Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

29 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Сираївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, рішення виконкому сільської ради про оформлення права приватної власності на житловий будинок. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що згідно свідоцтва САВ № 906436 від 26 червня 2010 року, виданого виконавчим комітетом Сираївської сільської ради на підставі рішення № 22 від 25 травня 2010 року про оформлення приватної власності на житловий будинок за [PERSON] (матір'ю позивача) було зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS]. В даному житловому будинку [PERSON] проживала та була зареєстрована до часу своєї смерті, тобто до [INFO]. З середини січня 2009 року позивач також почав проживати в цьому будинку. За згодою [PERSON] позивачем було здійснено капітальний ремонт будинку, його перепланування та збудовано прибудову. Таким чином вартість цього майна значно зросла за рахунок трудових зусиль та особистих коштів позивача, як члена сім'ї під час спільного проживання з матір'ю. Не зважаючи на це до виконавчого комітету Сираївської сільської ради була подана заява про оформлення права власності лише на [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Сираївської сільської ради № 22 від 25.05.2010 року було оформлено право власності на спірний будинок за [PERSON] вцілому та видано їй відповідне свідоцтво про право власності. Проте, позивач вважав, що заява про оформлення права власності особисто [PERSON] не подавалася і не підписувалася, оскільки на час подання заяви до виконавчого комітету вона за станом здоров'я не могла зробити це фізично. Тому позивач вважав, що рішення виконавчого комітету Сираївської сільської ради № 22 від 25.05.2010 року про оформлення права приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] є недійсним, а тому недійсне і свідоцтво про право власності на нерухоме майно САВ № 906436 від 26.06.2010 року, яке видане на підставі вищевказаного рішення. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 24 березня 2014 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним рішення Виконавчого комітету Сираївської сільської ради № 22 від 25 травня 2010 року про оформлення права власності в цілому на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON]; визнано недійсним дублікат свідоцтва про право власності № 1 Виконавчого комітету Сираївської сільської ради від 14 листопада 2012 року, виданий взамін втраченого свідоцтва про право власності САВ № 906436 від 26 червня 2010 року. В апеляційній скарзі заступник прокурора Чернігівської області просить оскаржуване рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 24 березня 2014 року скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Апелянт зазначає, що судом в порушення норм процесуального права не залучено до участі в справі осіб, на права та обов'язки яких може вплинути ухвалене рішення, а саме спадкоємців [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], які разом з [PERSON] звернулися з заявами про прийняття спадщини за заповітом. Судом не було досліджено документи спадкової справи та в порушення вимог ч.2 ст. 35 ЦПК України [PERSON] та [PERSON] не було залучено до участі в справі, чим фактично порушено їх право на спадкування належної їм частини спадкового майна. Крім того, апелянт зазначає, що судом було невірно застосовано і норми матеріального права. При розгляді справи судом першої інстанції не було досліджено відомості, які містяться в погосподарській книзі щодо часу проживання у спірному житловому будинку [PERSON], відповідно до якої останній вибув з вказаного домогосподарства у 1983 році. Доказів щодо ведення спільного господарства за період з 1983 по 1991 роки позивачем суду надано не було, а тому згідно п.п. „а" п.6 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 року №20 „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" [PERSON] втратив право на частку в майні колгоспного двору. Крім того, відповідно до п.4 постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991 року №7 „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок" позивач вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику він надавав не безоплатно. Судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що спірний будинок набуто в результаті особистої праці [PERSON] Здійснення капітального ремонту, перепланування будинку, будівництво прибудов чи інші поліпшення, вчинені [PERSON] щодо нерухомого майна, не надають підстав для визнання права власності на спірний житловий будинок. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Кравченко А.А., представника [PERSON] - [PERSON], дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Сираївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області № 22 від 25.05.2010 року відповідно до заяви [PERSON] вирішено оформити право приватної власності з послідуючою видачею свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в цілому ( а.с. 32). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.06.2010 року, виданого виконкомом Сираївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області на підставі рішення виконавчого комітету Сираївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області № 22 від 25.05.2010 року, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] в цілому (а.