Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

в червні 2015р. [PERSON] пред»явив в Голосіївському районному суді м.Києва позов до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зазначав, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 15 лютого 1994 року позивачу належить 1/4 частина квартири [ADDRESS] ;1\\8 частина на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 травня 2007 року ( після смерті матері [PERSON]) ; 1/4 частина на підставі заповіту від 24 травня 2007 року після смерті діді [PERSON] та 9/32 частини на піставі Заповіту від 24 травня 2007 року після смерті бабусі [PERSON] .Загалом позивачу належить 29/32 часток квартири. Відповідач [PERSON] є власником 3/32 часток вищевказаної квартири . Посилався на те, що 3/32 частина спільної квартири, яка належить [PERSON], є незначною по відношенню до частки позивача; квартира є неподільною; між позивачем та відповідачем склалися відносини, які виключають спільне володіння і користування спільною квартирою; припинення права власності відповідача на 3/32 частину спільної квартири не завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON], оскільки він є власником іншого житла в м. Бровари, де зареєстрований; ним, на виконання вимог п.2 ст.365 ЦК України, внесено на депозитний рахунок суду Голосіївського району м.Києва вартість 3/32 частини квартири [ADDRESS] в сумі 144193,00 грн, визначеної відповідно Висновку експерта № 11420/16-43 від 16.02.2017 року. Просив: припинити право власності відповідача на частку в спільному майні та складається з 3/32 частини квартири [ADDRESS]; визнати за ним право власності на 3/32 частини цієї квартири. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили: припинити право власності відповідача на частку в спільному майні, яка складається з 3/32 частини квартири [ADDRESS]; визнати за ним право власності на 3/32 частину вказаної квартири; визнати за відповідачкою право власності на грошові кошти в сумі 144193,00 грн. внесені ним на депозитний рахунок Голосіївського районного суду м.Києва в рахунок компенсації вартості 3/32 частини квартири [ADDRESS]. Просили позов задовольнити. Позивач також пояснив, що у спірній квартирі він постійно проживає з народження, є співвласником цієї квартири. Відповідач постійно проживає з сім»єю в квартирі [ADDRESS] .Між ним та відповідачем склалися неприязні стосунки через певні життєві обставини. Він неодноразово намагався дійти згоди з відповідачем щодо досудового врегулювання спору, виплатити їй вартість 3/32 частини квартири, але умови які висувалися відповідачем були неприйнятними. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Посилалися на те, що згідно положень Цивільного кодексу України, право власності на нерухоме майно виникає у фізичної особи з моменту державної реєстрації її речових прав на нерухоме майно, що підтверджується правовстановлюючими документами. Оскільки право власності відповідачки на спірне майно не може бути припинено з підстав, визначених ст.365 ЦК України, оскільки в установленому законом порядку не зареєстровано. Позивач не надав доказів неподільності майна - квартири [ADDRESS]. Позивач та відповідач є близькими родичами (рідними дядьком та племінником ), в спірній квартирі відповідач не проживає. Позивач не надав належних доказів на підтвердження неприязних відносини сторін, які виключають спільне володіння і користування спадковою квартирою. Вважали, що відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України, одноособове звернення співвласника (позивача) до іншого співвласника з вимогою про припинення права на частку у спільному майні не передбачено, оскільки крім позивача та відповідача інших співвласників зазначеної квартири немає. Просили в позові відмовити. Відповідач також пояснив, що проживає та зареєстрований в [ADDRESS]. Він не має наміру проживати в спірній квартирі, збереження права власності на належну йому на праві власності в порядку спадкування 3/32 частину квартири [ADDRESS] необхідно йому,як пам"ять про родину, для збереження родинних цінностей. Між ним та позивачем вже тривалий час як склалися складні стосунки, проте вважає позивача своєї рідною людиною та бажає йому добра. Дійсно, між позивачем та ним позивачу другого комплекту ключів від спірної квартири, проте він вказує , що коючі це були запасними він користувався ним лише з метлю забрати деякі особисті фотографії матері для передачі їх до музею театру, в якому тривалий час працювала [PERSON].- народна артистка України. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких мотивів. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 15 лютого 1994 року позивачу належить 1/4 частина квартири [ADDRESS] ;1\\8 частина на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 травня 2007 року ( після смерті матері [PERSON] а.с.7 т.1) ; 1/4 частина на підставі заповіту від 24 травня 2007 року після смерті діді [PERSON] (а.с.9 т.1) та 9/32 частини на піставі Заповіту від 24 травня 2007 року після смерті бабусі [PERSON]З.(а.с.11 т.1) Таким чином, позивач [PERSON] є власником 29/32 частин квартири [ADDRESS]. 3\\32 частин цієї квартири у відповідності до Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01.07.2015 року належит відповідачу по справі [PERSON] (а.с.130-132) Свідоцтво про право на спадщину на 3/32 частину квартири [ADDRESS] наразі не видано. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 24.09.2014 року звернувся до Другої Київської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] . 20.01.2015 року державний нотаріусом Другої Київської нотаріальної контори Ткач О.А. винесена постанова про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповтом в зв"язку з відсутністю правовстановлючтх документів . Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1241 ЦК України, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно Заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01.07.2015 року визнано за [PERSON] право власності на 3/32 частини квартири [ADDRESS], а саме трикімнатну квартиру загальною пощею 62,3 кв.м., житловою площею 42,3 кв.мв порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.130-132 т.1). Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні відповідач пояснив, що вважає себе співвласником квартири [ADDRESS], мав намір отримати свідоцтво про право на спадщину на 3/32 частину квартири [ADDRESS], проте наразі цього не зробив через поганий стан доров"я. Проте, неотримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину на 3/32 частину вказаної квартири не позбавляє його права на спадщину, та не є перешкодою для вирішення даного спору, оскільки виходячи з визначеного частиною 5 статті 1268 ЦК України положення, він є власником 13/32 частин зазначеної квартири з часу відкриття спадщини. Згідно з частинами 4, 5 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільного необхідності,на підставі і в порядку,встановлених законом та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника га членам його сім»і. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Із змісту ст.321 ЦК України випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею, допускається у передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України випадках, в разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Квартира [ADDRESS], згідно технічного паспорту на квартиру, має загальну площу 62,3 м.кв., жилу площу - 42,3 м.кв, складається, в т.ч. з трьо жилих кімнат, площею 18,8м.кв. ,10.4 м.кв. и 13,6 кв.м. У вказаній квартирі постійно проживає та зареєстрований позивач по справі [PERSON] . Відповідач по справі [PERSON] постійно зареєстрований та проживає в [ADDRESS] Вказані факти визнаються сторонами у справі та відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. При вирішені даного спору суд виходить з того, що належна [PERSON] частка квартири [ADDRESS] - 3/32 - є незначною в праві власності на квартиру. З урахуванням розміру зазначеної частки відповідачки, площі квартири та кількості жилих кімнат, належна йому частка квартири [ADDRESS] (3/32), на яку припадає 5,84 кв.м (62,3 м.кв загальної площа квартири ) не може бути виділена в натурі. При вирішенні питання щодо наявності визначеної п.3 ч.1 ст.365 ЦК України умови припинення права особи на частку в спільному майні - неможливості спільного володіння і користування майном, суд виходить з того, що правовий режим спільної часткової власності передбачає спільне володіння, користування та розпорядження спільним майном. Спільна власність потребує згоди при її здійсненні (ч.1 ст.358 ЦК України). Порушення цього правового режиму обумовлює неможливість або складність у здійсненні спільної власності, а саме - володінні й користуванні спільним майном. Це може підтверджуватися, зокрема, існуванням неприязних стосунків, недосягненням згоди щодо користування спільним майном тощо. Суд приходить до висновку, що спільне володіння і користування позивачем та відповідачем квартирою №117, будинку №16 по вул.Володимиро-Либідська в м.Києві, є неможливим у зв»язку із складними стосунками, що склалися між сторонами протягом тривалого часу у зв»язку із вирішенням різного роду сімейних питань та недосягненням сторонами згоди щодо умов припинення права власності відповідача на 3/32 частину вказаної квартири. Зазначена обставина в судовому засіданні, крім зазначених вище пояснень позивача [PERSON], також підтверджується поясненнями відповідача [PERSON], відповідно до яких тривалий час між ним та позивачем склалися погані стосунки, а також про те, що дійсно між позивачем та ним існує повне нерозуміння одне одного та сімейних цінностей, які Суд вважає, що припинення права власності відповідача на 3/32 частину квартири № в будинку [ADDRESS] не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника та членам його сім»ї, оскільки, як пояснив [PERSON] в судовому засіданні, він не має наміру проживати в спірній квартирі, збереження права власності на належну йому на праві спадкування 3/32 частину квартири [ADDRESS] необхідно йому для збереження сімейних цінностей та реліквій. При цьому суд також бере до уваги, що відповідач [PERSON] житлом забезпечений, проживає та зареєстрований в [ADDRESS] . Згідно Висновку Експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 11420/16-43 від 16.02.2017 року (а.с.16-22 т.2) дійсна вартість 3/32 частики квартири [ADDRESS] станом на час проведенняя дослідження, становить 144193, 00 грн. Зазначений Висновок складено, на підставі ухвали суду про призначення судової будвельно-технічної експертизи, судовим експертом Київського НДІСЕ Міністерства юстиції України( Сертифікан ФдМУ від 29.07.2016 року № 573/16, та сертифікат ДП "Укрметртестстандарт" від 14.07.2016 року № ПТ-114/16), експерти були попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, тому у суду відсутні сумніви в обґрунтованості висновків, зазначених у вказаному Висновку, зазначений Висновок одержаний з дотриманям порядку, встановленого законом, є таким, що відповідає вимогам ст.ст. 76,77 ЦПК України, у зв"язку з цим суд вважає зазначений Висновок належним та допустимим доказом. Відповідач та його представник вказали, що дійсно вказана сума відповідає дійсній вартості 3/32 частки вищевказаної квартири. За таких обставин суд виходить із вартості 3/32 частини квартири [ADDRESS], визначеної у вказаному Висновку в сумі 144193 грн. Позивачем на виконання вимог ч.2 ст.365 ЦК України, внесено на депозитний рахунок суду Голосіївського району м.Києва вартість 3/32 частини квартири [ADDRESS] в сумі 144193.00 грн. Таким чином, суд дійшов до висновку, що вимоги [PERSON] щодо припинення права власності [PERSON] на 3/32 частини квартири [ADDRESS], та визнання за ним права власності на цю частину квартири є доведеними та обґрунтованими, у зв»язку з чим із позивача підлягає стягненню, шляхом списання з депозитного рахунку Голосіївського районного суду м.Києва на користь відповідачки сума грошової компенсації за 3/32 частину вказаної квартири в розмірі 144193,00 грн, внесена позивачем у на депозитний рахунок згідно платіжного квитанції № 23 від 01.03.2018 року на суму 14900,00 грн. , квитанції № 24 від 01.03.2018 року на суму 14293,00 грн., квитанції № 454 від 19.08.2015 року на суму 11159,91 грн. (а.с.31 т.1), квитанції № 1 від 23.02.2018 року на суму 96184,00 грн. (а.с.72 т.2) Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв»язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 855,00грн. На підставі наведеного, ст.ст. 365, 1241, 1268, 1269, 1297, 1298 ЦК України,

Outcome: approved