Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

20.09.2019 року заявниця звернулася до Іванівського районного суду Одеської області з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , який помер [INFO] у м.Донецьк. Свою заяву вона обґрунтовує наступним. Вона є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджує копією свідоцтва про народження. [PERSON] помер в м.Донецьк [INFO] року, що підтверджується довідкою про причини смерті та свідоцтвом про смерть. За даним випадком видано довідку про смерть № 1011 та свідоцтво про смерть [NUMBER] [PERSON] , в яких вказано про причину та дату смерті, але дані документи не державного зразку так як органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження на вказаній території. Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII (з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ) виданий цими органами або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Заявниця у судове засідання не з`явився, проте надала до суду заяву про слухання справи у його відсутність, на заявлених вимогах наполягала. Представник зацікавленої особи у судове засідання не з`явився, проте надав заяву про слухання справи у його відсутність, проти задоволення заяви не заперечував. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що у поданих суду доказах, а саме з довідки про причину смерті, свідоцтві про смерть, виданими органами окупаційної влади на території Донецької області вбачається, що [PERSON] , помер [INFO] у м.Донецьк. Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» надано статус «тимчасово окупованих» територіям окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена Постановою ВР України № 252-VIII від 17.03.2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст. ст. 1; 4 ч.2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Згідно п. п. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, видане органами на території м. Донецьк свідоцтво про смерть не засвідчує у встановленому порядку факту смерті громадянина [PERSON] , що створює перешкоди та робить неможливим оформлення свідоцтва про його смерть на території України. Відповідно до п.8 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ч.2 ст.317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до практики ЄСПЛ, Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій територій, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Це стосується реєстрації смертей, народжень, шлюбів. Отже, у даному випадку підлягають застосуванню загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території є істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації права заявника на спадкування. При цьому, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму Інформаційному листі від 11.04.2017 року вказав судам на необхідність у своїх рішеннях використовувати коректні назви та місця розташування населених пунктів, наприклад "місто Амвросіївка, Амвросіївського району Донецької області, Україна" і навпаки рекомендував судам не використовувати в рішеннях формулювання "Донецька народна республіка (територія, непідконтрольна державної влади України)", "Донецька народна республіка", яка є тимчасово окупованою територією" і "самопроголошена "Донецька народна республіка" і так далі. З урахуванням викладеного, суд вважає заяву [PERSON] законною та такою, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Ураховуючи викладене вище,

Outcome: approved