Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбу з 11 жовтня 2013 року, від шлюбу мають спільного сина - [PERSON], яктй народився [INFO]. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому, посилаючись на те, що відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, а самій важко належним чином без додаткової допомоги утримувати дитину, тим більше, що сама ніде не працює, оскільки перебуває у дикретній відпустці по догляду за дитиною і потребує також матеріальної допомоги, а тому просила суд стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі: 600 грн. на своє утримання , та на утримання неповнолітньої сина в в твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно В судове засідання позивачка не з»явилась, подала до суду заяву в якій просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, про місце та час розгляду справи сповіщений своєчасно та належним чином, причини суду не повідомив. Зі згоди наданої у письмовій заяві позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, оглянувши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ст.180, п.3 ст.181, п.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а аліменти на утримання дитини можуть присуджуються у твердій грошовій сумі, або в частці від доходу(заробітку). В цьому випадку відповідно до ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданого 11 жовтня 2013 року Верхівнянською сільською радою Ружинського району Житомирської області, сторони перебуваютьу зареєстрованому шлюбі з 11.10.2013 року. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 26 лютого 2014 року виданого Верхівнянською сільською радою Ружинського району Житомирської області, батьками [PERSON], [INFO] є позивачка та відповідач. Оскільки відповідач заперечень щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суду не надав, суд задовільняє позовні вимоги щодо стягнення коштів на утримання неповнолітньої дитини в частці в твердій грошовій сумі переконавшись, що відповідач не тільки може, але і зобов"язаний виконувати свої батьківські обов"язки по утриманню неповнолітнього сина, а саме: сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, оскільки є молодою працездатною людиною, не являється інвалідом, інших боргових зобов»язань не має, аліментів на утримання інших дітей не сплачує, за станом здоров»я може працювати і платити аліменти, а не перекладати цей тягар на державу. Відповідно до ст.84 Сімейного Кодексу України право на утримання від чоловіка-батька дитини має дружина, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років. Вказане право вона має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Оскільки позивачкою не надано доказів про те, що відповідач має можливість утримувати її до досягнення дитиною трирічного віку, а тому суд відмовляє в задоволенні даної позовної вимоги. Разом з тим, суд роз"яснює сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений цим рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення судові витрати по справі.

Outcome: partial