Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю«Фінансова компанія «Рантье» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 28.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Л69.188.30759. Позивач зазначив, що відповідно з Кредитним договором Відповідач отримав кредит в розмірі 58132 грн., зі сплатою 25,25 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Банк повністю виконав свої зобов'язання згідно кредитного договору, та надав Відповідачу кредитні кошти що підтверджується видатковим касовим ордером. Станом на 31.12.2015 р. Відповідач не повернув Банку отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, на загальну суму 66746,04 грн. Позивач зазначив, що 31.12.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РАНТЬЕ» та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено договір факторингу №31/12-2. Згідно умов Договору факторингу Клієнт (первісний кредитор, Банк) відступив (передав у власність) Факторові (новому кредитору, Позивачу) з 31.12.2015 р., а Позивач, відповідно до Договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Право вимоги Позивач набув з моменту підписання акту прийому-передачі прав вимог. Сума боргу Відповідача за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги 31.12.2015р. становила:Основний борг - 49764,35 грн.,Прострочений борг - 5379,06 грн.,Прострочені проценти - 10457,19 грн.,Строкові проценти - 1144,44 грн.,Нарахована плата за обслуговування кредиту - 0,Прострочена плата за обслуговування кредиту - 0,Загальна заборгованість - 66746,04 грн.Станом на 11.02.2016 року заборгованість за кредитним договором становить:за тіло кредиту - 55144,4 грн.,за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями - 11601,63 грн.,загальна заборгованість - 66746,04 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив клопотання в якому просив слухати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність на адресу суду не подавав, як і пояснень чи заперечень на позовну заяву, а тому суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення суду. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповіднодо ст 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог або заперечень, крім випадів встановених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає і рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийняття. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відпоідно до п. 6 ч. ст. 119 ЦПК України передбачає, що позовна заява має містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. Судом встановлено, що 28.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Л69.188.30759, відповідно з Кредитним договором Відповідач отримав кредит в розмірі 58132 грн., зі сплатою 25,25 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Судом встановлено, що Станом на 31.12.2015 р. Відповідач не повернув Банку отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, на загальну суму 66746,04 грн. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договоом банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встанволених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.Отже, кредитодавцем за кредитним договором може бути банк або інша фінансова установа (кредитодавець). Судом встановлено, що 31.12.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РАНТЬЕ» та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено договір факторингу №31/12-2. Згідно умов Договору факторингу Клієнт (первісний кредитор, Банк) відступив (передав у власність) Факторові (новому кредитору, Позивачу) з 31.12.2015 р., а Позивач, відповідно до Договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Право вимоги Позивач набув з моменту підписання акту прийому-передачі прав вимог.Вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості боржників, всі гарантії. Надані боржникам щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансуваня під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зоов"язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов"язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). При цьому якщо за умовами договору факторингу фінвансування клієнта здійснювалося шляхом купівлі в нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на викоання вимоги, а коієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меньшими від суми сплаченої фактором кліентові ( ч.1 ст.1084ЦК України). Стосовно суб"єктивного складу таких правовідностн у ч.3 ст. 1079 ЦК України зазначено, що фактором ( як кредитодавцем у кредитному договорі згідно із ч.1 ст.1054 ЦК) може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові операції. За визначенням термінів наведеним у п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну або декілька фінансових послуг, а також інші прослуги (операції), пов"язані ііз наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в устанволеному законом порядку. Фінансова послуга- операції з фінансовими активами, що здійснююься в інтересах третііх осібі за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством- і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів ( п.5 ч. 1 ст. 1 цього Закону). Згідно змісту ч.1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" факторинг є фінансовою послугою. При цьому ч.1,ч.2 ст. 7 цього Закону передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фіінансові послуги, зобов"язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом 30 календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Станом на 11.02.2016 року , як стверджує позивач заборгованість за кредитним договором відповідача становила: за тіло кредиту - 55144,4 грн., за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями - 11601,63 грн., загальна заборгованість - 66746,04 грн. При цьому надано рахунок заборгованості відповідача (а.с.12,22) у якому не вказано,залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування, яким чином та станом на яке число розраховувався вказаний розрахунок та по якому курсу НБУ в гривневому еквіваленті. Згідно ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність"1. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 2. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 3. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. 4. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. 5. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. 6. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. 7. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку тазабезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. 8. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. 9. Копії первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку можуть бути вилучені у підприємства лише за рішенням відповідних органів, прийнятим у межах їх повноважень, передбачених законами. Обов'язковим є складання реєстру документів, що вилучаються у порядку, встановленому законодавством. Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством. Судом встановлено, що позивачем не надано суду належних первинніх документів, щодо наявності заборгованості відповідача на час укладення кредитного договору, договору факторингу, а також не повідомлно про підстави звільнення від доказування. А тому з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку,що позивачем не доведено належними та допустимим доказами,залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахуванняяким чином та станом на яке число розраховувався вказаний розрахунок та по якому курсу НБУ в гривневому еквівалентіта рух внесених коштів по рахунку відповідача, який би відповідав ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а тому позов не доведений та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню з відповідача не підлягають. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed