Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Виконавчого комітету Рівненської міської ради про зобов'язання надати житло у вигляді окремої квартири. В обгрунтування позову вказує, що на підставі наказу голови Рівненського обласного суду від 03.01.1994 року за № 1 її переведено на посаду судді Рівненського обласного суду, а постановою Верховної Ради України від 18 березня 2004 року № 1633-1У обрано безстроково на посаду судді апеляційного суду Рівненської області. Позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS], з житловою площею 29,8 кв. м, у якій зареєстровані та проживають шестеро осіб. Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10 жовтня 2006 року за № 200 її взято на квартирний облік з 25 вересня 2006 року за списком позачергового одержання житла у складі сім'ї на шість осіб жилою площею 91,9 кв.м ( з урахуванням 10 кв.м. додаткової жилої площі). На квартирному обліку перебуває по цей час. Іншого житла на праві приватної власності ні вона, а ні члени її сім'ї не мають та не отримували. Право на отримання житла у неї виникло під час дії Закону України "Про статус суддів". Відповідач в порушення зазначеного Закону, положень ст.ст. 5, 15 ЖК України та Порядку забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2005 року №707, не забезпечив її житлом у встановленому порядку. Просить позов задоволити та зобов'язати виконавчий комітет Рівненської міської ради Рівненської області надати їй благоустроєне житло у вигляді окремої квартири в м. Рівне на склад сім'ї з шести осіб у межах норми жилої площі та додаткової жилої (10 кв.м) площі, що відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам, з урахуванням жилої площі - 29,8 кв.м у належній їй на праві власності квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з викладених у ньому підстав, просила його задоволити. Додатково вказала, що перебувє на квартирному обліку з 2006 року і зв'язку з тим, що у належній їй квартирі [ADDRESS], житловою площею 29,8 кв. м, зареєстровані та проживають шестеро осіб, потребує поліпшення житлових умов. Представник відповідача Барциковська Т.В. проти задоволення позову заперечувала, суду показала, що позивач дійсно перебуває на квартирному обліку позачергового житла в черзі під № 569, проте вільного житла та коштів на його придбання виконком Рівненської міської ради не має, вважає, що житло повинно бути придбано за рахунок коштів державного бюджету, а не місцевого. Просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 23 грудня 1993 року № 3775-ХІІ [PERSON] обрано суддею Рівненського обласного суду. На підставі наказу голови Рівненського обласного суду від 03 січня 1994 року за № 1 [PERSON] переведено на посаду судді Рівненського обласного суду. На підставі наказу голови Рівненського обласного суду від 16 січня 1995 року за № 1 у зв'язку з обміном паспорта на прізвище чоловіка рахувати [PERSON] - [PERSON]. Постановою Верховної Ради України від 18 березня 2004 року № 1633- ІV [PERSON] обрано безстроково на посаду судді апеляційного суду Рівненської області. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01 серпня 2005 року № 7931220, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], з житловою площею 29,8 кв. м. Як вбачається з ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України від 03 грудня 2014 року, рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10 жовтня 2006 року за № 200 позивача взято на квартирний облік з 25 вересня 2006 року за списком позачергового одержання житла у складі сім'ї з шести осіб жилою площею 91,9 кв.м ( з урахуванням 10 кв.м. додаткової жилої площі). На квартирному обліку перебуває по цей даний час. Ця обставина представником відповідача не заперечується. Згідно довідки ЖКП "Галицьке" від 21 березня 2014 р. за № 912 в двокімнатній квартирі [ADDRESS], окрім [PERSON], зареєстровані та проживають п'ятеро осіб - чоловік [PERSON], син [PERSON] та члени його сім'ї - дружина [PERSON], малолітні [PERSON], 2006 року народження та [PERSON], 2014 року народження. У зв'язку з цим, [PERSON] потребує поліпшених житлових умов. Відповідно до ст.ст.126,130 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. Питання про забезпечення житлом судді повинно вирішуватись на підставі нормативно-правових актів, які були чинні на час його обрання суддею. За змістом ч. 7 ст. 44 Закону України "Про статус суддів", яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин не пізніш як через шість місяців після обрання суддя Конституційного Суду, Верховного Суду, вищого спеціалізованого суду, апеляційного та місцевого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується благоустроєним житлом у вигляді окремої квартири чи будинку або службовим житлом за місцем знаходження суду. У разі незабезпечення судді благоустроєним житлом у зазначені строки суд за рахунок державного бюджету може придбати квартиру або будинок за ринковими цінами і передати їх у користування судді. Порядок фінансування судів для цієї мети, а також порядок розрахунків з державним бюджетом органу державної виконавчої служби, який своєчасно не надав судді житло, визначається Кабінетом Міністрів України. Положення ч. 8 цієї статті встановлюють право судді на додаткову житлову площу відповідно до правил ст. 49 ЖК України. Суддя має право на додаткову площу відповідно до вимог ст. 49 ЖК України. Згідно з Положенням про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Указом Президента України від 03 березня 2003 року №182\\2003, Державна судова адміністрація України здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, вживає заходів щодо забезпечення суддів благоустроєним житлом. Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2005 року № 707, затверджено Порядок забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів, який був чиним на час виникнення спірних правовідносин. Пункти 2 та 4 зазначеного Порядку визначають, що суддя, щодо якого прийнято рішення про взяття на облік для забезпечення житлом, письмово повідомляє про це місцевий орган виконавчої влади. Копія рішення місцевого органу виконавчої влади про надання судді житла надсилається Державній судовій адміністрації для ведення обліку. У разі, коли місцевий орган виконавчої влади у шестимісячний строк не забезпечили житлом суддю, який потребує поліпшення житлових умов, суд на підставі його заяви за погодженням з Державною судовою адміністрацією може прийняти рішення про придбання житла за рахунок коштів державного бюджету та передачу його у користування судді. Для забезпечення суддів благоустроєним житлом Державна судова адміністрація та її територіальні управління (стосовно суддів місцевих судів) ведуть контрольні списки суддів, які потребують поліпшення житлових умов, та суддів, які забезпечені житлом, і вносять місцевим органам виконавчої влади пропозиції щодо забезпечення суддів житлом. Взяття, перебування та зняття з обліку суддів здійснюється виконавчими комітетами рад за місцем роботи відповідно до житлового законодавства. Статтею 30 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено особливості повноважень виконавчих органів міських рад у галузі житлово-комунального господарства. Зокрема, до цих повноважень належать облік громадян, що відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, яке належить до комунальної власності. Відповідно до вимог ст. 5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів, а згідно з п. 6 ст. 15 вказаного кодексу до компетенції виконавчого комітету міської Ради відноситься прийняття рішень про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради. Отже, передумовою для надання житла суддям є, зокрема, рішення органу місцевого самоврядування. Приймаючи рішення про задоволення позову у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України, суд, враховує правову позицію Верховного Суду України викладену у своїй постанові від 7 травня 2012 року у справі №21-292а11, яка є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить норму матеріального права, яка застосована неоднаково судом (судами) касаційної інстанції у подібних правовідносинах, та для всіх судів України. Ця позиція вказує про те, що обов'язок забезпечити житлом суддю, який потребує поліпшення житлових умов, покладений на місцеві органи виконавчої влади за місцем роботи судді. Верховний Суд України посилаючись на положення статей 126, 130 Конституції України, ст. 14 Закону України від 07 лютого 2002 року № 3018-ІІІ, ч.7 ст. 44 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862 - ХІІ "Про статус суддів", а також Порядок забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів затверджений Постановою КМ України від 03 серпня 2005 року № 707, (які були чинними на час виникнення спору) зазначив про те, що обов'язок забезпечити житлом суддю, який потребує поліпшення житлових умов, покладений на місцеві органи виконавчої влади за місцем роботи судді, а дії ДСА та її територіальних управлінь із забезпечення суддів житлом є додатковими у разі невирішення цього питання органом місцевої виконавчої влади. Безспірним є застосування до спірних правовідносин дію ЗУ "Про статус суддів" та Порядку забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2005 року №707, оскільки зазначені нормативні акти діяли з моменту призначення позивача суддею, тобто протягом часу коли відповідач був зобов'язаний забезпечити позивача житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення вказаної статті міститься у Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року у справі №1-рп/99, згідно з п. 2 якого дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Згідно положень ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли до набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до тих прав та обов'язків, що виникли на момент набрання ним чинності. Відповідно до ч. 4 ст. 4 цього ж Кодексу актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. У відповідності до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Позивач перебуває на обліку у виконавчому комітеті Рівненської міської ради, і відсутність в останнього вільного житла та фінансування не може бути підставою відмови в позові. Приписи ст. 44 ЗУ "Про статус суддів" не ставлять надання суддям житла в залежність від наявності чи відсутності у відповідача вільного житлового фонду чи відповідного фінансування. Позивач має бути забезпечена житлом позачергово і таке її право у відповідності до наведених норм підлягає захисту. З огляду на викладене, враховуючи, що у визначений законодавством строк відповідач не забезпечив позивача благоустроєним житлом відповідно до норм забезпечення житловою площею, що відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам згідно із законодавством та з урахуванням права на додаткову житлову площу, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved