Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Позивач в лютому 2016 р. звернувся в суд з позовом, збільшивши в подальшому позовні вимоги, про стягнення з відповідачів заборгованості по оплаті послуг з надання теплової енергії за період з липня 2014р. по січень 2016р. у розмірі 3956 грн. 24 коп., інфляційні втрати у розмірі 424 грн. 98 коп. та три відсотки річних у розмірі 65 грн. 38 коп., а всього - 4446 грн. 60коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно Закону України «Про теплопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ЛКП «Залізничнетеплоенерго» з 01.07.2014р. є виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води та здійснює нарахування оплати послуг з надання теплової енергії населенню. Тарифи з гарячого водопостачання ЛКП «Залізничнетеплоенерго» для населення встановлюються постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані і проживають у [INFO] і у повному обсязі отримують послуги з надання теплової енергії, які надаються їм ЛКП «Залізничнетеплоенерго», і які вони зобовязані своєчасно оплачувати. Плату за спожиті послуги споживачі зобовязані вносити не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, що вказується в квитанції по особовому рахунку споживачів, яку виставляє позивач.Однак відповідачі не виконують покладені на них обовязки, зокрема за період з 01.07.2014р. по 31.01.2016р. не внесли жодного платежу за надані їм послуги, а тому ЛКП «Залізничнетеплоенерго» зверталося із заявою до Залізничного районного суду м. Львова про видачу судового наказу щодо стягнення із відповідачів солідарно заборгованості за спожиту теплову енергію, який 27.08.2015р. було видано, однак ухвалою суду від 14.09.2015р. даний судовий наказ скасовано, чому позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з теплової енергії за період з липня 2014р. по січень 2016р. у розмірі 3956 грн. 24 коп. Також, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, у зв'язку із простроченням відповідачами сплати вказаних коштів, з [PERSON] та [PERSON] слід додатково стягнути інфляційні втрати у розмірі 424 грн. 98 коп. та три відсотки річних у розмірі 65 грн. 38 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, але подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення та просить розглядати справу у його відсутності, що суд вважає за можливе. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомили,а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення. Розглянувши матеріали справи, оглянувши цивільну справу 462/5849/15-ц, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками двохкімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 53,2 кв.м і в такій вони зареєстровані та проживають /а.с.5/ та що відповідачі споживають теплову енергію, яка надається їм ЛКП «Залізничнетеплоенерго». Факт надання теплоносія з 22.10.2014р. до будинку 15 по вул.Мисливській у м.Львові, підтверджується актом від 22.10.2014р. /а.с.7/. 27.08.2015р. Залізничним районним судом м.Львова було видано судовий наказ про солідарне стягнення із [PERSON] та [PERSON] 1787 грн. 06 коп. заборгованості по оплаті послуг з постачання теплової енергії та 121 грн. 80 коп. судового збору, однак після подання [PERSON] та [PERSON] заяви про скасування такого, 14.09.2015р. судовий наказ було скасовано. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до\~Закону України «Про теплопостачання»\~ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є теплопостачальною організацією\~субєктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. В розумінні\~ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відповідачі є споживачами, як фізичні особи, які отримують або мають намір отримати житлово-комунальні послуги, яким у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.13 Закону являються послуги з централізованого постачання гарячої води. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст. 19 Закону України "Про теплопостачання"\~та\~Постанови КМУ від 21 липня 2005 р. № 630\~"Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Крім цього, положеннями\~ст. 68 ЖК України\~передбачено обов"язок квартиронаймачів нести витрати по оплаті комунальних послуг. Однак, як встановлено судом, відповідачі отримавши послуги з теплової енергії до їхньої квартири, від виконання обов"язку по їх оплаті ухилялися та допустили утворення заборгованості. Згідно відомості про нарахування та оплату за послуги з гарячого водопостачання по вул.Мисливській, 15/26 у м.Львові /а.с.27/, заборгованість по оплаті за вказані послуги станом на січень 2016р. становить 3956 грн. 24 коп. і така виникла за період з липня 2014р. по січень 2016р. Позивач у своїй заяві не вказує про укладення між ним та відповідачами договору про надання теплової енергії і такий не долучено до матеріалів справи. Згідно\~ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Однак, відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 цього Закону споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обовязок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у звязку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Така позиція суду кореспондується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13, який підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України, про те що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином суд приходить до висновку про те, що відповідачі, отримавши за спірний період послуги з гарячого водопостачання належної якості, зобов"язані були оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів. А тому, оскільки відповідачами допущено утворення заборгованості в розмірі 3956 грн. 24 коп. за період з липня 2014р. по січень 2016р., тому позовні вимоги в цій частині є підставними та підлягають до задоволення шляхом солідарного стягнення з відповідачів заборгованості у вказаному розмірі. Правовідносини, що склались між сторонами на підставі наданих послуг з теплової енергії є грошовим зобов'язанням у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1\~ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2\~ст. 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20.06.2012р. у справі за позовом КП «Вінницяміськтеплоенерго» до Особи-1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги. З врахуванням наведеного, а також того, що згідно розрахунків позивача, за період з липня 2014р. по січень 2016р. три відсотки річних від суми боргу становить 65 грн. 38 коп., а інфляційні нарахування за період прострочення виконання грошового зобовязання - 424 грн. 98 коп. /а.с.28/, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% відсотів річних також є підставними та підлягають до задоволення. У відповідності до вимог\~ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 689 грн. судового збору з кожного.

Outcome: approved