Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дві дочки: [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO]. На даний час старша дочка навчається на І курсі факультету ветеринарна медицина Національного університету біоресурсів і природокористування на денній формі навчання. Їй самій важко утримувати дитину, оскільки дочка потребує додаткових затрат на навчання, придбання додаткової літератури. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітньої дочки аліменти у розмірі 6000, 00 грн. щомісячно до закінчення навчання. 16.06.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позов. Відповідно до заперечень, викладених у позові, відповідач вказує про те, що він не заперечує проти стягнення з нього аліментів, але у розмірі не більше 4000, 00 грн., оскільки він більшу суму сплачувати не має можливості. Також відповідач зазначив, що сплачує аліменти за судовим рішенням на утримання молодшої дочки, а також допомагає старшій дочці. Крім того, молодша дочка на даний час проживає разом з батьком, у суді перебуває на розгляді цивільна справа про визначення місця проживання молодшої дочки. Він є фізичною особою-підприємцем, але останній час не має можливості повноцінно працювати через карантинні обмеження. На підставі викладеного відповідач просить позов задовольнити частково. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково з підстав, зазначених у відзиві. Третя особа у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідача, представника відповідача, третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO], та дочка [PERSON] , [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. На даний час повнолітня [PERSON] навчається на І курсі факультету ветеринарна медицина Національного університету біоресурсів і природокористування на денній формі навчання, що підтверджується відповідною довідкою, отримує стипендію. [PERSON] на даний час не працює, потребує додаткових витрат на навчання, додаткову літературу, харчування, одяг, проїзд та інші потреби. Як встановлено при розгляді справи, позивачка [PERSON] на даний час працює, отримує заробітну плату, середній розмір якої становить 2800, 00 грн., що підтверджується відповідною довідкою. Крім того, позивачкою після розірвання шлюбу було придбано для неї та двох дочок квартиру [ADDRESS] , для чого було отримано кредит, що підтверджується відповідними договорами. Відповідач по справі [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, здійснює підприємницьку діяльність, що підтверджується відповідними письмовими доказами. Крім того, під час розгляду справи встановлено, що молодша дочка [PERSON] проживала з батьком до квітня 2020 року, у подальшому деякий час проживала разом з матір`ю та сестрою, але на даний час знову проживає з батьком. У провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходиться на розгляді цивільна справа про визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком. Також слід зазначити, що під час розірвання шлюбу відповідачем було сплачено позивачці грошові кошти у розмірі 706800, 00 грн. у порядку поділу спільного майна подружжя. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов?язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно із п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року обов"язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов"язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв"язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як встановлено при розгляді справи, повнолітня [PERSON] навчається на денній формі, потребує у зв"язку з цим матеріальної допомоги, відповідач допомогу на утримання дочки надає, але у недостатньому розмірі, має заборгованість по сплаті аліментів, а тому, враховуючи матеріальний стан батька, який працює, отримує дохід, має можливість надавати матеріальну допомогу, з урахуванням встановлених по справі обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої дочки, починаючи з 11 березня 2020 року і до закінчення навчання - до 30.06.2022 року. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 4000, 00 грн. щомісячно. Такий розмір суд вважає обґрунтованим і достатнім, який зможе забезпечити потреби позивачки у додаткових коштах на утримання дитини, а також суттєво не вплине на майновий стан відповідача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial