Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, в якому зазначила, що 11.11.2009 року між позиваче та відповідачем був укладений договір довічного утримання. Згідно умов договору позивач передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] одначасно відповідач зобов"язалась довічно утримувати позиваа, забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом, ліками. Однак станом на теперішній час та за весь період з моменту кладання вказаного вище договору, його виконання виявилось незручним та неможливим для обох сторін. У зв"язку з ліквідацією 7-ї Запорізької державної нотарівльної контори нотаріусом, якої був посвідчений договір розірвати за згодою обох сторін не виявилося можливим. Позивач просить розірвати догоговір довічного утримання, укладений між [PERSON]. та [PERSON] листопада 2009 року за № 1-1307, визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, замість чого набувач зобов"язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до договору довічного утримання, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 11.11.2009 року державним нотаріусом Сьомої Запорізької державної нотаріальної контори Обушенко В.М., встановлено, що [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], взамін чого [PERSON] зобов'язується довічно утримувати [PERSON], забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною медичною допомогою ліками та зберігти у її безкоштовному довічному користуванні квартиру. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов"язків, незалежно від його вини. У відповідності до ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. „ Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з"ясування і дослідження інших обставин справи. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В даному випадку в наявності є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, відповідно до вимог ст.174 ЦПК України На підставі викладеного ,

Outcome: approved