Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та уточненнями до нього, посилаючись на те, що він з 03.01.2012 року працював плавильником металу та сплавів третього розряду на дільниці кольорового литва у 06 чавунно-ливарному цеху ТОВ "Новокаховський електромеханічний завод". 16 січня 2014 року на підставі наказу № Мех 3-у від 16 січня 2014 року його було звільнено з роботи на підставі ст. 40 ч.1 п.3 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків покладених на нього. Яке він вважає не законним, оскільки за весь час своєї роботи на підприємстві до нього не застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, а навпаки він мав подяки та нагороди. У зв'язку з чим просив суд визнати його звільнення незаконним, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 3000 грн., оскільки внаслідок незаконних дій відповідача він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані і відтепер не має засобів для забезпечення належного рівня життя своєї сім'ї у зв'язку з чим зазнав великих змін сталого способу життя. В судовому засіданні позивач та його представник позов та уточнення до нього підтримали, та просили позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що з 14.01.2014 року по 16.01.2014 року цех в якому він працював, у повному складі, не працював в зв'язку із невиплатою заробітної плати з листопада 2013 року, та [PERSON] також не міг виконувати свою роботу в зв'язку із відсутністю форм для заливки металу, які іншими працівниками (формівниками) протягом цього часу не виготовлялись. 16.01.2014 року йому оголосили наказ про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани, при цьому не вислухавши жодних пояснень, після чого, у цей же день, його звільнили на підставі наказу № Мех 3-у від 16.01.2014 року за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, проте що було оголошено ще одну догану також від 16 січня 2014 року йому відомо не було. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись, на те що позивач з роботи звільнений з додержанням усіх вимог діючого законодавства, та оскільки з 14 січня 2014 року по 16 січня 2014 року відмовився виконувати покладені на нього трудові обов'язки, та з іншими працівниками чавунно-ливарного цеху оголосив про незаконний страйк у зв'язку з чим йому було оголошено догану, та звільнено з роботи за систематичне невиконання трудових обов'язків. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що з 03 січня 2012 року [PERSON] відповідно до наказу № 4к від 03.01.2012 року працював плавильником металу та сплавів третього розряду на дільниці кольорового литва у 06 чавунно-ливарному цеху ТОВ "Новокаховський електромеханічний завод". Та як встановлено судом за увесь час роботи на підприємстві ТОВ "Новокаховський електромеханічний завод", який неодноразово реорганізувався, тобто з 16.10.1986 року по 16.01.2014 року [PERSON] не отримував доган, а мав заохочення, так згідно спільного рішення № 12 від 21.09.2011 року [PERSON] присвоєно звання «Заслуженого ветерана електромаш забудування», згідно спільного рішення № 13 від 21.09.2011 року його портрет занесений на дошку «Пошани». 14 та 15 січня 2014 року [PERSON] був учасником страйку, який оголосила частина робітників підприємства, в тому числі і працівники 06 цеху, які до роботи в ці дні не приступали, 16.01.2014 року наказами №11 та № 12, [PERSON] було оголошено дві догани за невиконання змінного завдання та зрив графіку роботи всього цеху. В цей же день 16 січня 2014 року посадовими особами відповідача складені акти про відмову працівників від дачі письмових пояснень по факту допущеного ними порушення, а саме: за невиконання змінного завдання та зрив роботи цеху. Проте згідно пояснювальної записки [PERSON] від 16.01.2014 року складеної на ім'я генерального директора ТОВ "НКМехЗ", він пояснював, що 14.01-16.01 січня 2014 року не став до роботи в зв'язку із невиконанням адміністрацією підприємства вимог колективного договору про виплату заробітної плати за листопад-грудень 2013 року. 16 січня 2014 року наказом № Мех 3-у [PERSON] звільнено з роботи за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього, без зазначення в чому конкретно полягало це невиконання і яких саме обов'язків. Звільнення погоджено Радою трудового колективу ТОВ "НКЕмехЗ", засідання якої також відбулось 16 січня 2014 року, на якому позивач присутнім не був. Згідно протоколу № 4 Зборів Ради Трудового колективу від 14.04.2014 року [PERSON] було запрошено на засідання ради, на якому було вирішенно дати згоду на звільнення [PERSON] за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, та на якому був присутній позивач. В судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що до їх відома доводився лише один наказ про накладення дисциплінарного стягнення, з другим, аналогічним наказом вони ознайомлені не були; та пояснили, що [PERSON] не був організатором страйку, крім того самостійно виконувати покладенні на нього обов'язки з 14 січня по 16 січня 2014 року також не міг, оскільки вони безпосередньо залежать від виконання своїх обов'язків інших працівників цеху, які приймали участь у страйку. Отже, позивач не знав про попереднє накладене на нього стягнення за порушення, вчинене 14.01.2014 року. Оскільки з 14 по 16 січня цех 06 оголосив про участь у страйку в зв'язку із невиплатою заробітної плати, суд вважає, що невиконання працівниками своїх обов'язків в цей час є одним триваючим порушенням. Таким чином, за один і той же проступок на позивача двічі накладено дисциплінарне стягнення. Крім того, представник відповідача визнала в судовому засіданні, що обов'язком позивача як плавильника є плавка в печах металів, сплавів, чавуну, і наостанок, випуск з печі та розлив металу по формах та виливальницях, а, оскільки всі інші працівники цеху, в тому числі і ділянки з формовки та заливки, 14.01.-16.01.2014 страйкували, позивач, за браком необхідних форм, у будь-якому випадку не міг виконувати свою роботу, тобто його вина в цьому відсутня. А також немає ніяких документів або безспірних доказів, що саме позивач був організатором страйку 14-16 січня 2014 року. Позивач себе кваліфікує як особу, яка приєдналась до страйку робітників, викликаного наявністю трудового спору з адміністрацією. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Виходячи з наведаного, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб працівник вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто, допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року . Відповідно до пунктів 22-23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 і п. 1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника . Законом України "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)" гарантовано право працівникам підприємств на участь у вирішенні колективних трудових спорів (конфліктів) з адміністрацією. Відповідно до статті 17 Закону України „Про порядок вирішення колективних трудових спорів" визначено, що страйк - це тимчасове колективне добровільне припинення роботи працівниками (невихід на роботу, невиконання своїх трудових обов'язків) підприємства, установи, організації (структурного підрозділу) з метою вирішення колективного трудового спору (конфлікту). Відповідно до статті 44 Конституції України ті, хто працюють, мають право на страйк для захисту своїх економічних і соціальних інтересів. Статтею 27 Закону України „Про порядок вирішення колективних трудових спорів" передбачено, що участь у страйку працівників, за винятком страйків, визнаних судом незаконними, не розглядається як порушення трудової дисципліни і не може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності. Виходячи з вищенаведених обставин, суд вважає, що участь позивача у страйку не може бути підставою для звільнення його з роботи, оскільки виступ працівників підприємства свідчить про невиконання відповідачем законодавства про працю в частині виплати заробітної плати, страйк 14-16 січня 2014 року не визнаний судом незаконним, відповідачем не додержані порядок і правила застосування дисциплінарних стягнень; допущене [PERSON] порушення трудових обов'язків не є систематичним, а тому не могло бути підставою для розірвання трудового договору з ним за п. 3 ст. 40 КЗпП України, крім того звільняючи позивача за порушення трудової дисципліни (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків покладених на нього) відповідач, всупереч вимогам ч.3 ст. 149 КЗпП України, не врахував ні ступінь тяжкості вчиненого проступку, ні обставини, за яких вчинено проступок, ні попередню роботу позивача. Зі змісту частин 1,2 ст. 235 КЗпП України вбачається, що у разі звільнення без законної підстави або з порушенням встановленого порядку працівник повинен бути поновлений на попередній роботіорганом, який розглядає спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, оскільки [PERSON] звільнений з порушенням установленого порядку, позовні вимоги в частині визнання його звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню в повному обсязі. Розмір середньомісячного заробітку позивача, згідно наданої відповідачем довідки, становить 1835 грн. 05 коп.. За таких підставі суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу тобто з 17 січня 2014 року по день розгляду справи в розмірі 6239 грн. 17 коп. (1835 грн. 05 коп. середньомісячний заробіток х 3 місяці 12 днів час вимушеного прогулу = 6239 грн. 17 коп.) Суд вважає, що незаконним звільненням позивача з роботи, йому спричинена моральна шкода, оскільки він зазнав переживань та хвилювань внаслідок залишення без коштів для існування, порушень звичного ритму життя і йому необхідні додаткові зусилля для його організації. За таких підстав враховуючи конкретні обставини по справі, характер спричиненої позивачу моральної шкоди і пов'язані з цим страждання, їх інтенсивність і тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та наслідків, що настали, суд вважає необхідним моральну шкоду на користь [PERSON] стягнути у розмірі 500 грн., задовольнивши таким чином в цій частині позов частково. Вимоги позивача про стягнення коштів, витрачених ним на правову допомогу у розмірі 2800,00 грн. також підлягають задоволенню, оскільки зазначену суму визначено на підставі наданого суду розрахунку, здійсненого у відповідності з Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та кримінальних справах", що узгоджується зі ст.ст.40, 84 ЦПК України. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягають стягненню судовий збір в розмірі 487, 20 грн. На підставі п.3 ч.1 ст. 40, ст. 147, ч.3 ст. 149, ч.ч.1,2 ст. 235, ст. 237-1 КЗпП України, п.п. 22-23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів",

Outcome: partial