Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом і просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки з 23.04.2009року за рішенням Дружківського суду у справі №2-1031 на утримання доньки [PERSON] , з 1/4 частини до 1/8 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з дня стягнення аліментів за судовим наказом від 04.12.2018р у справі №229/5473/18 та частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментам при встановленні обставин, що мають істотне значення. Обгрунтовує вимоги таким. Рішенням Дружківського міського суду від 23.04.2009року у справі № 2/1031 стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. 13.06.2009року він уклав шлюб з іншою жінкою - [PERSON] В цьому шлюбі в них народилося двоє дітей - син [PERSON], 10.12.2009року народження, та донька [PERSON], 03.02.2013року народження. Після народження дітей, подальша сплата аліментів у встанолвеному судом розмірі стала для нього практично неможливою. Діти , народженні в цьому шлюбі, також потребують належного матеріального забезпечення. Він звернувся до відповідачки, та досяг з нею усної домовленності про сплату аліментів за виконавчим листом за мірою можливостей. Але в цей у Дружківському ВДВС зростала заборгованість по аліментам, та ті суми, що ним сплачувалися її ніяк не покривали. З 22.05.2009року він був приватним підприємцем та мав дохід за рахунок якого був спроможний виділити хоча б частину кошщтів на утрмиання старшої дитини. Але з початку проведення АТО він втратив роботу, в цей період часу доход у нього був відсутній, а тому 20.01.2015року він припинив свою підприємницьку діяльність. В нього є непогашені кредитні зобов"язання. З 15.12.2015року він працевлаштувався до ПАТ "Веско", але виконавчий лист за місцем праці з Дружківського відділу ДВС на утримання аліментів вчасно переданий не був. У 2016році його молодша донька захворіла і потрапила в реанімацію до м.Краматорська з діагнозом гостра двостороння пневмонія, лікування її потребувало значних коштів, тому аліменти він сплачував самостійно по мірі можливості. 12.10.2018р він дізнався про реальний свій борг по аліментам перед відповідачем станом на 15.12.2015року 11 469,71грн. Заборгованість з 15.12.2018року утримується з його заробітної плати у ПАТ "Веско". Утримання аліментів та заборгованості відбувається у розмірі більше половини його заробітку, в зв"язку з чим, у нього не вистачає коштів на утримання інших двох дітей. Вважає, що наявність ще двох дітей, втрата роботи у визначений період часу, наявність кредитних зобов"язань та витрати, понесені у зв"язку з перенесенням хвороби молодшою дитино, є важливими обставинами, що мають істотне значення. Ухвалою суду від 18 січня 2019року відкрито провадження у данній справі, та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадженя з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Пояснила, що ніякої домовленності про зменшення визначеного рішенням суду розміру аліментів між ними не існувало. Відповідач покинув сім"ю, і тривалий час ніяким чином не піклувався про доньку, не забезпечував її жодним чином. Він не бажав брати участь у житті своєї дитини, в тому числі його матеріальному забезпеченні. Прострочка існувала завжди. Більш того, в 2010році відповідач став власником автомобіля ВАЗ 21061. Той факт, що відповідач має кредитні зобов"язання, на її думку не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки відповідач мав розраховувати свої матеріальні можливості, перше ніж укладати кредитний договір. Вважає, що вимога позивача про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам не грунтується на нормах діючого законодавства. Дослідивши докази по справ, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до частини 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові Судової палати у цивільних справах від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13, при розгляді позовів про зміну розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Разом з тим, згідно з ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров'я когось з них. Судом встановлено, що на підставі рішення Дружківського міського суду у цивільній справі № 2-1031/2009р від 19 травня 2009року позивач [PERSON] зобов"язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], 28 травня 2001року народження, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини починаючи з 23 квітня 2009року. Зі змісту рішення вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд врахував стан здоров"я дитини, те, що у відповідача на утриманні , крім дочки [PERSON] не має інших дітей, непрацездатних батьків, яким він зобов"язаний надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні встановлено, що з часу стягнення аліментів на користь відповідача [PERSON] змінився сімейний стан позивача, а саме, 12 червня 2009року [PERSON] укладає шлюб з [PERSON] і в цьому шлюбі в них народжується двоє дітей: 10 грудня 2009року- син [PERSON], 03 лютого 2013року-донька [PERSON], а також змінився і його матеріальний стан, оскільки позивач належно підтвердив, що на даний час зобов'язаний утримувати не одного, а трьох неповнолітніх дітей (а.с.8,9). Отже , відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, наявні підстави для зменшення розміру аліментів. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, те що відповідач працює, отримує в середньому щомісячно 9400грн, (а.с.8), у нього на утриманні, крім доньки [PERSON], є син [PERSON], 2009року народження, та донька [PERSON],2013року народження, яких він також зобов"язаний матеріально утримувати, матеріальне становище доньки [PERSON], яка проживає з матір"ю, дохід якої складає в середньому на місяь 6380грн, (а.с.40), суд також враховує, що донька позивача [PERSON] перебуває з 2016року в лікарні на "Д" обліку, а тому вважає можливим зменшити розмір аліментів на утримання доньки [PERSON], та стягнути аліменти з [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] у розмірі 1/7 частини його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позивача щодо часткового звільнення від сплати заборгованості по аліментам суд вважає такими, що не підлягають задоволенню. Згідно ст. 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв"язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Отже позивач має довести в судовому засіданні обставини, що мають істотне значення, а також має зазначити частину такого звільнення. В якості обставин, що мають істотне значення, позивач зазначає на відсутність доходів від підприємницьколї діяльності, хворобу доньки [PERSON] у 2016році, наявність кредитних зобов"язань перед банком. Однак суд вважає , що такі обставини не можна визнати таким, що дають підстави для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Із розрахунку заборгованості по аліментам відповідно з виконавчим листом № 2-1031 від 19.05.2009року вбачається, що заборгованість лічиться з квітня 2009року, тобто до народження сина [PERSON], 10 грудня 2009року народження. Доказів, що у зв"язку з хворобою доньки [PERSON], позивач мав значні матеріальні витрати, суду не надано. З довідок про доходи за період 2016-2018р.р. (а.с.17-19), вбачається, що позивач стабільно отримує дохід, проте аліменти сплачує в розмірі нижчому ніж сума , яка підлягає стягненню. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Наявність у позивача заборгованості по аліментам свідчить про те, що він не виконує свій обов'язок по утриманню дитини, чим грубо порушує її права на належні умови життя. Звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам призведе до повторного порушення прав дитини, отже підстави для такого звільнення повинні бути виключними, разом з тим, суду не надано доказів, які свідчать про неможливість позивача сплачувати заборгованість по аліментам. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов в частині звільнення від сплати заборгованості по аліментам задоволенню не підлягає.

Outcome: partial