Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON], 02 листопада 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що з 8 червня 2012 року по 25 липня 2017 року проживав у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу народилася дитина - дочка [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, дитина залишилися проживати з матір'ю. В теперішній час, крім спільної з ним дитини, у відповідача на утриманні перебуває ще одна дитина від іншого шлюбу. У нього та відповідача виник спір щодо місця проживання дочки. В судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Питання щодо місця проживання дитини узгодили до початку розгляду справи по суті. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача та матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебували у шлюбі з 08 червня 2012 року по 29 серпня 2017 року, що вбачається з дослідженого в судовому засіданні рішення Кодимського районного суду від 29 вересня 2017 року (справа №503/1274/17) Згідно цього ж рішення суду, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 01 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №152). Вище зазначеним рішенням суду дитина залишена проживати за матір'ю. Згідно ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно (ст. 157 СК України). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (ст. 161 СК України). Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. З акту обстеження побутових умов сім'ї [PERSON] від 01 листопада 2017 року, складеного депутатом Кодимської міської ради Одеської області Шепелею М.Л., встановлено, що [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] Одеської області разом з дитиною [PERSON], [INFO]. Загальна площа житлового приміщення становить 39,4 кв.м. Одноосібно виховує свою дитину. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі "М.С. проти України", яке набуло статусу остаточного 11.10.2017 року відповідно до порядку, передбаченого пунктом 2 статті 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, констатував порушення Україною права заявника, гарантованого статтею 8 "Право на повагу до приватного і сімейного життя" Конвенції, у зв'язку з рішеннями національних судів про визначення місця проживання дитини заявника та наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Позивач просить залишити дочку [PERSON] проживати з ним. Відповідач проти цього не заперечує, надавши відповідну заяву, при цьому пославшись на те, що спір щодо місця проживання дитини врегульовано. Суд вважає, що сторони погодили питання з ким із батьків буде проживати дитина, що не порушує законних інтересів сторін та неповнолітньої дитини. Згідно роз'яснень, які містяться в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, будуть проживати неповнолітні діти, суд, виходячи з положень про рівність прав та обов'язків батьків щодо дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей, при цьому суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дітей. З огляду на викладене, суд вважає необхідним визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] - з батьком. На підставі ст. ст.141,157,161 СК України,

Outcome: approved