Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 14 499,37 грн. за кредитним договором №б/н від 12.07.2006 року, стягнення судових витрат в розмірі 1 762,00 грн., посилаючись на те, що відповідачка отримала в позивача кредит в розмірі 1 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобов`язалася виконати кредитні зобов`язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів за відповідачкою наявна заборгованість за кредитними зобов`язаннями, яку банк просить суд стягнути з останньої. 22.02.2019 року представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] подав до суду письмове пояснення, відповідно до якого позовні вимоги визнав частково в розмірі 9 160,38 грн., що складається з: 8 724,158 грн - нарахованих відсотків, а також 436,20 грн. - штраф (процентна складова), виходячи з наступного. Позовна заява та розрахунок до неї в частині суми нарахованих неустойки та комісії не відповідає вимогам ч.2 ст. 549 ЦК України, ст. 1056-1 ЦК України (в редакції чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг), ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів". Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов"язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов"язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов"язків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). У відповідності до ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов"язання. Отже, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення - строків виконання грошових зобов"язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, нарахування штрафу у вигляді фіксованої суми - 500,00 грн. суперечить ст. 549 ЦК України, а тому є неправомірним. Штраф повинен розраховуватись із розрахунку 5% від суми заборгованості, та становить 436,20 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення 5 032,40 грн. пені, то позивачем фактично заявлено виключно заборгованість з комісії без фактичного надання позичальнику будь-яких послуг у розумінні ЗУ "Про захист прав споживачів". Отже, позовна заява та наданий розрахунок заборгованості в частині нарахованої комісії у розмірі 5 032,40 грн. є необгрунтованим, а така вимога - неправомірною. На підставі наведеного, вважає, що розмір заборгованості, що підлягає до сплати повинна становити 9 160,38 грн. Крім цього, заборгованість відповідачки, яка виникла перед позивачем пов"язана із сімейними обставинами, так як згідно наказу №236/3 від 04.10.2016 року її звільнено із роботи. Фактично відповідачка не має жодного доходу, оскільки немає можливості працевлаштуватись та отримувати дохід. У відповідачки суттєві проблеми із здоров"ям, а саме опорно-руховим апаратом. Мати відповідачки прикута до ліжка, у зв"язку з чим відповідачка здійснює догляд за нею та обидві проживають на одну пенсію. 25.06.2017 року у сусідній квартирі, де проживає відповідачка, відбулась пожежа, внаслідок якої постраждала і квартира відповідачки (а.с.60-62). Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив в разі неявки в судове засідання відповідача проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечив проти заочного розгляду справи (а.с. 4). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, представник відповідача позовні вимоги визнав частково, з підстав наведених у письмових поясненнях. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 12.07.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником всіх прав та обов"язків якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачкою [PERSON] було підписано заяву № б/н, згідно якої остання отримала кредитну картку та відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 1 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків на користування кредитними коштами в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 11-26). Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, визначено, що Заява разом з Пам`яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. За змістом п.п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотки за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов"язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов"язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на коремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. Однак, представником позивача не надано суду тарифів, відповідно до яких проводиться розрахунок штрафів. Позивачем станом на 17.12.2017 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.07.2006 року, відповідно до якого заборгованість відповідачки [PERSON] за кредитними зобов`язаннями становить 14 499 грн. 37 коп., яка складається з: заборгованості по процентам за користування кредитом - 8 724,18 грн.; пеня - 5 032,40 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф(процентна складова) - 666,64 грн.(а.с. 5-10). Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Як вбачається з письмових пояснень, представник відповідачки не заперечує щодо нарахування позивачем 8 724,18 грн. відсотків за користування кредитом. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача пені та штрафів, то суд виходить з наступного. З розрахунку заборгованості позивача вбачається, що за неналежне виконання умов кредитного договору відповідачці нараховано заборгованість по пені в сумі 5 032,40 грн.; штрафу в сумі 500,00 грн. (фіксована частина); штрафу в сумі 666,64 грн. (процентна складова). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Таким чином, відповідача тричі притягнуто до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення, що не відповідає вимогам чинного законодавства. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такого ж висновку приходить і Верховний Суд України у своїй постанові від 21.10.2015 року по справі № 6-2003 цс 15, від 11.10.2017 року по справі 6-1374цс17 та викладеній у цих же справах правовій позиції. Отже, позовна вимога про стягнення з відповідачки штрафу в сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та штрафу в сумі 666,64 грн. (процентна складова) є незаконною, а тому до задоволення не підлягає. Щодо посилань представника відповідача на те, що 5 032,40 грн. це заборгованість не по пені, а по комісії, а отже, її стягнення суперечить вимогам ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" то вони є необгрунтованими, так як згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається нарахування пені за прострочене зобов"язання (3 732,40 грн.) та за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. (1 300,00 грн).(11 та 17 колонки), що в сукупності буде становити 5 032,40 грн. (а.с.10). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до часткового задоволення в розмірі 13 756,58 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за подання позовної заяви було сплачено 1 762,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №PROM1BBDС6 від 21.12.2017 року (а.с.1), а тому, з відповідачки слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 1 762,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527, 549, 612, 626, 628, 638, 639, 1054, 1056-1 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141 ЦПК України,

Outcome: approved