Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Києва Сороки Валерія Миколайовича про скасування реєстрації права власності та просив суд постановити рішення, яким скасувати запис про право власності № 32266110 від 01 липня 2019 року, зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47641633 від 05 липня 2019 року щодо права власності АТ «Альфа-Банк» на об`єкт житлової нерухомості - трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 81,9 кв. м, житловою площею 41,8 кв. м. В обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 11 грудня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 800002784, відповідно до п. 2 розділу 1 якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання Кредит, а Позичальник приймає його на наступних умовах: п.2.1. Сума кредиту - 100 000 доларів США; п.2.2. - процентна ставка - 12,50 %; п. 2.3. - дата остаточного повернення Кредиту - 11.12.2022 року; п. 2.4. - цільове використання кредиту - оплата/часткова оплата вартості квартири (надалі у тексті - об`єкт нерухомості/предмет іпотеки) за номером [ADDRESS] , яка придбавається Позичальником у власність за договором купівлі-продажу. До вказаного Кредитного договору 11 січня 2008 року внесено зміни додатковою угодою, відповідно до п.1.1. якої викладено підпункти 2.2. та пункту 2 розділу 1 «Базові умови кредитування» в наступній редакції: «Процента ставка - 11,80 %». В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 11 грудня 2007 року між [PERSON] та Банком укладено Іпотечний договір № 800002784-И, відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 89,90 кв.м, житловою площею 41,80 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1. Іпотечного договору згідно з цим Договором Іпотекою забезпечується кожна та всі з вимог Іпотекодержателя із Основного договору із всіма змінами та доповненнями до нього, за умовами якого Іпотекожавець зобовязується перед Іпотекодержателем повернути наданий йому кредит не пізніше 11 грудня 2022 року в розмірі 100 00 (сто тисяч) доларів США, сплатити відсотки за користуванням кредиту згідно умов Основного договору в розмірі 12,50 відсотків річних, сплатити пеню за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування, а також здійснювати всі інші платежі в порядку та на умовах, що визначені Основним договором та/або цим Договором. Вказаний договір не виконано позивачем в повному обсязі, та в липні 2019 р. позивачу відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.07.2019 № 174187062 стало відомо, що державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ Сорокою Валерієм Миколайовичем 05.07.2019 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 47641633 від 05.07.2019, відповідно до якого за АТ «Альфа-Банк» зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі якого внесено запис про право власності АТ «Альфа-Банк» № 32266110 від 01.07.2019. Підставою для прийняття рішення про реєстрація права власності на предметі іпотеки слугували наступні документи: дублікат іпотечного договору, серія та номер: 3472, виданий 20.06.2019, видавник: Морозова С.В. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; повідомлення, серія та номер: 104771, виданий 20.04.2018, видавник: ПАТ «Альфа-Банк». Як вказує позивач, предмет іпотеки є єдиним житлом позивача, тому позасудове звернення стягнення суперечить ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», крім того в вказаній квартирі проживають троє неповнолітніх дітей позивача, крім того в момент проведення вказаних відповідачем реєстраційних дій щодо вказаного предмету іпотеки діяла ухвала Святошинського районного суду від 03.05.2018 р. по справі №2/759/302/18 про забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо вказаної спірної квартири. Посилаючись на ст.ст. 210, 215, 216, 316, 328, 334, 578, 657 ЦК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року відкрито провадження у справі. Також, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року у справі вжито заходи забезпечення позову, а саме: заборонено будь-яким державним і приватним нотаріусам, державним реєстраторам вносити до Державного реєстру прав на нерухоме майно будь-які записи та/або приймати рішення про державну реєстрацію речових прав відмінних від права власності, права власності та/або будь-яких обтяжень правами інших осіб щодо об`єкту житлової нерухомості - трикімнатної квартири, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1865673680000; заборонено Святошинській районній в місті Києві державній адміністрації реєструвати місце проживання будь-яких осіб та/або знімати/скасовувати реєстрацію місця проживання зареєстрованих осіб у трикімнатній квартирі, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1865673680000; заборонено Акціонерному товариству «АЛЬФА-БАНК» вчиняти будь-які дії щодо відчуження/обтяження правами інших осіб/використання (користування) об`єкту житлової нерухомості - трикімнатної квартири. Постановою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року скасовано в частині задоволення заяви [PERSON] про забезпечення позову і заборони АТ «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо відчуження/обтяження правами інших осіб/використання (користування) об`єкту житлової нерухомості - трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 81,9 кв. м, житловою площею 41,8 кв. м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1865673680000 та заборони Святошинській районній в м. Києві державній адміністрації реєструвати місце проживання будь-яких осіб та/або знімати/скасовувати реєстрацію місця проживання зареєстрованих осіб у вказаній трикімнатній квартирі [ADDRESS] , загальною площею 81,9 кв. м, житловою площею 41,8 кв. м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1865673680000 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову.В іншій частині ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року залишено без змін. 09.10.2019 р. відповідачем АТ «Альфа Банк» подано відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому вказуючи на їх необгрунтованість та безпідставність просили суд в задоволенні позову відмовити. 17.10.2019 р. представником позивача подано відповідь на відзив. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 16 січня 2020 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, направив до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому є можливим розгляд справи в його відсутності. В судовому засіданні представник представника позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, вказував на те, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки проведені з порушенням вимог законодавства, а саме за відсутності укладеного між позивачем та АТ «Альфа-Банк» договору про задоволення вимог іпотекодержателя та при наявних арешту та забороні вчинення будь-яких дій щодо спірної квартири. Крім того, зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось в період дії мораторію на примусове стягнення та порушує права неповнолітніх дітей позивача, оскільки реєстрація права власності здійснена без дозволу органу опіки та піклування. Також, Позивач вказує на те, що Банком звернуто стягнення на предмет іпотеки поза межами строків позовної давності. Представник АТ «Альфа-Банк» в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечувала та просила задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на обставини викладені в відзиві. Відповідач державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Києва Сорока В.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому є можливим розгляд справи в його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 грудня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 800002784, відповідно до п. 2 розділу 1 якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання Кредит, а Позичальник приймає його на наступних умовах: п.2.1. Сума кредиту - 100 000 доларів США; п.2.2. - процентна ставка - 12,50 %; п. 2.3. - дата остаточного повернення Кредиту - 11.12.2022 року; п. 2.4. - цільове використання кредиту - оплата/часткова оплата вартості квартири (надалі у тексті - об`єкт нерухомості/предмет іпотеки) за номером [ADDRESS] , яка придбавається Позичальником у власність за договором купівлі-продажу. До вказаного Кредитного договору 11 січня 2008 року внесено зміни додатковою угодою, відповідно до п.1.1. якої викладено підпункти 2.2. та пункту 2 розділу 1 «Базові умови кредитування» в наступній редакції: «Процента ставка - 11,80 %». В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 11 грудня 2007 року між [PERSON] та Банком укладено Іпотечний договір № 800002784-И, відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 89,90 кв.м, житловою площею 41,80 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1. Іпотечного договору згідно з цим Договором Іпотекою забезпечується кожна та всі з вимог Іпотекодержателя із Основного договору із всіма змінами та доповненнями до нього, за умовами якого Іпотекожавець зобовязується перед Іпотекодержателем повернути наданий йому кредит не пізніше 11 грудня 2022 року в розмірі 100 00 (сто тисяч) доларів США, сплатити відсотки за користуванням кредиту згідно умов Основного договору в розмірі 12,50 відсотків річних, сплатити пеню за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування, а також здійснювати всі інші платежі в порядку та на умовах, що визначені Основним договором та/або цим Договором. Статтею 6 Іпотечного договору визначені умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 6.1. Іпотечного договору Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: ?у випадку невиконання основного зобов`язання; ?у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов цього Договору; ?у інших випадках, передбачених законодавством України. У разі порушення Іпотекодавцем Основного договору та/або умов цього Договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про порушення основного зобов`язання у не менш як тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору. Документом, що підтверджує відправлення Іпотекодержателем письмової вимоги про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа Іпотекодавцю за адресою його фактичного проживання (реєстрації), зазначеної у преамбулі та в статті 9 цього Договору. Відповідно до п. 6.2. Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (позасудове врегулювання). Пунктом 6.3. Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання на підставі даного договору та застереження може здійснюватися одним із зазначених нижче способів: 6.3.1. шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання. У цьому випадку право власності на предмет іпотеки переходить від Іпотекодавця до Іпотекодержателя з дня, наступного за останнім днем строку, визначеного для виконання порушеного основного зобов`язання та/або умов цього Договору у вимозі про усунення порушень, яка буде надіслана Іпотекодержателем згідно із ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 6.2. Договору. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, якого обирає Іпотекодатель самостійно. При цьому, вартість проведення такої оцінки підлягає відшкодуванню Іпотекодавцем в тому числі і за рахунок предмета іпотеки. У разі набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержатель перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог Іпотекодержателя. Відповідно до п. 6.4. Іпотечного договору право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки з числа передбачених у цьому договорі та у законодавстві України належить Іпотекодержателю. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.07.2019 № 174187062 встановлено, що державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ Сорокою Валерієм Миколайовичем 05.07.2019 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 47641633 від 05.07.2019, відповідно до якого за АТ «Альфа-Банк» зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі якого внесено запис про право власності АТ «Альфа-Банк» № 32266110 від 01.07.2019. Підставою для прийняття рішення про реєстрація права власності на предметі іпотеки слугували наступні документи: дублікат іпотечного договору, серія та номер: 3472, виданий 20.06.2019, видавник: Морозова С.В. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; повідомлення, серія та номер: 104771, виданий 20.04.2018, видавник: ПАТ «Альфа-Банк». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно із ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно із ст. 36 Закону України «Про іпотеки» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відтак, із системного аналізу положень ст.ст. 33 - 37 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що підставою для реалізації процедури позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно укладення між Банком та Позичальником Договору про задоволення вимог іпотекадержателя або іпотечного застереження в Іпотечному договорі, які є належними правовстановлюючими документами для реєстрації права власності на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Редакція статтею 36-37 Закону України «Про іпотеку», викладена у підпункті 17 пункту 5 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», не змінювала встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотеко держателя, а лише уточнювала їх. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2012 року в справі №21-236а12, від 24 травня 2017 року в справі №6-1388цс16, від 30 березня 2016 року №6-1851цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року №760/16916/14-ц, від 31 січня 2018 року в справі №9140/6592/16, від 31 липня 2018 року в справі №826/9658/15. Підписуючи Іпотечний договір, позивач погодила всі умови, які в ньому викладені, в тому числі іпотечне застереження, підтвердила свою згоду на передачу у власність іпотекодержателя предмета іпотеки у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до умов укладеного сторонами договору та положень чинного законодавства. Із Іпотечного договору, а саме із п.п. 6.2., 6.3., 6.4. Іпотечного договору вбачається, що мвж [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк» укладено іпотечне застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог Іпотекодержателя. Крім того, не заслуговують на увагу та не приймаються судом доводи Позивача щодо наявності заборони вчинення дій, зважаючи на наступне. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва ід 03 травня 2018 року у справі № 759/9497/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним Іпотечного договору, в порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] та заборону ПАТ «Альфа-Банк» у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири [PERSON] , до набрання чинності рішенням у зазначеній справі. При цьому, судом встановлено, що вказана ухвала суду надана Позивачем не засвідченою у встановленому ЦПК України порядку. Крім того, Позивачем не надано доказів того, що вказана ухвала була чинною на час здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки, а саме станом на 01.07.2019. До виниклих правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і надалі в редакції на час здійснення державної реєстрації). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. При цьому, відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі: державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33 - 38 Закону України "Про іпотеку". Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Вказана норма втупила в дію з 19.02.2019, а отже підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015, передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Як вбачається із матеріалів справи та доказів, які в ній містяться, спірна квартира обтяжена іпотекою 12 грудня 2007 року, в той час як ухвала Святошинського районного суду м. Києва про вжиття заходів забезпечення у справі № 759/9497/16-ц постановлена судом 03 травня 2018 року, тобто пізніше, ніж об`єкт нерухомого майна обтяжений іпотекою. Таким чином, в силу п. 7 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» м. Києва Сороки В.М. були відсутні підстави для відмови у прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за АТ «Альфа-Банк». Також, не приймаються судом до уваги твердження Позивача про те, що Банком не отримано дозволу органу опіки та піклування для здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 177 Сімейного Кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Таким чином, отримання дозволу органу опіки та піклування потребується виключно для вчинення правочинів. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто, державна реєстрація речових прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18. Таким чином, отримання дозволу органу опіки та піклування для реєстрації права власності на предмет іпотеки законодавством не вимагається, а відповідні твердження Позивача спростовуються вищевикладеним. Більше того, дія Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» не розповсюджується на спірні правовідносини, оскільки неповнолітні діти Позивача не є бездомними та/або безпритульними та/або дітьми-сиротами та/або дітьми, позбавленими батьківського піклування. Щодо строків позовної давності до позасудової процедури звернення стягнення а предмет іпотеки, суд зазначає наступне. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В свою чергу нормами Цивільного кодексу України спливу позовної давності як підставу для припинення зобов`язання не визначено. Виходячи з аналізу положень ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. За змістом ст. 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником/Іпотекодавцем зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Крім того, строк позовної давності розповсюджується виключно на судові способи захисту порушеного права та не розповсюджується на позасудові способи звернення стягнення на предмет іпотеки. В той же час, Закону України «Про іпотеку» не містить обмежень для Іпотекодержателя в частині обмеження строку для застосування процедури звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 вказаного Закону. Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Судом встановлено, що на підтвердження того факту, що квартира, яка є предметом іпотеки, підпадає під дію зазначеного Закону надано Інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно [PERSON] станом на 22.033.2016, в той час як державна реєстрація права власності за АТ «Альфа-Банк» здійснено 01.07.2019. Крім того, Позивачем не надано доказів відсутності у власності дружини іншого житла, набутого за період шлюбу, на яке у Позивача в силу закону виникає право спільної сумісної власності. Отже, Позивач не довів належними та допустимими доказами розповсюдження дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини. Враховуючи наведене та те що судом приймається рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог є доцільним вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed