Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що її чоловікові, [PERSON] належала земельна ділянка для обслуговування будівель і господарських споруд в [ADDRESS] на підставі Державного акту на право приватної всланості на землю серії ІФ 17-2-002-497 від 29 липня 1994 року. [INFO] [PERSON] помер , та після його смерті відкрилась спадщина за законом на вказану земельну ділянку. Зазначає, що є спадкоємцем першої черги за законом на майно померлого, так як діти спадкодавця на спадщину не претендують. Вказує, що прийняла спадщину після смерті чоловіка, однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно, оскільки в Державному акті та у витязі з Державного земельного кадастру існують розбіжності у площі земельної ділянки. Просить суд визнати недійсним Державний акт та визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача, Коломийської міської ради в судове засідання також не з"явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області в судове засідання також не з"явився. 27 серпня 2019 року в суд надійшло письмове пояснення на позовну заяву, згідно якого з метою державної реєстрації спірної земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера, на замовлення [PERSON] , ліцензованою проектною організацією ТзОВ "Інформаційно-кадастровий центр" виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості та встановлено, що фактична площа ділянки становить 0,0720 га та не відповідає площі, зазначеній в Державному акті серії ІФ 17-2-002-497 від 29 липня 1994 року. Такий висновок зроблено в результаті проведення геодезичної зйомки земельної ділянки на місцевості, що підтверджується кадастровим планом. Земельній ділянці площею 0,720 га по [ADDRESS] присвоєно кадастрвоий номер 2610600000:23:008:0124 та здійснено державну реєстрацію, про що видано витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20 березня 2018 року № НВ-2603371272018. Просить врахувати пояснення при прийнятті рішення, а розгляд справи проводити без участі представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положення ст.ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Судом встановлено, що рішенням № 194 від 15 червня 1994 року виконавчого комітету міської ради народних депутатів Івано-Франківської області [PERSON] безоплатно передано у приватну власність присадибну ділянку, розміщену в зоні старої забудови в [ADDRESS] , загальною площею 0,729 га (а.с. 18). На підставі вказаного рішення 29 липня 1994 року [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ 17-2-002-497, в якому зазначено площу земельної ділянки 0,0329 га з цільовим призначенням - для обслуговування будівель та господарських споруд (а.с.26). [INFO] [PERSON] помер , про що того ждня складено відповідний актовий запис за № 211 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). Позивачка, будучи спадкоємцем першої черги за законом на майно померлого, у визначений строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в зв"язку з чим нотаріусом заведено спадкову справу, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено у зв"язку із розбіжностями в площі земельної ділянки, а саме : в Державному акті на право приватної власності на землю зазначена площа 0,0329 га, а у витязі з Державного земельного кадастру - 0,720 га (а.с.11). Враховуючи те, що згідно архівного витягу з протоколу № 8 засідання виконкому Коломийської міської ради від 15 червня 1994 року, рішенням № 194 [PERSON] передано безоплатно земельну ділянку площею 0,0729 га, то суд вважає, що при виготовленні Державного акту на право власності на землю допущено технічну помилку та помилково зазначено площу ділянки 0,0329 га. Пунктом 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом № 43 від 04 травня 1999 року Державного комітету України по земельних ресурсах, внесення виправлень до державних актів не передбачено. Згідно п.п. 4.4, 4.6 Інструкції про заповнення бланків державних актівна право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року за № 325, видача нового державного акту у разі виявлення у виданому державному акті орфографічних або технічних помилок не передбачена. У таких випадках державний акт, у якому було допущено помилку, вважається зіпсованим. Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України в редакції, що діяла на час видачі Державного акту, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власносіт на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. В зв"язку із змінами в земельному законодавстві, з метою державної реєстрації спірної земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера, на замовлення [PERSON] ліцензованою проектною організацією ТзОВ "Інформаційно-кадастровий центр" виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості та встановлено, що фактична площа ділянки становить 0,0720 га та не відповідає площі, зазначеній в Державному акті серії ІФ 17-2-002-497 від 29 липня 1994 року. Такий висновок зроблено в результаті проведення геодезичної зйомки земельної ділянки на місцевості, що підтверджується кадастровим планом. Земельній ділянці площею 0,720 га по [ADDRESS] присвоєно кадастровий номер 2610600000:23:008:0124 та здійснено державну реєстрацію, про що видано витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20 березня 2018 року № НВ-2603371272018 (а.с.13-17). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцю на моментр відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, вартість земельної ділянки площею 0,0720 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] становить 127515 грн. (а.с. 27). Виходячи з того, що позивачка є спадкоємцемза законом на спадкове майно, що належало спадкодавцю у встановленому законом порядку і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, він не взмозі оформити спадкові права через розбіжності в зазначенні площі спадкової земельної ділянки, відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд вважає за можливе визнати державний акт недійсним та визнати за [PERSON] право власності на спірну земельну ділянку шляхом задоволення позову. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1218, 1225, 1268 ЦК України, п "г" ч. 1 ст. 81, ст. 131 Земельного кодексу України, ст. 19 Закону україни "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування",

Outcome: approved