Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» Коваленка Олександра Володимировича звернувся в суд з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору купівлі-продажу таким, що відповідає ознакам нікчемності та визнання його недійсним. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 22 грудня 2015 року між [PERSON] (покупець) та ПАТ «ФІДОБАНК» (продавець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А., зареєстрований в реєстрі за номером 4833, згідно якого, позивач (продавець) продав та передав у власність, а відповідач (покупець) купив та прийняв у власність належне продавцю нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення (І вх. тамбур 4,0 кв.м., 1 зал 136,8 кв.м., 2 коридор 16,5 кв.м., 3 кабінет 11,9 кв.м., 8 кабінет 36,5 кв.м., 9 кабінет 23,3 кв.м., 10 кладова 43,9 кв.м), загальною площею 272,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та сплатив за нього обумовлену договором грошову суму в розмірі 2 300 000,00 (два мільйони триста тисяч) гривень 00 копійок, у тому числі ПДВ 383 333,33 (триста вісімдесят три тисячі триста тридцять три) гривні 33 копійки. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі рішення Національного банку України від 20 травня 2016 року №8 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних» прийнято рішення, яким запроваджено тимчасову адміністрацію на один місяць з 20 травня 2016 року до 19 червня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду - Коваленка Олександра Володимировича. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09 червня 2016 року строки дії тимчасової адміністрації продовжено до 19 липня 2016 року, а також продовжено повноваження Уповноваженої особи Фонду. На підставі рішення Правління Національного банку України від 18 липня 2016 року №142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ФІДОБАНК» розпочато процедуру ліквідації ПУАТ «ФІДОБАНК» з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 травня 2016 року №826 затверджено Порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення. 13 травня 2017 року комісією з перевірки правочинів (у тому числі договорів) призначеною наказом №24 22 лютого 2017 року, було складено протокол, яким вирішено визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 22 грудня 2015 року нікчемним, так як він відповідає ознакам визначеним ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст.228 ЦК України, зокрема ціна відчуження об`єкту нерухомого майна на 20% нижча від ринкової ціни. Факт заниження ціни підтверджується Звітом №07-17-М14-15 з незалежної оцінки ринкової вартості нежитлового приміщення, загальною площею 272,9 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «ТА-Експерт-Сервіс», згідно якого ринкова вартість оцінюваного майна станом на 21 грудня 2015 року складає: 3 352 156 (три мільйони триста п`ятдесят дві тисячі сто п`ятдесят шість) гривень без врахування ПДВ, що більше, ніж на 20% відрізняється від ціни продажу (2 300 000,00 грн.). За результатами виявлення комісією з перевірки договорів ознак нікчемності договору, Уповноваженою особою Фонду 19 травня 2016 року за вих. №1-4-2-3/907-ЛК відповідачу було направлено повідомлення про нікчемність договору, але ніяких заходів щодо врегулювання даної ситуації відповідачем вжито не було. Крім цього, 14 вересня 2017 року за №1-4-2-2/757-ЛК/1 позивачу направлено повідомлення про врегулювання заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 22 грудня 2015 року, яке отримано адресатом 23 жовтня 2017 року. Пропозиція ПУАТ «ФІДОБАНК» про відшкодування збитків на підставі ч.3, ч.5, ч.9 ст.38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» залишилась без уваги та виконання. Враховуючи вищенаведені факти, існує порушення прав та законних інтересів позивача з боку відповідача, що полягає у невідшкодуванні збитків (неповернення майна або відшкодування його вартості за ринковими цінами) за договором, який є нікчемним, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних виведенням банку з ринку. У зв`язку із наведеним просить визнати договір купівлі-продажу від 22 грудня 2015 року укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК», посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за номером 4833 таким, що відповідає ознакам нікчемності та недійсним. 04 травня 2018 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 24 травня 2018 року позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 29 травня 2018 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом. 16 серпня 2018 року представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив на позов в якому просить у задоволені позову відмовити в повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. В обґрунтування відзиву вказує на те, що пунктом 2.1. укладеного 22 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» та [PERSON] договору купівлі-продажу нерухомого майна, визначено, що продаж нерухомого майна за домовленістю сторін вчиняється за ціною 2 300 000 грн. у тому числі ПДВ - 383 333, 33 грн., які сплачуються в день нотаріального посвідчення договору, шляхом переказу коштів на рахунок продавця за визначеними реквізитам. 22 грудня 2015 року відповідно до платіжного доручення №326061398 покупцем [PERSON] було здійснено перерахування коштів у сумі визначеній у договорі на рахунок продавця за реквізитами визначеними у п.2.1. договору. Таким чином, [PERSON] набула право власності на даний об`єкт нерухомості 22 грудня 2015 року відповідно до умов договору. Відповідно до відомостей викладених у Звіті про оцінку майна №36/1-ФБ складеного 07 грудня 2015 року суб`єктом оціночної діяльності ТзОВ «Центр оцінки власності «ПАРЕТО», вартість нерухомого майна - нежитлового приміщення, загальною площею 272,9 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , становить 2 277 400 грн., в тому числі ПДВ - 379 566,67 грн. Відтак вважає, що під час укладення даного договору ціна договору встановлювалася на підставі Звіту про оцінку майна №36/1-ФБ складеного суб`єктом оціночної діяльності 07 грудня 2015 року, ТзОВ «Центр оцінки власності «ПАРЕТО», та позивачем не спростовано жодним доказом визначену вартість майна зазначену у даному Звіті. Також відомості про недійсність даного висновку відсутні. Таким чином, відповідач вважає, що вартість майна зазначена у даному звіті є така, що відповідає ринковим цінам. Також, вважає, що наказ (рішення або інший документ) про нікчемність правочинів є внутрішнім розпорядчим документом банку як суб`єкта господарювання, є одностороннім правочином та не може встановлювати обов`язки для третіх осіб, зокрема контрагентів банку, тому сам факт видання наказу про нікчемність правочину не буде вважатися порушенням прав іншої сторони правочину. Відтак зазначає, що рішення та накази, що додані до позовної заяви не можуть бути належними та достовірними доказами, щодо предмету доказування в розумінні ст.ст.77, 79 ЦПК України, а саме щодо встановлення нікчемності правочину. Крім того вказує на те, що поданий позивачем на підтвердженням позовних вимог Звіт про оцінку майна №07-17-м14-15 складений ПП «ТА - Експерт - Сервіс», є недопустимим доказом, оскільки містить лише титульну та останню сторінки Звіту, що у свою чергу не дає змоги пересвідчитися у достовірності даного документу та існування останнього в цілому, оскільки з титульної сторінки звіту, останній виготовлений у 2017 році, а дата проведення оцінки 21 грудня 2015 року, тобто до введення тимчасової адміністрації. Враховуючи значний проміжок часу є сумніви, щодо достовірності оцінки та відповідності Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національним стандартам №1 "Загальні засади оцінки майнових прав" та №2 «Оцінка нерухомого майна». Крім того згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність в Україні» замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Однак, станом на дату укладення договору, щодо проведення оцінки 25.07.2017 року позивач не був власником майна, яке було відчужене 22 грудня 2015 року та фактично не міг забезпечити доступ до даного приміщення суб`єкта оціночної діяльності. Вважає, що підстава передбачена п.3. ч.3. ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», щодо нікчемності даного правочину не доведена належними та допустимими доказами, а ґрунтується виключно на припущеннях заниження ціни під час продажу оспорюваного об`єкту нерухомості. 03 липня 2018 року представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Заплішна О.Д. подала до суду пояснення в яких просить позов задовольнити в повному обсязі та зазначає наступне. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить імперативну норму, якою в обов`язковому порядку зобов`язує уповноважену особу Фонду забезпечити перевірку правочинів (договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (договорів), що вже є нікчемними, та повідомити сторін таких договорів про їх нікчемність, а також вчинити дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. Жодним нормативно-правовим актом не встановлено заборони Уповноваженій особі Фонду, як керівникові неплатоспроможного банку здійснювати перевірку правочинів на їх відповідність іншим нормам чинного законодавства України та фіксувати такі порушення у внутрішніх документах Товариства (протоколах, наказах, тощо). Законом передбачено право Уповноваженої особи Фонду виявляти нікчемні правочини, а саме ті правочини, які були здійснені з порушенням норм чинного законодавства України та повідомляти сторони договору про нікчемність такого правочину. З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що необхідність здійснювати інші дії для визнання правочину нікчемним відсутні. Правочин є нікчемним, у зв`язку з порушенням нормативно-правових актів в момент його укладення, а не через необхідність визнавати його таким. Нікчемність правочину підлягає виявленню, а не визнанню, саме тому законодавцем, у Законі і зазначено, що уповноважена особа лише забезпечує перевірку правочинів на предмет виявлення таких, які вже є нікчемними, в силу приписів Закону. Дані обставини, щодо нікчемності правочину повністю узгоджуються з вимогами Цивільного кодексу України. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемним правочин є не в силу рішення Уповноваженої особи та не з моменту прийняття такого рішення, а є нікчемним в силу Закону та з моменту укладення (проведення) правочину. Крім того, нікчемний правочин може бути виявлено як під час тимчасової адміністрації, так і під час ліквідації банку, оскільки нікчемний правочин є в силу Закону і не залежить від часу його виявлення. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 09 серпня 2017 року у справі №3-598гс17, де зазначено, що нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Отже, недійсність правочинів неплатоспроможного банку, згідно з якими банк відмовився від власних майнових вимог, установлено законом, такі правочини є недійсними (нікчемними) незалежно від часу їх виявлення уповноваженою особою Фонду, за умови якщо вони вчинені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку. При цьому відповідно до ч.4 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів як під час дії тимчасової адміністрації, так і протягом ліквідації, у тому числі звертається до суду з відповідним позовом. За таких умов, вважає, що Уповноважена особа Фонду діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 21 вересня 2018 року ухвалою суду було задоволено клопотання сторони відповідача про витребування доказів. 07 листопада 2018 року на підставі розпорядження керівника апарату Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №540 від 07 листопада 2018 року проведено повторний автоматичний розподіл судової справи у зв`язку із закінченням терміну повноважень попереднього складу суду - судді Позняка Василя Михайловича і замінено на новий склад - суддю Грицака Романа Михайловича . Ухвалою суду від 12 листопада 2018 року новим складом суду справу за вищевказаним позовом прийнято до провадження. Представник позивача Журавель Р.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі з підстав вказаних в позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Молинь Р.П. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позов. Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з`явився, з невідомих на те суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: Згідно свідоцтва про право власності №48754684 від 01 грудня 2015 року державним реєстратором Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області Гриндою Ольгою Ярославівною зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення, загальною площею 272,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ПАТ «ФІДОБАНК». На підставі вказаного свідоцтва державним реєстратором Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області Гриндою Ольгою Ярославівною 27 листопада 2015 року було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ПАТ «ФІДОБАНК» на нежитлове приміщення, загальною площею 272,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номером запису про право власності 12295566, що стверджується Витягом з реєстру №48755384 від 01 грудня 2015 року. 22 грудня 2015 року між ПАТ «ФІДОБАНК» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна ( далі Договір), посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А., зареєстрований в реєстрі за номером 4833, відповідно до умов якого продавець продає та передає у власність, а покупець купує та приймає у власність належне позивачу (продавцю) нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення (І вх. тамбур 4,0 кв.м., 1 зал 136,8 кв.м., 2 коридор 16,5 кв.м., 3 кабінет 11,9 кв.м., 8 кабінет 36,5 кв.м., 9 кабінет 23,3 кв.м., 10 кладова 43,9 кв.м), загальною площею 272,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та сплачує за нього обумовлену цим договором грошову суму. Пунктом 2.1 Договору, сторони визначили, що продаж Нерухомого майна за домовленістю Сторін вчиняється за ціною 2 300 000 гривень 00 копійок, у тому числі ПДВ - 383 333 гривні 33 копійки, які Покупець сплачує Продавцю в день нотаріального посвідчення цього Договору шляхом переказу коштів на рахунок Продавця. Згідно п. 2.3 Договору, сторони погодили, що відповідно до відомостей, викладених у Звіті про оцінку майна № 36/1-ФБ (Ідентифікатор за базою ФДМУ 829048_07122015_36-1-РВ) складеного суб`єктом оціночної діяльності 07 грудня 2015 року (дата оцінки 07 грудня 2015 року) оцінювачем Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр оцінки власності «ПАРЕТО» (Сертифікат № 14164 /13 суб`єкта оціночної діяльності, виданого 18 січня 2013 року Фондом державного майна України), вартість Нерухомого майна, становить 2 277 400 гривень 00 копійок, в тому числі ПДВ - 379 566 гривень 67 копійок. Згідно акта приймання передачі від 22 грудня 2015 року продавець (ПАТ «ФІДОБАНК») передав, а покупець ( [PERSON] ) прийняв у приватну власність належні продавцю на праві власності нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (І вх. тамбур 4,0 кв.м., 1 зал 136,8 кв.м., 2 коридор 16,5 кв.м., 3 кабінет 11,9 кв.м., 8 кабінет 36,5 кв.м., 9 кабінет 23,3 кв.м., 10 кладова 43,9 кв.