Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] сільської Ради про визнання державних актів недійсними. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він являється власником будинку № 46 по вул. Українки в с. Поворськ, Ковельського району Волинської області, що підтверджується витягом від 11.05.2006 р. № 10605215 про реєстрацію права власності на майно. Земельна ділянка, призначена для будівництва та обслуговування його житлового будинку, господарських будівель і споруд, до даного часу ним не приватизована. Сусідній будинок № 44 належить гр. [PERSON]. Між ними з 2009 року триває спір, із-за меж земельних ділянок. На початку 2013 р. він звернувся до [PERSON] сільської ради Ковельського району з заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо від\-ведення земельної ділянки по вул. Л.Українки в с. Поворськ Ковельського р-ну для безопла\-тної передачі у приватну власність, призначеної для будівництва та обслуговування житло\-вого будинку, господарських будівель і споруд. Дане питання [PERSON] сільською Радою було розглянуто і згідно п. 1 рішення від 04.04.2013 р. № 36/9 "Про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)" вирішено надати згоду [PERSON], [PERSON] жителю [INFO] на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж: земельної ділянки в натурі (на місце\-вості) " для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Л. Українки, 46 с. Поворськ Ковельського району площею 0,25 га . В той же час , при виготовленні землевпорядної документації відповідач [PERSON] не узгодив зі мною су\-міжних меж землекористування і приватизував земельну ділянку дивної форми, яка част\-ково накладається на зазначену в генеральному плані забудови земельну ділянку, призначе\-ну для будівництва та обслуговування його житлового будинку. 22.09.2014 р. він звернувся до [PERSON] сільського голови з заявою, в якій просив розглянути на сесії сільської ради питання щодо повернення йому земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га біля його житлового будинку, яку захопив відповідач [PERSON] На що отримав відповідь від 22.09.2014 р. № 521а в якій зазначено, що земельна ділянка біля його житлового будинку, належить відповідачу на праві приватної власності, на підставі державного акту серія ЯК № 952618 від 31.12.2009 року на виконання Декрету Кабінету міністрів України „Про приватизацію землі". Просить визнати недійсним державний акт ЯК № 952605 від 31.12.2009 р. на право власно\-сті на земельну ділянку, кадастровий № 0722187400:01:003:0147, виданий [PERSON] сіль\-ською радою Ковельського району Волинської області на ім'я [PERSON] та держаний акт ЯК № 925618 від 31.12.2009 р. на право власно\-сті на земельну ділянку, кадастровий № 0722187400:01:003:0148, виданий [PERSON] сіль\-ською радою Ковельського району Волинської області на ім'я [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, оскільки земельні ділянки були приватизовані відповідно до чинного законодавство і підстав для визнання недійсними державних актів на ці земельні ділянки не має , просять у позові відмовити. Представник [PERSON] сільської Ради в судове засідання не зявився, сільський подав заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської Ради, заперечують проти позову. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] сільської Ради про визнання державних актів недійсними слід відмовити за безпідставністю вимоги. Як встановлено в судовому засіданні відповідно до державного акту ЯК № 952605 від 31.12.2009 р. на право власно\-сті на земельну ділянку, кадастровий № 0722187400:01:003:0147 відповідач [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 0,2500 га у межах згідно з планом, яка розташована в с. Поворськ,Ковельського району по вул.Л.Українки,42, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку. Даний державний акт виданий на підставі рішення сесії [PERSON] сільської Ради № 14/1 від 28.01.1994 року. Він же, відповідно до державного акту № ЯК № 925618 від 31.12.2009 р. на право власно\-сті на земельну ділянку, кадастровий № 0722187400:01:003:0148 являється власником земельної ділянки площею 0, 2901 га у межах згідно з планом, яка розташована в с. Поворськ, Ковельського району, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства. Даний державний акт виданий на підставі рішення сесії [PERSON] сільської Ради № 14/1 від 28.01.1994 року та № 35/3 від 08.09.2009 року. Позивач [PERSON] згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно являеться власником ? частини житлового будинку по вул. Лесі Українки ,46 в с. Поворськ, Ковельського району від 11.05.2006 року. Позивач не надав правовстановлюючих документів на земельні ділянки якими він користується для будівництва та обслуговування житлового будинку та введення особистого підсобного господарства. Рішенням [PERSON] сільської Ради № 24/16 від 29.01.2013 року [PERSON] і [PERSON] надавалась згода на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку по вул. Л. Українки ,46 в с. Поворськ, Ковельського району для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд площею 0,25 га в рівних частинах із земель [PERSON] сільської Рада, яка позивачем не була виготовлена. Із заяви [PERSON] від 28.11.1993 року вбачається , що вона просила [PERSON] сільську Раду передати у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд площею 0,25 га та 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «біля Міхала». Із заяви [PERSON] від 28.11.1993 року вбачається , що вона просила [PERSON] сільську Раду передати у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд площею 0,25 га та 039 га для ведення особистого підсобного господарства біля «хати» - 0,29 га та в урочищі біля «Міхала»- 0,10 га. в урочищі «біля Міхала». Отже, [PERSON] сільська Рада задоволила заяви обох родин без ущемлення прав сторін та з дотриманням вимог ЗК України. Постановою про закриття кримінального провадження від 31.03.2016 року № 12015030110001429 від 18.15.2015 року встановлено, що земельна ділянка [PERSON] , яка знаходиться біля його житлового будинку в розмірі 0,25 га жодним чином не накладається на земельну ділянку [PERSON], цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлово будинку та господарських споруд , а 0,15 га земельної ділянки для ведення особистого господарства , якою фактично користується позивач [PERSON], знаходиться в іншій частині населеного пункту, в урочищі « біля Міхала». Цією ж постановою встановлено, що посилання [PERSON] про те, що земельні ділянки, якими користується [PERSON] не відповідають генеральному плану, є безпідставними, оскільки досудове слідство прийшло до висновку , що цей план був погоджений у 1986 році і складений на підставі наявних на той час житлових будинків і при цьому не взято до уваги форму земельних ділянок в натурі, що використовували родини селян. В той же час в судовому засіданні встановлено, що форма земельної ділянки, відповідно до державного акту ЯК № 952605 від 31.12.2009 р. на право власно\-сті на земельну ділянку, кадастровий № 0722187400:01:003:0147 , яка належить відповідачу [PERSON] площею 0,2500 га у межах згідно з планом, яка розташована в с. Поворськ, Ковельського району по вул.Л.Українки,42, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, відповідає формі земельної ділянки , яка зазначена в генеральному плані. Згідно ст. 125 ч.1 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Згідно ст. 126 ч.1 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Згідно ст.126 ч.2 ЗК України право оренди землі оформляється договором , який реєструється відповідно до закону. Як встановлено в судовому засіданні в позивача відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, якими він фактично користується , а у відповідача [PERSON] є правовстановлюючі документи на земельні ділянки, і як вбачається із постанови про закриття кримінального провадження від 31.03.2016 року № 12015030110001429 від 18.15.2015 року земельна ділянка [PERSON], яка знаходиться біля його житлового будинку в розмірі 0,25 га жодним чином не накладається на земельну ділянку [PERSON]., що перебуває у приватній власності і знаходиться біля його житлового будинку , а 0,15 га земельної ділянки для ведення особистого господарства [PERSON] знаходиться зовсім в іншій частині населеного пункту, в урочищі «біля Міхала» , і тому вимоги позивача про визнання державних актів недійсними, які отримав відповідач [PERSON], є безпідставною і не підлягає до задоволення. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просила також застосувати до вимоги [PERSON] також позовну давність, оскільки державні акти на право власно\-сті на земельну ділянку [PERSON] були видані 31.12.2009 року, а позивач звернувся до суду з вимогою визнати їх недійним в липні 2017 року , і тому на даний час спливли строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] також зазначила, що позивачу було відомо про те, що [PERSON] приватизував свої земельні ділянки, про що позивач сам вказав в позовній заяві , а саме , що в 2009 році частину його земельної ділянки захопив відповідач [PERSON], і на його запитання, чого він господарює під його вікнами, [PERSON] йому відповів, що цю земельну ділянку він приватизував, але відмовився показати правовстановлюючі документи. Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] фактично користувався своєю земельною ділянкою ще задового до 1993 року, і мати позивача [PERSON], після смерті якої позивач успадкував житловий будинок, не оспорювала межу земельних ділянок , про що свідчить її заява до [PERSON] сільської Ради від 28.11.1993 року, в якій вона просила передати у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд земельну ділянку площею 0,25 га та 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «біля Міхала», та яка була задоволена, а позивач успадкувавши житловий будинок батьків в 2006 року, теж не оспорював встановлених меж земельних ділянок , що випливає зі змісту його позовної заяви, де він вказує, що в 2009 році відповідач нібито захопив частину його земельної ділянки, і що спір між сторонами існує з 2009 року, і в цей час відповідач повідомив його про те, що земельні ділянки він приватизував, а тому позивач мав повну можливість довідатись в [PERSON] сільській Раді обставини приватизації земельних ділянок [PERSON] і не чекати до 2014 року, але цього не зробив. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За таких обставин суд вважає, що позивач мав би звернутися з відповідним позовом в 2013 році. Таким чином, суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності. В той же час суд прийшов до висновку, що вимога [PERSON] про визнання державних актів виданих [PERSON] М недійсними є безпідставною, і тому суд відмовляє в позові [PERSON] не за пропуском ним строку позовної давності, а за безпідставністю вимоги, а тому не має потреби при вирішенні даного спору застосовувати положення про позовну давність, про що зробила заяву в судовому засіданні представник відповідача [PERSON]. Суд, прийшов до такого висновку виходячи з того, що в судовому засіданні встановлено, що у позивача [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, якими він користується, а відповідно до ст.125 ч.3 ЗК України забороняється приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації , а тому [PERSON] приватизувавши свої земельні ділянки в 2009 році не порушив прав та законних інтересів позивача і при приватизації цих земельних ділянок у відповідача [PERSON] не було потреби узгоджувати межі земельних ділянок із позивачем, який на час приватизації земельних ділянок відповідачем не набув права користування або власності на земельні ділянки, якими користувався фактично, і лише в 2013 році звернувся із заявою до відповідача [PERSON] сільської Ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку по вул. Л. Українки ,46 в с. Поворськ, Ковельського району для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд площею 0,25 га , який позивачем по даний час не був виготовлений. Позивач [PERSON] під час судового розгляду , також не надав доказів про те, що земельна ділянка [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку накладається на його земельну ділянку якою він користується за відсутністю правовстановлюючих документів та не надав доказів, якими обгрунтовує свою вимогу проте, що земельна ділянка [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку по формі не відповідає генеральному плану планування та забудови с. Поворськ Ковельського району. Позивач також не надав доказів та не довів в судовому засіданні , що 0,15 га земельної ділянки в урочищі "біля [PERSON]", якою він користується без правовстановлюючих документів межує із земельною ділянкою [PERSON]площею 0, 2901 га у межах згідно з планом, яка розташована в с. Поворськ, Ковельського району, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства. При цьому також позивачем не надано доказів , що [PERSON] сільською радою були допущені порушення ЗК України при розгляді заяви [PERSON] про приватизацію земельних ділянок і видачу йому державних актів. За таких обставин , суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] сільської Ради про визнання державних актів недійсними слід відмовити за безпідставністю вимоги. У відповідності до ст. 88 ЦПК України понесені [PERSON]судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed