Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до Акціонерного товариства «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Рубіжанський відділ державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 15710 вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем 13 жовтня 2017 року. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 11 жовтня 2021 року суд відкрив провадження у цивільній справі. Справу вирішено розглянути за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 10 листопада 2021 року, о 09 годині 15 хвилин, у приміщенні зали судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області. 10 листопада та 01 грудня 2021 року в судове засідання учасники справи не з`явились, були повідомлені належним чином. Позивач подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, як і треті особи. У зв`язку із чим, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав, був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Позиції учасників у справі. Позиція позивача, полягала в тому, що 13 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем був вчинений виконавчий напис № 15710, який слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки його було вчинено за відсутністю документів, що підтверджують безспірність вимог відповідача до неї. Позиція відповідача у справі суду не відома, оскільки останній своїм правом на надання суду відзиву на позов та доказів, які могли би його підтвердити, не скористався. Позиції третіх осіб суду також не відомі, оскільки вони не надали суду будь-яких пояснень по суті спору. Оцінка суду щодо фактів. 13 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 02 лютого 2011 року, розмірі 47775 гривень 81 копійка, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2206 гривень 80 копійок; заборгованість за відсотками - 39017 гривень 78 копійок; заборгованість з пені та комісії - 3800 гривень; заборгованість по штрафам (фіксована частина) - 500 гривен; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 2251 гривня 23 копійки, витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 гривень. Строк, за який провадиться стягнення з 02 лютого 2011 року по 31 липня 2017 року (а.с.15). 11 січня 2018 року, на підставі заяви про відкриття виконавчого провадження ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 8-9), старшим державним виконавцем Рубіжанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Люблінським Євгеном Олександровичем, було відкрито виконавче провадження № 55508022 для виконання виконавчого напису № 15710 виданого 13 жовтня 2017 року (а.с. 10-11). 22 серпня 2021 року постановою начальника Рубіжанського відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Грибинюка Романа Миколайовича у виконавчому провадженні № 55508022 було змінено прізвище боржника на « [PERSON] » (а.с. 12). Того ж дня, 22 серпня 2021 року постановою начальника Рубіжанського відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Грибинюка Романа Миколайовича у виконавчому провадженні № 55508022 було накладено арешт на грошові кошти [PERSON] (а.с. 13-14). Суд відзначає, що ні відповідач, ні приватний нотаріус, який видав виконавчий напис не надали суду жодних документів, які могли б підтвердити факт вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем виконавчого напису, що оскаржується позивачем, на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання (а.с.1-39). І, ні відповідач, ні приватний нотаріус, який видав виконавчий напис навіть не заперечили проти аргументів позивача про те, що виконавчий напис, що оскаржується позивачем, був вчинений не на підставі таких документів (а.с.1-39). Оцінка судом змісту правовідносин. Між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» виникли цивільно-правові (зокрема, зобов`язальні) правовідносини, в межах яких відповідач вважає себе кредитором в частині стягнення з позивача грошового боргу. І в межах цих правовідносин, позивач оспорює правомірність обраного відповідачем способу захисту свого можливого цивільного права шляхом вчинення виконавчого напису. Частиною 6 статті 55 Конституції України гарантовано право кожного захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. А стаття 18 Цивільного кодексу України прямо передбачає можливість захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі, але у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема, в редакції чинній на дату вчинення нотаріусом виконавчого напису, стаття 87 Закону України „Про нотаріат" встановлювала, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. При цьому перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадилось у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, тобто перелік документів, які підтверджують безспірність боргу, з огляду на положення статті 87 Закону України „Про нотаріат", встановлювався Кабінетом Міністрів України. Разом з цим стаття 88 Закону України "Про нотаріат" уточнювала, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані йому документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. На момент вчинення виконавчого напису нотаріусом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадилось у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. І для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, цей перелік, для одержання виконавчого напису, передбачав подання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченої угоди та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. До такого висновку суд дійшов через те, що постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", якою було доповнено вказану вище Постанову КМУ №1172 новим розділом: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин", і яка передбачала вчинення виконавчих написів нотаріусами на підставі не нотаріально посвідчених кредитних договорів, було визнано незаконною та не чинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі N 826/20084/14. і ця постанова була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тому станом на 13 жовтня 2017 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем повинен був керуватись Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадилось у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, без урахування змін, внесених до цієї постанови постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". А отже, у випадку не надання йому ПАТ КБ «ПриватБанк» оригіналу нотаріально посвідченої угоди та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, він не мав права видати виконавчий напис. Як наслідок, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності вказаних документів, виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню, як спосіб захисту боржника. Наведені висновки суду узгоджуються і з висновками, що зроблені в узагальненні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні (пункт 10, сторінки 18 та 23). І, застосовуючи саме вказаний правовий підхід, суд констатує, що ні відповідач, ні нотаріус, що вчинив виконавчий напис не надали суду доказів того, що відповідач надав нотаріусу і нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі документів, які входять до переліку документів, що були встановлені Кабінетом Міністрів України, як необхідні для підтвердження факту безспірної заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Більш того, навіть сам текст виконавчого напису, копію якого надала позивач (а.с.15) вказує на те, що кредитний договір від 02 лютого 2011 року, на підставі якого нотаріус вчинив виконавчий напис, не був нотаріально посвідчений. Висновок суду по суті позовних вимог. Тож зважаючи на викладені обставини, суд вважає, що вони, у своїй сукупності, є достатніми і самостійними підставами для того аби задовольнити позов [PERSON] у повному обсязі, а отже визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Висновок суду щодо судових витрат. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908 гривень (за подання позову) та 454 гривні (за подання заяви про забезпечення позову), які понесені позивачем, суд вважає документально підтвердженими (а.с.19,22), і ці судові витрати складають у загальному розмірі 1362 гривні, вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі. Висновок суду щодо заходу забезпечення позову. І оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позову, на підставі частини 7 статті 158 ЦПК України, зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №15710 від 13 жовтня 2017 року, як захід забезпечення позову у справі, продовжує діяти протягом 90 днів з дня набрання законної сили цим рішенням. Тому,

Outcome: approved