м), загальною площею 272,9 кв.м). До сплати за приміщення належала сума 2 300 000,00 (два мільйони триста тисяч) гривень 00 копійок, у тому числі ПДВ 383 333,33 (триста вісімдесят три тисячі триста тридцять три) гривні 33 копійки, які повністю сплачені покупцем на час складання акта. Згідно договору №07-17-М14 від 25.07.2017 року на замовлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк», суб`єктом оціночної діяльності ПП «ТА-Експерт-Сервіс» складено Звіт №07-17-М14-15 з незалежної оцінки ринкової вартості нежитлового приміщення, загальною площею 272,9 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , згідно висновку якого, ринкова вартість оцінюваного майна станом на 21 грудня 2015 року складає: 3 352 156 (три мільйони триста п`ятдесят дві тисячі сто п`ятдесят шість) гривень без врахування ПДВ. Рішенням Національного банку України від 20 травня 2016 року №8 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних». Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 травня 2016 року №783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «ФІДОБАНК» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 20 травня 2016 року до 19 червня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПУАТ «ФІДОБАНК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Коваленку Олександру Володимировичу строком на один місяць з 20 травня 2016 року до 19 червня 2016 року включно. На підставі вказаного рішення 20 травня 2016 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було винесено наказ №184, яким розпочато процедуру виведення ПАТ «ФІДОБАНК» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 20 травня 2016 року до 19 червня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПУАТ «ФІДОБАНК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Коваленку Олександру Володимировичу строком на один місяць з 20 травня 2016 року до 19 червня 2016 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 959 від 09 червня 2016 року строки дії тимчасової адміністрації продовжено до 19 липня 2016 року, а також продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду Коваленка Олександра Володимировича . На виконання рішення Правління Національного банку України від 18 липня 2016 року №142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ФІДОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19 липня 2016 року №1265 «Про початок процедури ліквідації ПУАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПУАТ «ФІДОБАНК» з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПУАТ ФІДОБАНК», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку - Коваленку Олександру Володимировичу з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року включно. На виконання рішення 19 липня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було видано наказ №291 «Про початок процедури ліквідації ПУАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку». Наказом виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25 травня 2016 року №32 постановлено здійснити в ПАТ «ФІДОБАНК» перевірку договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «ФІДОБАНК» за період з 20 травня 2015 року до 20 травня 2016 року, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наказом виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 лютого 2017 року №24 продовжено строк проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів) ПУАТ «ФІДОБАНК» на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів) що є нікчемними строком до 15 травня 2017 року. На виконання вищевказаного наказу 13 травня 2017 року було проведено засідання комісії з перевірки правочинів (у тому числі договорів) ПУАТ «ФІДОБАНК», протоколом якої вирішено визнати таким, що підпадає під ознаки нікчемності визначені п.3 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст.228 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу від 22 грудня 2015 року посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. за реєстром номером 4833 (адреса об`єкту продажу: [ADDRESS], загальна площа об`єкту - 272,9 кв.м, покупець - [PERSON] , ціна продажу - 2 300 000, 00 грн., балансова вартість на дату продажу - 2 853 000,00 грн.). 19 травня 2017 року ліквідаційною комісією ПУАТ «ФІДОБАНК» на адресу відповідача [PERSON] надіслано повідомлення за №1-4-2-3/907-ЛК у якому її повідомлено про нікчемність договору купівлі-продажу нежилого приміщення укладеного 22 грудня 2015 року між ПУАТ «ФІДОБАНК» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. за реєстром номером 4833. Вказане повідомлення відповідачем не отримано про що свідчить копія конверту з відміткою про причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання». 14 вересня 2017 року ліквідаційною комісією ПУАТ «ФІДОБАНК» надіслано повідомлення [PERSON] за №1-4-2-2/757-ЛКМ про врегулювання заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 22 грудня 2015 року. У повідомленні наявна вимога у добровільному порядку до 01 жовтня 2017 року відшкодувати ПУАТ «ФІДОБАНК» збитки в сумі 1 722 587,20 грн. за договором купівлі-продажу від 22 грудня 2015 року, оскільки відповідно до Звіту з незалежної оцінки ринкової вартості нежитлового приміщення № 07-17- М14 -15 від 21 грудня 2015 року ринкова вартість приміщення становить 4 022 587,20 грн. з врахуванням ПДВ. Вказане повідомлення було надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та отримане 23 жовтня 2017 року особою на прізвище « [PERSON] ». До правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою законодавства, яке полягає у наданні особі, що вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб, встановлений законом або договором. Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. За приписом ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Виходячи із змісту ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1, 3, 5,6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Частиною 2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст.656 ЦК України). Процедура з виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою вказаного нормативно-правового акту є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Відповідно до частин першої, другої та десятої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Усі або частина повноважень Фонду, визначених цією статтею, можуть бути делеговані Фондом уповноваженій особі Фонду. Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду (абзац 2 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Згідно із вимогами ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав, в тому числі якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20% і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору. З урахуванням викладених норм матеріального права підставою віднесення договору до числа нікчемних правочинів є встановлення факту відчуження майна кредитної установи, що ліквідується, за ціною, що на 20% є нижчою або вищою від звичайних цін на таке майно. На підтвердження своїх тверджень стосовно того, що оспорюваний правочин був укладений за цінами нижчими, від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), позивачем надано Звіт №07-17-М14-15 складений 17.08.2017 року ПП «ТА-Експерт-Сервіс». В судовому засіданні встановлено, що за договором купівлі-продажу здійснено продаж нежитлових приміщень на користь позивача за первісним договором за ціною, що складає 2 300 000 гривень 00 копійок, у тому числі ПДВ - 383 333 гривні 33 копійки, яка була розрахована у відповідності до Звіту про оцінку майна №36/1-ФБ складеного 07 грудня 2015 року ТзОВ «Центр оцінки власності «ПАРЕТО» (сертифікат № 14164/ 13 суб`єкта оціночної діяльності, виданий 18.01.2013 р. Фондом державного майна України). Згідно з ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Поняття "звичайних" цін наведено в Податковому кодексі України. Відповідно до п. 14.1.71 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Якщо під час здійснення операції обов`язковим є проведення оцінки, вартість об`єкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування. Відтак, рівень звичайної ціни (рівень ринкової ціни) може бути визначений за результатами оцінки об`єкта продажу. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності, у цьому Законі майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Як вбачається з наведених вище норм права, для встановлення факту заниження ціни продажу нежитлового приміщення необхідно встановити його ринкову ціну, яка, виходячи з приписів Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" може визначатись шляхом проведення незалежної оцінки. Відповідно до статті 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" договір на проведення оцінки майна укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім. Істотними умовами договору на проведення оцінки майна є, зокрема, мета, з якою проводиться оцінка. Так, у висновку до звіту №07-17-М14-15 від 17.08.2017 року зазначено, що метою проведення оцінки є визначення ринкової вартості для подання у суд незалежної оцінки нерухомого майна іпотеки (згідно статті 39 Закону України "Про іпотеку" - у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації). Відповідно до абз. 2 розділу 3 звіту №07-17-М14-15 від 17.08.2017 року, цей звіт дійсний тільки в повному обсязі та лише для визначеної у ньому мети. Враховуючи зазначене вище, суд вважає, що звіт №07-17-М14-15 від 17.08.2017 року не може підтверджувати обставину про ринкову вартість об`єкта нерухомості з метою його продажу, оскільки такий звіт був складений для визначення ринкової вартості для подання у суд незалежної оцінки нерухомого майна іпотеки. Крім того, зі звіту №07-17-М14-15 від 17.08.2017 року вбачається, що датою оцінки є 21 грудня 2015 року. В абз. 18 розділу 3 звіту №07-17-М14-15 від 17.08.2017 року зазначено, що замовник оцінки надає оцінювачу всі істотні відомості про об`єкт оцінки (правовий статус, технічні характеристики), забезпечує доступ з метою вивчення його технічного стану. Відповідно до абз. 21 звіту №07-17-М14-15 від 17.08.2017 року згідно договору на проведення незалежної оцінки майна, проводиться ретроспективна оцінка станом на 21.12.2015 р. Оцінювачем були проведені маркетингові дослідження архівних даних ринку комерційної нерухомості, які були актуальними станом на дату оцінки. Зважаючи на неможливість уточнити дані опублікованої інформації щодо продажу (більшість оголошень станом на дату складання звіту втратили свою актуальність), оцінювач приймає наявну інформацію за достовірну. Доступу до оцінюваних приміщень надано не було, тому технічний стан приймався як "добрий" відповідно до фото, наданих Замовником. Оцінювач припускає, що приміщення були в такому ж технічному стані і на дату оцінки. Відповідальність щодо повноти та достовірності інформації, наданої для оцінки, лежить на замовнику. Проте, відповідно до ч.2 статті 32 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону. Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Відповідно до п.51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003 року №1440 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: - укладення договору на проведення оцінки, - ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Пунктом 56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства; мету проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки; перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка; перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки; виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки; висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об`єкта оцінки; виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість; висновок про вартість майна; додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку що звіт №07-17-М14-15 від 17.08.2017 року здійснений з порушенням вимог чинного законодавства та не може бути прийнятим, як допустимий та належний доказ. З наданого на запит суду Звіту про оцінку майна №36/1-ФБ складеного 07 грудня 2015 року ТзОВ «Центр оцінки власності «ПАРЕТО» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №14164/ 13 виданий Фондом державного майна України 18 січня 2013 року) вбачається, що суб`єктом оціночної діяльності проведено оцінку майна, а саме: нежитлового приміщення загальною площею 272,90 кв.м, яке розташоване за адресою [ADDRESS] та надано висновок про ринкову вартість майна, яка станом на 07 грудня 2015 року складає: 1 897 833,33 грн. без ПДВ, 379 566,67 грн. ПДВ, 2 277 400,00 грн. з ПДВ. Оцінка майна та складання звіту відбувалося сертифікованим фахівцем Антоновою Анною Борисівною (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача серії МФ №7229 видане колективним підприємством «Інформаційно-консультаційний центр» Українського товариства оцінювачів 05 грудня 2019 року на безстроковій основі). При оцінці майна було використано порівняльний підхід оцінки вартості майна, з метою визначення вартості для цілей реалізації (продажу) на момент продажу спірного майна. Суд приймає за належний доказ звіт про оцінку майна виконаний ТОВ «Центр оцінки власності «Парето» №36/1-ФБ, оскільки останній відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003 року №1440 та в ньому детально викладено процедура здійснення оцінки майна, розрахунок ціни проводився на основі дійсних ринкових даних про існуючі на ринку пропозиції до продажу подібних об`єктів, що дає підстави вважати, що визначений в рамках порівняльного підходу показник вартості об`єкта є достовірним та цілком відповідним ринковій вартості об`єкта. Клопотання про призначення судової експертизи позивачем не заявлялося. Позивачем не доведено належними доказами, а судом не встановлено наявності продажу нежитлових приміщень згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.12.2015 року на умовах нижчих від звичайних. Судом не приймається рішення комісії з перевірки правочинів (у тому числі договорів) ПАТ "ФІДОБАНК" на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, як належний та допустимий доказ нікчемності правочину, оскільки таке рішення було прийнято без встановлення, у визначеному чинним законодавством України порядку, розміру звичайної вартості нерухомого майна. Також позивачем не надано суду доказів, що внаслідок укладення оспорюваного правочину погіршилась ліквідність банку, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку та доказів, які б спростовували висновки звіту про оцінку майна №36/1-ФБ виконаного ТОВ «Центр оцінки власності «Парето». Таким чином, суд вважає, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши договір купівлі-продажу нерухомого майна від 22.12.2015.р., укладений між ПАТ "ФІДОБАНК" та [PERSON] , а тому всі умови спірного договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами. Враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що при укладанні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.12.2015.р., було дотримано всіх вимог, що встановлені чинним законодавством України, жодна з підстав нікчемності правочину, передбачена статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" за цим договором не настала, а тому позовні вимоги публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed