транспортного засобу в розмірі 9152,18 гривень, витрат на проведення оцінки в розмірі 600 гривень, витрат на відправку телеграм та заяв в розмірі 188 гривень 88 копійок. В іншій частині вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню в зв»язку з їх необґрунтованістю і недоведеністю. Судом встановлено, що у зв"язку з дорожньо-транспортною пригодою, пошкодженням автомобіля, позивач, як власник транспортного засобу «Тайота», зазнав моральних страждань, оскільки тривалий час не міг вирішити питання щодо відшкодування збитків, пов»язаних з відновленням пошкодженого транспортного засобу, в зв»язку з чим змінився його нормальний спосіб життя, він не міг користуватись автомобілем, також він зазнав душевних страждань внаслідок пошкодження транспортного засобу. Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я. При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 гривень не є обгрунтованими в повному обсязі, як на стадії звернення до суду, так і в ході розгляду справи. Однак, суд вважає, що пошкодження автомобіля, який є власністю позивача, призводить до душевних страждань, зміну способу життя в зв»язку з тривалим вирішенням питання щодо відшкодування збитків. Суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 2000 гривень. Моральна шкода на підставі ст.1167 ЦК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON], оскільки саме внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху настала дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «Тайота». Підстави, для відшкодування моральної шкоди, визначені ст.26-1 Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у даній справі відсутні. Крім того, норми чинного законодавства, які регулюють питання щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, не містять положень щодо солідарної відповідальності Страховика та особи, винної у настанні ДТП, щодо відшкодування моральної шкоди, а тому вимоги позивача в цій частині не ґрунтуються на вимогах Закону. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 2000 гривень, які підлягають стягненню з особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на викладене, позов [PERSON], підлягає частковому задоволенню. Питання щодо відшкодування судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідачів судові витрати у справі на користь позивача пропорційно до задоволених вимог (48,8 % з ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт», 14,8 % з [PERSON]О.).

Outcome: partial