Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 03.09.2013 року близько 07. год. 20 хв. в м. Володимирі- Волинському, на ділянці автодороги Ковель-Жовква, що по вул. Ковельській, поблизу зупинки «Поліклініка», водій [PERSON], керуючи автомобілем «Ауді-100» р.н. [NUMBER], неподалік пішохідного переходу, здійснив на нього наїзд, коли він переходив проїзну частину дороги. Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований у Володимир-Волинське ТМО з різного роду травмами. 03.09.2013 року за даним фактом СВ Володимир-Волинського МВ УМВС України у Волинській області було відкрито кримінальне провадження № 12012020060000800 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. 28.11.2013 року постановою СВ Володимир-Волинського МВ УМВС України у Волинській області кримінальне провадження № 12012020060000800 від 03.09.2013 року закрите, у зв'язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Позивач просить стягнути із [PERSON] 12926 (дванадцять тисяч дев'ятсот двадцять шість) грн. матеріальних збитків, що були завдані внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. За клопотанням позивача, ухвалою суду від 14.07.2014 р., залучено до участі у справі як співвідповідача - ПАТ « Страхова компанія «Універсальна». В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, однак подали заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просять стягнути із відповідача 4000 грн. матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зменшенні позовні вимоги підтримують повністю, просять проводити розгляд справи у їхній відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, однак подали заяву, згідно якої зменшені позовні вимоги визнають повністю та просять проводити розгляд справи у їхній відсутності. Представник ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» в судове засідання не з»явився, однак подав заперечення, в яких зазначив, що позов не визнає. В обґрунтування заперечення вказав, що [PERSON] не виконав вимоги ст. 33.1.4 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому згідно п. 16 постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» шкода відшкодовується безпосередньо ним, а не страховиком. Просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення шкоди із ПАТ «Страхова компанія «Універсальна». Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з'явились, тому згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем [PERSON], оскільки таке визнання не суперечить вимогам Цивільного кодексу України відповідає інтересам сторін по справі та не порушує права та інтереси інших осіб. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав. Відповідно до роз"яснень, які викладені у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Згідно ч.4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України. Судом встановлено, що 03.09.2013 року, близько 07 год. 20 хв., на ділянці автодороги Ковель-Жовква, що по вул. Ковельській в м. Володимирі-Волинському, поблизу зупинки «Поліклініка», відповідач керуючи автомобілем "Ауді-100", реєстраційний номер [NUMBER] здійснив наїзд на позивача, котрий переходив проїзну частину дороги. За фактом ДТП СВ Володимир-Волинського МВ УМВС України у Волинській області відкрито кримінальне провадження №12012020060000800 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. За результатами досудового розслідування 28.11.2013 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв"язку із відсутністю в діях водія [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження слідчий виходив з того, що в прямому причинному зв»язку з даною пригодою та її наслідками є порушення правил дорожнього руху пішоходом [PERSON], а саме п. 4.7., 4.10., 4.14 Правил дорожнього руху України. Таким чином, досудове розслідування прийшло до висновку, що в діях водія [PERSON] не встановлено складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В свою чергу, згідно роз"яснень, які містяться у п. 7 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Проте, на судовий розгляд справи не надано жодних доказів, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого [PERSON] Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність підстав для цивільно-правової відповідальності відповідача [PERSON], як володільця джерела підвищеної небезпеки. Норма ч.1 ст. 1195 ЦК України передбачає, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я фізичній особі, зобов»язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю придбання ліків. Положення ч.3 ст. 1193 ЦК України визначає, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195 ЦК України. Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю водія [PERSON], [PERSON] зазнав ушкодження здоров»я, перебував на лікуванні у Володимир-Волинському територіальному медичному об»єднанні та поніс витрати на придбання ліків, що підтверджується квитанціями.. Позивач зазначає, що витрати на лікування складають 4000 грн., розмір яких визнається відповідачем, а тому згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України не підлягають доказуванню. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПАТ «Страхова компанія «Універсальна». Дана обставина підтверджується полісом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/0420874. Листом ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», котра ухвалою суду залучена до участі у справі як співвідповідач, підтверджується, що [PERSON] не виконав вимоги ст. 33.1.4 Закону України «Про обов»язквое страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки не надав страховику протягом 3 робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Дана обставина жодними доказами не спростована відповідачем. Водночас, згідно роз»яснень п. 16 вищевказаної постанови, відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Оскільки [PERSON] не надав ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», з якою укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, тому з урахування вищенаведених норм, шкода відшкодовується безпосередньо ним, як завдавачем шкоди, а не ПАТ «Страхова компанія «Універсальна». Таким чином, ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» не є належним відповідачем у даній справі, оскільки з урахуванням наведених вище обставин вона не несе відповідальності за шкоду заподіяну [PERSON] джерелом підвищеної небезпеки, за участю водія [PERSON], а тому заявлені вимоги до даної страхової компанії є безпідставні і не підлягають до задоволення. З огляду вищенаведеного, суд приходить до висновку, що [PERSON], як володілець джерела підвищеної небезпеки, зобов»язаний відшкодувати [PERSON] шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, котра становить 4000 грн. та визнається відповідачем.

Outcome: partial