с. 71). З довідки № 575 від 11.10.2012 року, виданої виконкомом Сираївської сільської ради, вбачається, що [PERSON] проживав без реєстрації з січня 2009 року по теперішній час в житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. З моменту проживання вів спільне господарство зі своєю матір'ю [PERSON], обробляв земельну ділянку (а.с. 9). Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним в письмовій формі. Враховуючи надані позивачем докази щодо проведення ним капітального ремонту спірного будинку, його перепланування та збудовання прибудови, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Проте, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитися апеляційний суд, враховуючи наступне. Позивач [PERSON] у даній справі фактично оспорює право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS], посилаючись на те, що порушене його право на частину вказаного нерухомого майна , оскільки за рахунок його трудових зусиль та особистих коштів під час спільного проживання з [PERSON] було здійснено поліпшення вказаного житлового будинку, у зв"язку з чим він оспорює рішення виконкому Сираївської сільської ради № 22 від 25 травня 2010 року про оформлення права власності в цілому на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON], а також дублікат свідоцтва про право власності № 1 Виконавчого комітету Сираївської сільської ради від 14 листопада 2012 року, виданий взамін втраченого свідоцтва про право власності від 26 червня 2010 року. Відповідачем у справі позивач вказав виконавчий комутет Сираївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області По справі встановлено, що [PERSON] померла [INFO] З метою з"ясування кола спадкоємців після смерті [PERSON], які прийняли спадщину, суд першої інстанції в судовому засіданні 14 березня 2013 року відклав розгляд справи до 21.03.2014 року та витребував спадкову справу (а.с.30 - журнал судового засідання). Козелецька районна державна нотаріальна контора за вих. № 333/01-16 від 20.03.2014 направила на запит суду за № 4264 від 14.03.2014 копію спадкової справи № 539/2011 до майна померлої 19.10.2011 року гр. [PERSON], а саме: інформаційну довідку зі Спадкового реєстру спадкової справи, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи 27.12.2011 р., копії заяв спадкоємців - [PERSON] від 27.12.2011 р., [PERSON] від 27.12.2011 р. і [PERSON] від 05.03.2012 р. про прийняття спадщини за заповітом. В засіданні суду першої інстанції 21.03.2014 року було оголошено перерву у зв'язку з ненадходженням на запит суду матеріалів спадкової справи з нотаріальної контори (технічний запис судового засідання від 21.03.2014 р. журнал с/з від 21.03.2014р.). В судовому засіданні 24.03.2014 р. судом першої інстанції такі матеріали досліджено не було, та не було обговорено питання про можливість закінчення розгляду справи без дослідження матеріалів спадкової справи, незважаючи на те, що отримання таких доказів мало істотне значення для повноти з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, для з'ясування всіх належних відповідачів по справі, до яких належали [PERSON] та [PERSON] - спадкоємці [PERSON], які своєчасно звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері. Внаслідок допущеної неповноти з"ясування істотних обставин справи суд першої інстанції відповідно до приписів статті 33 ЦПК України не залучив зазначених осіб - [PERSON] та [PERSON] як співвідповідачів у справі, незважаючи на те, що судове рішення у даній справі безпосередньо впливає на їх спадкові права після смерті матері - [PERSON] Внаслідок допущених судом першої інстанції процесуальних порушень [PERSON] і [PERSON] як спадкоємці померлого власника домоволодіння були позбавлені можливості надати суду свої заперечення проти заявлених позовних вимог. Крім того, суд першої інстанції, обгрунтовуючи висновки про необхідність задоволення позовних вимог, не зазначив, чому вважає порушеними права [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] за відсутності визнаного за ним права власності на будь-яку частину вказаного домоволодіння. Відповідно до роз"яснення, викладеного у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р. "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", оскільки земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом; таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу (жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю), або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї (жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними); інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Внаслідок допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального закону та неповноти з"ясування істотних обставин справи оскаржуване рішення не можна визнати законним та обгрунтованим, і воно не може бути залишене без змін, як ухвалене передчасно. Але суд апеляційної інстанції, виходячи з положень ст.ст.303, 304, 307, 308, 309, 310 ЦПК України, на стадії апеляційного розгляду позбавлений можливості залучити до участі у справі як співвідповідачів [PERSON] і [PERSON] та ухвалити рішення по суті спору між усіма належними його сторонами, усунувши допущену судом першої інстанції неповноту з"ясування істотних обставин справи. Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed