Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання правочинів недійсними та стягнення матеріальних збитків, мотивуючи свої вимоги тим, що у неї тяжко хворіє батько, для чого потрібні значні кошти. У травні 2014 року вона намагалася отримати кредит у Банку, але не змогла, тому для отримання коштів вирішила продати свою квартиру. Її знайомий [PERSON] повідомив, що його працівниця [PERSON] займається продажем нерухомості, а під гарантію повернення позики погодилась надати позивачці позику у розмірі 7000, 00 доларів США. При зустрічі з позивачкою [PERSON] запропонувала свою допомогу при підготовці документів для продажу квартири. Під розписку позивачка отримала від [PERSON] грошові кошти, при цьому [PERSON] виступив поручителем повернення коштів. 11.07.2014 року позивачка видала відповідачам [PERSON] та [PERSON] довіреності, якими уповноважила їх представляти свої інтереси з питань вчинення підготовчих дій для відчуження об"єкту нерухомості та підготовки правовстановлюючих документів на квартиру для її відчуження відповідно. 25.07.2014 року позивачка передала [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS]. У подальшому через те, що до середини грудня 2014 року [PERSON] не привела жодного покупця на квартиру і одночасно уникала зустрічей з позивачкою, на вимогу позивачки відмовлялася повернути оригінали документів на квартиру, 23.12.2014 року позивачка скасувала видані нею довіреності на ім"я відповідачів. 28.03.2015 року невстановлені особи самовільно із застосуванням фізичного впливу на позивачку проникли до квартири [ADDRESS] повідомивши позивачку, що вони є представниками нового власника квартири, виставили позивачу на вулицю і змінили вхідні двері. Позивачка звернулася до міліції із заявою про вчинення злочину, у зв"язку з чим було порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України. Як стало відомо позивачці, відповідачі вступили у злочинну змову, в результаті чого 01.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] 24.03.2015 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] Після цього [PERSON] передала спірну квартиру в іпотеку [PERSON] Але позивачка вважає укладені договори такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки були укладені всупереч її волі, без згоди та дозволу, зловживаючи її довірою, не сплативши їй жодних коштів. На підставі викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд: 1) визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 01.08.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; 2) стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь завдані матеріальні збитки у розмірі 900000, 00 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнили позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі, а саме: 1) визнати недійсними односторонні правочини (довіреності), вчинені позивачкою [PERSON] щодо уповноваження відповідача [PERSON] та уповноваження відповідачки [PERSON] від її імені вчиняти дії та представляти її інтереси, посвідчені 11.07.2014 року приватним нотаріусом КМНО Дудаш М.М., як такі, що вчинені позивачкою під впливом тяжких обставин; 2) визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 01.08.2014 року, укладений між [PERSON], від імені якої на підставі довіреності від 11.07.2014 року діяв [PERSON], та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом КМНО Смирновим І.В.; 3) стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивачки завдані їй матеріальні збитки в розмірі 900000, 00 грн.; 4) витребувати у [PERSON] на користь позивачки квартиру [ADDRESS]; 5) судові витрати та витрати на правову допомогу стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивачки. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] - у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що її знайомий [PERSON] повідомив, що у нього є знайома [PERSON], яка терміново продає свою квартиру. Коли вони зустрілися з [PERSON], то остання повідомила, що бажає терміново прождати свою квартиру для погашення боргу у Банку та ЖЕКу. Тоді [PERSON] погодилася їй допомогти і придбати квартиру [PERSON] Після досягнення всіх домовленостей [PERSON] сплатила всі борги, що мала [PERSON], в ЖЕКу, ДВС особисто, оскільки для неї було важливо, щоб квартира була безпроблемною. У подальшому були оформлені довіреності на ім"я [PERSON] та [PERSON], зокрема, із повноваженнями на продаж квартири та на вчинення необхідних дій для продажу квартиру відповідно. Під час видачі довіреностей нотаріус декілька разів роз"яснювала їх зміст. Перед укладанням договору купівлі-продажу квартири [PERSON] декілька разів з"ясовував у [PERSON] щодо можливості продажу квартири, на що [PERSON] відповіла згодою, пояснила, що [PERSON] з нею розрахувалася. З того моменту [PERSON] знала про продаж своєї квартири, але просила деякий час пожити у квартирі. У січні 2015 року [PERSON] повідомила [PERSON], що скасувала довіреності і не має наміру виїзджати з квартири. Відповідачка вважає, що договори були укладені з дотриманням вимог діючого законодавства, розрахунок був проведений у повному обсязі, а тому підстав для визнання їх недійсними немає. На підставі викладеного представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] - у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що [PERSON] придбала спірну квартиру у [PERSON] у встановленому законом порядку, договір повністю відповідає всім вимогам, а тому підстав для задоволення позову немає. На підставі викладеного представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Третя особа - приватний нотаріус Дудаш М.М. у судове засідання не з"явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в своєму листі просить розглядати справу у її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Третя особа - приватний нотаріус Смірнов І.В. - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, представників третіх осіб, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є двокімнатна квартира [ADDRESS] що належала на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування. 11.07.2014 року позивачка [PERSON] видала нотаріально посвідчену довіреність на ім"я [PERSON] на представництво її інтересів з питань відкриття на її ім"я, а також закриття поточного рахунку, необхідного для отримання відповідної належної їй грошової суми від продажу належної їй на праві договору дарування квартири [ADDRESS] Для виконання цих повноважень [PERSON] було надано право підписувати від її імені заяви, клопотання, що стосуються виконання довіреності, отримувати документи, необхідні для укладання договору купівлі-продажу…, визначати терміни, а також ціну та інші істотні умови попереднього договору та договору купівлі-продажу, укладати попередні договори…, у тому числі підписувати заяви, договір купівлі-продажу, попередній договір тощо…, а також вчиняти інші дії, необхідні для виконання цієї довіреності (а.с.8-9). Також 11.07.2014 року позивачка [PERSON] видала нотаріально посвідчену довіреність на ім"я [PERSON] на представлення її інтересів у різних установах та організаціях з усіх без винятку питань, що її стосуватимуться, у тому числі пов"язаних з питаннями збору документів на відчуження нерухомого майна, зокрема, належної їй квартири [ADDRESS] 12.07.2014 року позивачка [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 7000, 00 доларів США у рахунок передплати за продаж квартири [ADDRESS] що підтверджується відповідною розпискою (а.с.107). 25.07.2014 року позивачка [PERSON] передала, а відповідачка [PERSON] отримала договір дарування на квартиру [ADDRESS] для отримання у БТІ технічного паспорту, інформаційної довідки, експертної оцінки, форми № 3, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.106). Також у розписці було зазначено про те, що договір дарування отримано до оформлення договору купівлі-продажу даної квартири та в якості гарантії отримання [PERSON] грошових коштів, витрачених на сплату квитанцій, оформлення документів та грошей, переданих під розписку. 01.08.2014 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.52). Згідно п. 4 Договору продаж було вчинено за 658425, 00 грн., які покупець сплатив продавцю шляхом перерахування коштів на рахунок продавця до підписання цього Договору. 23.12.2014 року позивачка [PERSON] скасувала довіреності, видані нею 11.07.2014 року на ім"я [PERSON] та [PERSON], що підтверджується її заявою (а.с.88). В подальшому 24.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що підтверджується Витягом з реєстру. В своїх позовних вимогах позивачка [PERSON] посилається на те, що видані нею довіреності були під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, так як на той час вона терміново потребувала коштів для лікування батька. В своїх поясненнях [PERSON] зазначила, що вона, дійсно, отримала від [PERSON] кошти, як попередню оплату в рахунок продажу її квартири. Довіреності були оформлені, як гарантія повернення коштів до грудня 2014 року. В разі неповернення коштів [PERSON] міг укласти з [PERSON] або з іншою особою договір купівлі-продажу квартири. За користування грошима, наданими позивачці, [PERSON] повинна була користуватися квартирою, але самостійно оплачувати комунальні послуги. З урахуванням того, що продаж квартири був здійснений [PERSON] через 7 днів після отримання [PERSON] правовстановлюючих документів, позивачка вважає, що [PERSON] та [PERSON] вступили у злочинну змову з метою заволодіння нерухомим майном, користуючись тяжкими обставинами [PERSON], та відсутністю її у м. Києві, тобто вчинили правочин, що не відповідає її інтересам. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним, незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов"язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв"язку з вчиненням цього правочину. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім"ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Як зазначила при розгляді справи позивачка, їй терміново потрібні були кошти для лікування її батька [PERSON], у зв"язку з чим нею і були видані оспорювані довіреності. На підтвердження хвороби батька нею були надані суду медичні документи, зокрема, виписки з медичних карток. Але при цьому слід зазначити, що надані позивачкою медичні документи підтверджують хворобу [PERSON] протягом тривалого часу, а саме у період з 1986 по 2014 рік включно, тобто майже 30 років. Крім того, документів, що підтверджували б загострення хвороби батька позивачки чи погіршення його стану здоров"я у 2014 році позивачкою надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням викладених вище обставин суд вважає, що позивачкою не було надано належних доказів того, що видачі нею довіреності були під впливом тяжких обставин, а тому підстав для визнання цих правочинів (довіреностей) від 11.07.2014 року недійсними немає, у зв"язку з чим у задоволенні позову повинно бути відмовлено. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, то судом встановлено наступне. Згідно із ст.. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов"язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов"язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Покупець зобов"язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, як це передбачено ч. 1 ст. 691 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов"язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно із ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Статтею 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Як вбачається з довіреності від 11.07.2014 року, виданої [PERSON] на ім"я [PERSON], вона уповноважила відповідача представляти інтереси у різних органах, організаціях, установах з питань відкриття на її ім"я, а також закриття поточного рахунку, необхідного для отримання відповідної належної їй грошової суми від продажу належної їй на праві договору дарування квартири [ADDRESS]. Для виконання цих повноважень відповідачу [PERSON], у тому числі, були надані повноваження визначати терміни, а також ціну та інші істотні умови попереднього договору та договору купівлі-продажу, укладати попередні договори, розписуватися від її імені на документах, у тому числі підписувати заяви, договір купівлі-продажу, попередній договір тощо. Тобто дана довіреність, на підставі якої [PERSON] від імені [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири, була видана, у тому числі, і на право укладати договір купівлі-продажу, узгоджуючи всі істотні умови, що свідчить про те, що позивачка визначила [PERSON] довіреною особою при вирішенні питання про укладення договору купівлі-продажу її квартири. Частиною 1 статті 238 ЦК України передбачено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Статтею 239 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов"язки особи, яку він представляє. Виходячи з вищевказаних норм діючого законодавства, [PERSON] у повному обсязі здійснив представництво інтересів [PERSON] при оформленні договору від 01.08.2014 року, жодним чином не вийшов за межі наданих йому повноважень, визначених у довіреності, а тому жодні права позивачки [PERSON] порушені не були, оскільки він діяв виключно в межах наданих йому повноважень. Згідно із ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Пунктом 22 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Але при розгляді справи позивачкою не було надано жодних належних доказів того, що [PERSON] мав на меті завдання збитків позивачці, а також наявності будь-якої домовленості між [PERSON] та [PERSON]., направленої на завдання позивачці будь-якої шкоди після укладення договору купівлі-продажу її квартири. Порушення кримінального провадження за заявою [PERSON] не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, зазначених нею у позовній заяві. Також позивачкою не було надано жодних належних доказів того, що з нею не був здійснений розрахунок за продаж квартири [ADDRESS]. Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2014 року немає, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання односторонніх правочинів та договору купівлі-продажу недійсними, то і позовні вимоги про стягнення матеріальних збитків та витребування майна також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed