Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі із відповідачем у них [INFO] народився син [PERSON] . 10 грудня 2015 року. Надалі шлюб між подружжям розірвано. Зазначає, що увесь час дитина проживає з нею, зокрема і в Іспанії, де відвідував заклади дошкільної і початкової освіти, на даний час навчається у середній школі імені Принца Астурії, куди зарахований на 2019/2020 рік. Вказує, що відповідач не цікавиться розвитком дитини, не спілкується із ним, маючи таку змогу, оскільки також перебуває в Іспанії на заробітках. Не зважаючи на це, відповідач не виявив бажання добровільно надати свою згоду для виготовлення дитині посвідки на проживання, тому змушена була звертатись до суду першої інстанції і дізнання № 7 м. Лорки, рішенням якого 00113/2017 їй надано право на оформлення вказаного документа буз згоди батька. Також зазначає, що в 2018 році вже зверталась до Коломийського міськрайонного суду із позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, рішенням якого надано такий дозвіл терміном з 01 липня 2018 року по 01 липня 2019 року. Просить, враховуючи те, що термін дії попереднього рішення суду закінчився, а дитина продовжує навчатись у навчальному закладі Іспанії, надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в Іспанію у період з 01 листопада 2019 року року до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, до [INFO] з метою навчання. В судове засідання позивачка не з"явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання також не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутності не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився. В суд поступило клопотання про розгляд справи без участі представника органу опіки. Також разом із ним надійшло і рішення виконавчого комітету Нижньовербізької сільської ради об"єднаної територіальної громади Коломийсьокго району № 105/2019 від 13 грудня 2019 року, яким вирішено надати згоду [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України, в Іспанію, неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] без згоди та супроводу батька, [PERSON] терміном з 01 січня 2020 року по [INFO] з метою навчання. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] народився син, [PERSON] (а.с. 6). Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2015 року шлюб між подружжям розірвано, а дитина залишилася на проживанні із матір"ю (а.с.13). Із змісту позовної заяви вбачається, що позивачка має постійне місце роботи в Іспанії, де разом з нею проживає і неповнолітній син сторін, який у попередні роки навчався у закладах дошкільної і початкової освіти, а на даний час навчається у середній школі імені Принца Астурії, що підтверджується довідкою навчального закладу про зарахування (а.с. 10). Відповідач з часу розірвання шлюбу із дитиною не спілкується, маючи таку можливість, так як сам перебуває в Іспанії на заробітках. Під час оформлення документів для отримання посвідки на проживання дитини на території іноземної держави, відповідач добровільно свою згоду не надав, у зв"язку з чим позивачка зверталась до суду першої інстанції і дізнання № 7 м. Лорки, Іспанія. Рішенням даного суду № 00113/2017 їй надано право прийняти рішення про оформлення посвідки на проживання неповнолітнього сина без дозволу батька (а.с.8-9). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25 червня 2018 року [PERSON] надано дозвіл на тимчасовий виїзд вказаної дитини за кордон у Іспанію у період з 01 липня 2018 року по 01 липня 2019 року, без згоди батька, [PERSON] (а.с.14-15). Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю. Беручи до уваги наведене, суд рахує, що оскільки добровільно дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, відповідач не надає, а вимоги позивачки грунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, яка навчається у закладі освіти Іспанії вже тривалий час, де у неї сформулось коло інтересів та друзів та приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення. На підставі наведеного та ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 154, 155 Сімейного кодексу України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п. 18 Постанови КМ України «Про затвердження правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» від 31 березня 1995 р. N 231 та

Outcome: approved