Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду позовом до Ліквідаційної комісії ДЗ «Корецька районна санітарно-епідеміологічна станція», просить визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити їх, поновити її на роботі на посаді фельдшера-лаборанта ДЗ "Корецька районна санітарно-епідеміологічна станція" та стягнути з відповідача кошти: за період вимушеного прогулу, за заподіяну моральну шкоду в розмірі 15000 тисяч гривень та витрати за надання допомоги адвокатом в розмірі 1000 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно з наказу №92 від 11.12.2012 року, на підставі п.1 ст.40КзПП України її звільнено у зв"язку із ліквідацією ДЗ "Корецька районна санітарно-епідеміологічна станція". Звільнення її із роботи вважає незаконним, оскільки, на момент звільнення знаходилась у декретній відпустці по догляду за дитиною. Всупереч вимогам ч.3 ст.185 КЗпП України, її не працевлаштовано. Зокрема, при вирішенні питання про прийом на роботу в новий заклад, який створено на місці ліквідованої Корецької райСЕС, їй не запропоновано будь-якої посади, яку могла б виконувати за своєю спеціальністю. В результаті незаконного звільнення позивачу заподіяно матеріальну та моральну шкоду. У зв"язку із вказаними обставинами змушена звернутись до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги щодо поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди та витрат за надання допомоги адвокатом підтримали. Позовну вимогу про стягнення з відповідача коштів за період вимушеного прогулу, ухвалою суду залишено без розгляду. Представник відповідача - ліквідаційної комісії ДЗ "Корецька районна санітарно-епідеміологічна станція" позов не визнала. Пояснила, що відповідно до наказу №175-О Міністерства охорони здоров'я України була ліквідована вся система органів санітарно-епідеміологічної служби. Позивач була звільнена з роботи дотримання вимог чинного законодавства. На даний час ліквідаційна комісія Корецької районної санітарно-епідеміологічної станції завершила свою роботу, проте ліквідаційний звіт ще не зданий державному реєстратору і організація не знята з обліку як юридична особа. Однак вона, як голова ліквідаційної комісії, не має можливості працевлаштувати позивача. Тому просила відмовити позивачці у задоволенні позову. Свідок [PERSON], пояснив, що він працює на посаді інспектора праці. Згідно звернення [PERSON] до інспекції праці, 24.12.2012 року була проведена перевірка щодо дотримання вимог трудового законодавства при звільненні позивача з Корецької райСЕС, в ході якої виявлено, що [PERSON] звільнено з роботи з порушенням вимог ст.184 КЗпП України. Питання про подальше працевлаштування [PERSON] повинно було вирішуватися головою ліквідаційної комісії, однак позивач працевлаштованою не була. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 02.07.2001 року позивач працювала на посаді фельдшера-лаборанта лабораторії Корецької райСЕС, що стверджується записом у трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER]. Відповідно до персонального попередження, позивач повідомлена про ліквідацію ДЗ "Корецька райСЕС", у зв"язку з чим, посада яку вона займає підлягає скороченню, що засвідчується підписом. Згідно наказу №92 від 11.12.2012 року була позивач звільнена з роботи у зв'язку з ліквідацією закладу, відповідно до п. 1ст. 40 КЗпП України. У графі вказаного наказу "зі змістом наказу ознайомлений, копію наказу про звільнення отримав:" зазначено прізвище, ім"я, по батькові позивача та підпис. З 25.08.2011 року по 01.06.2014 року [PERSON] надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, що стверджується наказом №40 від 17.08.2011 року. Указом Президента України від 09.12.2010 року №1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", утворено Державну санітарно-епідеміологічну службу України, на яку покладено функції з реалізації державної політики у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення. Постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2011 року №1184 "Про затвердження граничної чисельності працівників Територіальних органів центральних органів виконавчої влади", постановлено, що Міністерству охорони здоров'я слід здійснити заходи щодо ліквідації бюджетних установ, працівники яких здійснюють функції, передбачені положенням про центральні органи виконавчої влади. Міністерству охорони здоров'я разом з Державною санітарно-епідеміологічною службою слід забезпечити скорочення у 2012 році щокварталу не менше ніж 6 тисяч працівників установ і закладів державної санітарно - епідеміологічної служби, які функціонують у системі Міністерства охорони здоров'я, до досягнення затвердженої цією постановою граничної чисельності працівників територіальних органів Державної санітарно - епідеміологічної служби. Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 21 вересня 2012 року №176-о «Про ліквідацію бюджетних закладів, установ і організацій, що належать до сфер управління Міністерства охорони здоров'я України», прийнято рішення про ліквідацію закладів та установ, зокрема, Ніжинську міську санітарно-епідеміологічна станцію. Постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2012 року №1050 «Про деякі питання Державної санітарно-епідеміологічної служби», постановлено Міністерству охорони здоров'я України з Державною санітарно-епідеміологічною службою України, з метою забезпечення проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань у сфері санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, вирішити питання щодо утворення у встановленому порядку відповідних державних установ служби із загальною чисельністю працівників не більше як 22 461 осіб. На виконання вказаної постанови Кабінету Міністрів України, Наказом Державної санітарно - епідеміологічної служби України було створено Державну установу "Рівненський обласний лабораторний центр Державної санітарно-епідеміологічної служби України", на яку покладено виконання функцій з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань у сфері санітарного та епідеміологічного благополуччя населення. Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Зазначена норма передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з працівником трудового договору з ініціативи власника: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Зі змісту наказу вбачається, що здійснено повну ліквідацію юридичної особи без правонаступництва. Відповідно до ч.3 ст.105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. В даному випадку відбулась ліквідація ДЗ «Корецька райнна санітарно-епідеміологічна станція», яка є такою формою припинення юридичної особи за рішенням органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами у передбачених ними випадках, у результаті якої вона припинила свою діяльність без правонаступництва, тобто без переходу прав та обов'язків до інших осіб. ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» є новоствореною юридичною особою, і яка не являється правонаступником прав та обов'язків ДЗ «Корецька районна санітарно-епідеміологічна станція». Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.19 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудовий спір, пов'язаний зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суд має з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно з ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч.6 ст.179) з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Відповідно до п.3 Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, схваленої постановою ВРУ від 05 березня 1999 року №475 ХІV, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві. Згідно роз'яснень п.9 Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не було надано на тому самому або на іншому підприємстві іншої роботи, або запропоновано роботу від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров'я). ДЗ «Корецька района санітарно-епідеміологічна станція» та ліквідаційна комісія не вжили ніяких заходів щодо працевлаштування позивача. Як слідує із змісту п.36 Правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ Розділ ХІV «Трудове право», Пленум ВС зазначає, що при невиконанні ліквідованим підприємством, установою, організацією обов'язку по працевлаштуванню його може бути покладено на юридичну особу, яка є їх власником або якій передано їх майно. Отже, трудові права позивача порушені та підлягають захисту шляхом зобов'язання ліквідаційної комісії ДЗ «Корецька районна санітарно-епідеміологічна станція» поновити останню на роботі.

Outcome: dismissed