Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

14.09.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, який в подальшому уточнила та в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] (ідентифікаційний №3116006505) та [PERSON] (ідентифікаційний №2925011294) автомобіль марки TOYOTA модель COROLLA 1.6 L, тип легковий седан [PERSON] випуску, шасі (кузов, рама) №JTNBV56E502036115, реєстраційний номер [NUMBER] та грошові кошти в сумі 42000, 00 грн. (сорок дві тисячі грн.) отриманих від продажу автомобіля марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 312D 1998 року, шасі (кузов, рама) №WDB9034631P752500; визнати за [PERSON] (ідентифікаційний №3116006505) право власності на автомобіль марки TOYOTA модель COROLLA 1.6 L, тип легковий седан В, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) №JTNBV56E502036115, реєстраційний номер [NUMBER]; визнати за [PERSON] (ідентифікаційний №2925011294) право власності на грошові кошти в сумі 42000, 00 грн. (сорок дві тисячі грн.), отриманих від продажу автомобіля марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 312D 1998 року випуску шасі (кузов, рама) №WDB9034631P752500; стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний №2925011294) на користь [PERSON] (ідентифікаційний №3116006505) сплачений судовий збір в розмірі 2458,25 гривень. В обґрунтування уточнених позовних вимог покликається на те, що шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено 19 травня 2007 року та зареєстровано Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №1000. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 02 червня 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Під час перебування в шлюбі подружжям було придбано автомобіль марки TOYOTA модель COROLLA 1.6 L, тип легковий седан В, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) NJTNBV56E502036115, реєстраційний номер [NUMBER]. Крім цього у шлюбі було придбано автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 312D 1998року, шасі (кузов, рама) №WDB9034631P752500. Як вбачається з листа №31/13-М172/Аз від 04.08.2017 року Регіонального сервісного центру у Львівській області, даний транспортний засіб був зареєстрований з 30.09.2013 року за [PERSON], а з 31.10.2015 року перереєстровано на громадянина [PERSON]. Згідно довідки-рахунку від 31.10.2015 року вартість проданого автомобіля становила 42 000, 00 грн. Так, позивач зазначає, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 312D 1998 року, шасі (кузов, рама) №WDB9034631P752500, був відчужений відповідачем по справі під час перебування в шлюбі, жодної згоди на його відчуження [PERSON] не давала, більше того була проти щодо продажу даного автомобіля, жодних коштів від його продажу ні вона, ні її сім "я не отримували. Крім того, Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 04 квітня 2017 року стягнуто з [PERSON] (ідентифікаційний №2925011294) аліменти на користь [PERSON] (ідентифікаційний №3116006505) на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] [INFO] в розмірі по 3000 грн. (три тисячі грн.) щомісячно для кожного, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно розрахунку від 03.10.2017 року Шевченківського ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області вбачається, що загальна сума заборгованості боржника [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.10.2017 року становить 60000, 00 грн. (шістдесят тисяч грн.). Діти проживають разом з [PERSON] за адресою: м. Львів, вул. Підголоско, 15/80 та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач не бере участі у вихованні дітей, матеріально не підтримує, аліментів не сплачує, а відтак за таких обставин вважає, що є всі підстави для відступлення судом від засади рівності часток подружжя при його поділі. У звязку із вищенаведеним, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 01.02.2018 року, просить суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору від 22.11.2016 року, позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на вказані в ній обставини. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.05.2007 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02.06.2017 року шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірвано, що підтверджується копією вказаного рішення (а.с. 6). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Під час перебування в шлюбі, подружжям було придбано автомобіль марки TOYOTA модель COROLLA 1.6 L, тип легковий седан В, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) NJTNBV56E502036115, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.7). Крім того, у шлюбі було придбано автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 312D 1998року, шасі (кузов, рама) №WDB9034631P752500. Як вбачається з листа №31/13-М172/Аз від 04.08.2017 року Регіонального сервісного центру у Львівській області, транспортний засіб марки TOYOTA модель COROLLA 1.6 L, тип легковий седан В, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) NJTNBV56E502036115, реєстраційний номер [NUMBER], станом на 04.08.2017 року зареєстрований за [PERSON]. Окрім цього, автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 312D 1998року, шасі (кузов, рама) №WDB9034631P752500 був зареєстрований з 30.09.2013 року за [PERSON], а з 31.10.2015 року перереєстровано на громадянина [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки-рахунку від 31.10.2015 року, вартість проданого автомобіля марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 312D 1998року, шасі (кузов, рама) №WDB9034631P752500, становила 42 000, 00 грн. (а.с.19). Крім того, з пояснень позивача вбачається, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 312D 1998 року, шасі (кузов, рама) №WDB9034631P752500, був відчужений відповідачем під час перебування в шлюбі, жодної згоди на його відчуження [PERSON] не давала, більше того була проти щодо продажу даного автомобіля, жодних коштів від його продажу ні вона, ні її сім "я не отримували. У відповідності до п.23 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя" спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Субєктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Враховуючи, що сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, як це передбачено ч. 2 ст. 69 цього Кодексу, даний спір повинен вирішуватися судом. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України при поділі майна частки майна дружини та чоловіка повинні бути рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Відповідно до змісту cm. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Як роз'яснено у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно п. 24 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Статтею 70 СК України встановлено, що разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Суд може присудити одному з подружжя більшу частку за обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 04 квітня 2017 року стягнуто з [PERSON] (ідентифікаційний №2925011294) аліменти на користь [PERSON] (ідентифікаційний №3116006505) на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] [INFO] в розмірі по 3000 грн. (три тисячі грн.) щомісячно для кожного, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З розрахунку заборгованості по аліментах від 03.10.2017 року, виданого Шевченківським ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області вбачається, що загальна сума заборгованості боржника [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.10.2017 року становить 60000, 00 грн. (шістдесят тисяч грн.). Діти проживають разом з позивачем [PERSON] за адресою: м. Львів, вул. Підголоско, 15/80 та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач не бере участі у вихованні дітей, матеріально не підтримує, аліментів не сплачує. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірне майно було придбано сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти і є спільною власністю подружжя та вважає можливим відступити від рівності часток, оскільки в судовому засіданні встановлено, що з позивачкою проживають неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Відповідач не цікавиться життям дітей, їх вихованням та лікуванням, що підтверджується несплатою ним аліментів на утримання дітей, допустивши при цьому заборгованість в розмірі 60000грн., а відтак суд вважає, що є всі підстави для задоволення заявлених позовних вимог. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з позовною заявою до суду. У звязку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 2458,25 гривень судового збору.

Outcome: approved