Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що шлюбні відносини між ними не склались з тієї причини, що вони не зійшлися характерами та поглядами на життя, у зв"язку з чим між ними виникали суперечки та сварки. Це стало причиною припинення шлюбних відносин з 05 липня 2009 року, вважає, що сім"я їх розпалася, миритися з відповідачем не бажає, а тому просить шлюб розірвати, визначити місце проживання дитини з відповідачем. У судове засідання позивач не з"явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач також у судове засідання не з"явилася, подала до суду заяву в якій просить справу розглянути за її відсутності, позов визнає, також просить залишити їй прізвище [PERSON] та визначити місце проживання дитини з нею. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя, суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини подружнього життя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 липня 2008 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3) та свідоцтвом про народження дитини (а.с.4). Сімейне життя у сторін не склалось із-за різних характерів та відсутності взаєморозуміння, на цьому грунті між ними виникали суперечки та сварки. Ці обставини призвели до того, що сторони 05 липня 2009 року остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини, подружніх стосунків не підтримують, шлюб носить формальний характер. Відповідно до ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а тому примушувати позивача до спільного проживання з відповідачем суд вважає недоцільним. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За взаємною згодою сторін після розірвання шлюбу дитина залишається жити з матір"ю. Сторонам роз"ясняється, що відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому після розірвання шлюбу відповідачу за її заявою слід залишити прізвище [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються за згодою позивача на нього. На підставі ст. ст.105, 110, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved