Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

У січні 2016 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], звернулись до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], АТ «[PERSON] та кредит», [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб про визнання права на грошові кошти. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 26 квітня 2015 року між позивачем - [PERSON], та відповідачем [PERSON], укладено договір відступлення права вимоги. Аналогічний договір з відповідачем уклали позивач - [PERSON] та позивач [PERSON]. Згідно зазначеного договору, а саме відповідно до п. 1.1 відповідач відступає позивачу [PERSON], [PERSON], [PERSON], а вони в свою чергу набувають право вимоги, належне відповідачеві і стають кредиторами за договором-заявою № 300937/24449/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в національній валюті від 22.04.2014 року укладеним між Первісним кредитором та ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит», зі всіма додатками, змінами і доповненнями до них. Відповідно до п. 1.2 кожен з позивачів набуває право вимагати від ПАТ «Банк «[PERSON] та кредит» повернення (сплати) собі (замість Первісного кредитора) частини суми вкладу за ввним договором - грошові кошти у розмірі 195 000 (сто девяносто пять тисяч) гривень, право власності від відповідача до позивачів переходить на частину суми вкладу у розмірі, сченому в цьому пункті. Пунктом 1.4. передбачено, що з моменту підписання договору відступлення права вимоги позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]А набувають статусу вкладника у значенні цього терміна, що визначений у п. 4 ч.1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Проте, відповідач не визнає їх право на вклад за договором відступлення права вимоги від 16.04.2015 року, що підтверджується листами від відповідача від 17.08.2015 року. Позивачі вважають, що відповідач порушує їх право, так як вони набули право на частини суми вкладу і набули статусу вкладників в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 17 вересня 2015 року Правління Національного банку України прийняло Постанову № 612 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "[PERSON] та Кредит" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб (далі - [PERSON]) прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи [PERSON] припиняються всі повноваження органів правління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку. Таким чином, визнання за позивачами права на частину суми вкладу, набуте за договором про відступлення права вимоги від 26 квітня 2015 року та набуття ними статусу вкладника тягне за собою правові наслідки для [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи [PERSON] на ліквідацію АТ «Банк «[PERSON] та Кредит», які згідно ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначають вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами. Тому просили визнати за - [PERSON] (ІПН [NUMBER]) з 26 квітня 2015 року право на частину суми вкладу - грошові кошти в розмірі 195 000 гривень, яке вона набула відповідно до договору відступлення права вимоги від 26 квітня 2015 року за договором-заявою № 300937/24449/370-14 про банківський строковий клад (депозит) «Стандарт» в національній валюті від 22.04.2014 року, укладеним між [PERSON] І А. та ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит»» з набуттям ними- Глобак [PERSON] (ІПН [NUMBER]) статусу вкладника у значенні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Визнати за [PERSON] (ІПН [NUMBER]) з 26 квітня 2015 року право на частину суми вкладу - грошові кошти в розмірі 195 000 (сто девяносто пять тисяч) гривень, яке він набув відповідно до договору відступлення права вимоги від 26 квітня 2015 року за договором-заявою № 300937/24449/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в національній валюті від 22.04.2014 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит»» з набуттям ним - [PERSON] (ІПН [NUMBER]) статусу вкладника у значенні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Визнати за [PERSON] (ІПН 23225118089) з 26 квітня 2015 року право на частину суми вкладу - грошові кошти в розмірі 5 000 (сто девяносто пять тисяч) гривень, яке вона набула відповідно до договору відступлення права вимоги від 26 квітня 2015 року за договором-заявою № 300937/24449/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в національній валюті від 22.04.2014 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» з набуттям нею [PERSON] (ІПН [NUMBER]) статусу вкладника у значенні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зобовязати АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» включити до списку вкладників ПАТ «[PERSON] фінанси та Кредит» [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [PERSON] (ІПН [NUMBER]). Зобовязати [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб виплатити [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [PERSON] (ІПН 5118089) вклади у розмірі 195 000 (сто девяносто пять тисяч) гривень кожному. У судове засідання представник позивачів не з»явився, надіслали до суду заяву, згідно якої просили слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, у повному обсязі, просили позов задовольнити. У судове засідання представник відповідача [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб не з»явилися, про день слухання справи повідомлялися належним чином, надіслали до суду письмові заперечення, відповідно до яких проти позову заперчували, просили у задоволенні позову відмовити у поному обсязі, з підстав, що відповідач [PERSON], яка є вкладником неплатоспроможного банку, та яка подрувала частину свого вкладу позивачам, отримала гарантовану державою частину свого вкладу у розмірі 200\~000 гривень через банк агент [PERSON] гарантування. Тобто, відповідач фонд гарантування вкладів фізичних осбі виконав свої збовязання встановлені ст. 26 Закону перед [PERSON], залишок суми який перевищує 200\~000 гривень відповіда григорчак О.А, як і інші добросовісні вкладники неплатоспроможного банку мали отримати в четверту чергу і за рахунок ліквідаційної маси банку, а не коштів [PERSON] гарнтування Тому просили у позові відмовити, у звязку з його необгрунтованістю та безпідставністю. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов визнала у повному обсязі. Представник відповідача АТ «[PERSON] фінанси та кредит» у судовому засідання проти позову заперечувала у повному обсязі, оскільки не надано жодного доказу про повідомлення АТ «[PERSON] фінанси та кредит» про заміну кредитора, окрім того позивачі не звертались до банку з вимогою про видачу коштів з метою реалізації свого права за довговрами відступлення парва вимоги. Також наголошували на тому, що договори відступлення права вимоги нотаріально не посвідчені, що ставить в свою чергу під сумнів дату їх укладення. \~Чинним законодавством не передбачено автоматичного набуття новим кредитором прав по договору банківського вкладу у зв"язку із здійсненням уступки, тим більше лише на частину вкладу. Працівник банку повинен провести ідентифікацію позивача та укласти з новим кредитором додаткові угоди до договору та відкрити новий депозитний рахунок на ім"я нового кредитора, на якому обліковуватиметься вклад, на який претендує позивач. Враховуючи викладене, а також те, що позивач не є вкладником АТ «[PERSON] фінанси та кредит» відсутні встановлені\~законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"\~обставини, а відтак вимоги позивача просив визнати безпідставними. Тому просили у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачі не є вкладники банку у розуміні Закону україни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому їх вимоги, щодо набуття статусу вкладників у значенні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарнутвання вкладів фізичних осіб» є безпідставними та задоволенню не підлягають. Вислухавши думку учасників процесу, розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. У\~ст. 3 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої\~статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 26 квітня 2015 року між позивачем - [PERSON], та відповідачем - [PERSON], укладено договір відступлення права вимоги, що підтверджується вказаним договором від 26.04.2015 року. Аналогічний договір з відповідачем [PERSON] уклали позивач - [PERSON] та позивач [PERSON], про що свідчать вищезгадані договора відступлення парва вимоги від 26.04.2015 року. Як вбачається, із зазначеного договору, а саме відповідно до п. 1.1 відповідач [PERSON] відступає позивачу [PERSON], [PERSON], [PERSON], а вони в свою чергу набувають право вимоги, належне відповідачеві і стають кредиторами за договором-заявою № 300937/24449/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в національній валюті від 22.04.2014 року укладеним між Первісним кредитором та ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит»» зі всіма додатками, змінами і доповненнями до них. Відповідно до п. 1.2 кожен з позивачів набуває право вимагати від ПАТ «Банк «[PERSON] та кредит»» повернення (сплати) собі (замість Первісного кредитора) частини суми вкладу за ввним договором - грошові кошти у розмірі 195 000 (сто девяносто пять тисяч) гривень, право власності від відповідача до позивачів переходить на частину суми вкладу у розмірі, визначеному у цьому пункті. Пунктом 1.4. передбачено, що з моменту підписання договору відступлення права вимоги позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]А набувають статусу вкладника у значенні цього терміна, що визначений у п. 4 ч.1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Проте, відповідач не визнає їх право на вклад за договором відступлення права вимоги від 26.04.2015 року, що підтверджується листами від відповідача від 17.08.2015 року. Позивачі вважають, що відповідач порушує їх право, так як вони набули право на частини суми вкладу і набули статусу вкладників в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 17 вересня 2015 року Правління Національного банку України прийняло Постанову № 612 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "[PERSON] та Кредит" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи [PERSON] припиняються всі повноваження органів правління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку. За таких обставин, визнання за позивачами права на частину суми вкладу, набуте за договором про відступлення права вимоги від 26 квітня 2015 року та набуття ними статусу вкладника тягне за собою правові наслідки для [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи [PERSON] на ліквідацію АТ «Банк «[PERSON] та Кредит», які згідно ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначають вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, шо не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 12 Цивільного кодексу України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на свій розсуд. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Як вбачається з долученого до матеріалів справи договору-заяви № 300937/24449/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в національній валюті від 22.04.2014 року такий пакет не містить обмежень щодо можливості передачі кредитором своїх прав або обмеження обсягу прав, які передає кредитор. Згідно з ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідност. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первинного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, які існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою ст. 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає за необхідне зазначити, що ні Закон України «Про банки та банківську діяльність», ні Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не містять обмежень прав вкладників на укладання договорів уступки права вимоги у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації банку або початком ліквідаційної процедури банку. Статтею 515 Цивільного кодексу України встановлено, що заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Водночас, договір банківського вкладу не є зобов"язанням, виконання якого нерозривно пов'язаних з особою кредитора (постанова Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2015 року у справі № 6-65цс13). Враховуючи вищевикладене, заміна кредитора у зобов'язанні по договору 300937/24449/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в національній валюті від 22.04.2014 року була здійснена у відповідності до порядку, визначеному ст.ст. 512-517 Цивільного кодексу України. Таким чином, позивачі правомірно отримали всі права вкладника за договором від 300937/24449/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в національній валюті від 22.04.2014 року, на підставі договорів права відступлення права вимоги від 26.04.2015 року. Враховуючи вищевикладене, заміна кредитора у зобов"язанні по договору від 26.04.2015 року укладеному між позивачами та відповідачем [PERSON] була здійснена у відповідності до порядку визначеному ст.ст.512-517 ЦК України. Таким чином, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали всі права вкладника за договором від 300937/24449/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» від 22.04.2014 року. Відповідно дост. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», [PERSON] гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. [PERSON] відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада [PERSON] не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Частина 1\~ст. 633 ЦК України\~дає визначення поняттю публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч. 2\~ст. 633 ЦК України\~умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України\~визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2\~ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до засад цивільного законодавства, позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та законом є неприпустимим (п.3 ч.1\~ст.3 ЦК України). Вкладник не може бути протиправно позбавлений права власності на свій вклад рішенням (діями, (бездіяльністю) [PERSON], так як прийняття такого рішення суперечить чинному законодавству. Згідно з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі №6-140 цс/13, відповідно до змісту ст.ст.526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Європейський суд з прав людини у справі "ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ» зазначив, що якщо особа, яка владе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини нагадав, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, №13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року). Частиною першою ст.1 Протоколу №1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 20 березня 1952 року (ратифікованого Україною 11 вересня 1997 року) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, вимоги позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо визнання за ними права вкладників на частину суми вкладу - яке вони набули відповідно до договору відступлення права вимоги від 26 квітня 2015 року за договором-заявою № 300937/24449/370-14 про банківський строковий клад (депозит) «Стандарт» в національній валюті від 22.04.2014 року, укладеним між [PERSON] О А. та ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит»» у значенні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є обґрунтованими.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного вище та

Outcome: approved