Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] з ним. Такі вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 05 травня 2007 року укладено шлюб, який рішенням Болехівського міського суду від 04 березня 2020 року розірвано, а малолітніх дітей [PERSON] та сина [PERSON] залишено на проживанні з матір`ю [PERSON] . Однак, насправді з часу розірвання шлюбу діти більшу частину проживали з ним. Спочатку діти переїхали проживати разом з відповідачем в м. Івано-Франківськ, де навчались в ліцеї №4 Івано-Франківської міської ради, дочка [PERSON] - відвідувала сьомий клас, син [PERSON] - перший. Але надалі у зв`язку із поведінкою відповідача, яка, залишила дітей самих вдома, проводила нічні дозвілля, не піклувалась про них, не забирала їх вчасно зі школи, діти часто прогулювати шкільні заняття, він був змушений їх знову забрати додому в м.Болехів. Дочку [PERSON] прийшлось перевести на навчання в Болехівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №1, де вона раніше навчалася. На даний момент він із дочкою [PERSON] проживає в своєму приватному будинку за адресою по [ADDRESS] . Сина [PERSON] , який також проживав з ним в будинку, відповідач забрала до себе і не дозволяє із ним побачитись. Вихованням дітей він займався самостійно, йому також допомагають його батьки, діти фактично повністю перебувають на його утриманні. Він працює, є приватним підприємцем, має самостійний дохід і постійне місце проживання. На відміну від нього відповідач не має постійного місця проживання, змінює орендоване житло, що це негативно впливає на психологічний та фізичний розвиток дітей. За час навчання дітей в школі м.Болехова вона не брала жодного разу участі в процесі навчання, не цікавилась успіхами дітей, чи діти готові до навчального року: чи мають одяг, взуття, канцелярські засоби та жодним чином не брала участі у розвитку дітей, не надавала кошти на розвиток здібностей дітей, а кошти, які він та його рідні передавали, [PERSON] витрачала на власні потреби. Одного разу коли він не зміг зв`язатися із нею та дітьми, оскільки відповідач не відповідала на телефонні дзвінки, він терміново відвідав квартиру, де вони проживали у м.Івано-Франківську і натрапив на страшну картину: діти були голодні, знаходились в тяжкому фізичному та психологічному стані, за ними ніхто не доглядав, плакали, а відповідач в той час знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, в квартирі було багато пустих пляшок від міцних алкогольних напоїв, що зафіксовано також їхніми спільними знайомими. А також, відповідач 31 грудня 2020 року на свято "геловіна", в центрі міста Івано-Франківська поблизу розважального комплексу [ADDRESS] поводила себе неадекватно, лізла на машини, билась із перехожими, кидала сміття в людей, нецензурно лаялась, в результаті чого була в подальшому затримана працівниками патрульної поліції та розміщена в ізолятор тимчасового тримання. Такі дії наносять важкі психологічні травми їхнім дітям, є аморальними та неприпустимими. Тому вважає, що відповідач ніяким чином не те, що не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їхній подальшій долі, не цікавиться успіхами дітей, їхнім станом здоров`я, фізичним і духовним розвитком, навчанням, підготовкою до самостійного життя, а навпаки, своєю аморальною поведінкою наражає дітей на серйозну небезпеку та наносить важкі психологічні травми. 01 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання. 16 лютого 2021 року відповідач подала відзив, в якому заперечуючи таким доводам, вказує на те, що на початку лютого 2020 року, після чергового фізичного, психологічного насильства зі сторони відповідача відносно неї, відповідач вигнав її з дітьми із житлового будинку, який належить їм на праві спільної сумісної власності. Вона змушена була виїхати разом із дітьми на проживання в м.Івано-Франківськ, де нею укладено договір оренди на житло, і вона разом із дітьми проживала в орендованій квартирі до 31 грудня 2020 року, поки не була госпіталізована до лікарні. За проживання в орендованій квартирі нею сплачувалось 7 000 гривень, без врахування комунальних послуг. Дітям було створено відповідні умови для їх проживання, матеріально забезпечувала їх з допомогою коштів від її батьків. Після розірвання шлюбу [PERSON] виїхав на роботу за межі України, де перебував там до грудня 2020 року, дітьми не цікавився, про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний, моральний розвиток, не піклувався, матеріальної допомоги не давав. У зв`язку з набутою тяжкою хворобою під час перебування в шлюбі, вона була госпіталізована в медичний заклад м.Івано-Франківськ, внаслідок чого протягом січня 2021 року перебувала на лікуванні. Під час перебування в лікарні, в зв`язку з тим, що її батьки проживають в м.Києві, діти переїхали проживати до батьків [PERSON] в м.Болехів. Після проведеного лікування, вона продовжує проживати в м.Івано-Франківську разом із сином [PERSON] , який навчається в гімназії №4 м.Івано-Франківська, дочка [PERSON] залишилась проживати в м.Болехові за домовленістю з позивачем, так як навчається в школі м.Болехів. [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо сина, матеріальної допомоги не надає, про його здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток не піклується. В даний час вона має можливість доглядати, піклуватися про дитину у квартирі, де сину створені відповідні умови для його проживання, вона його забезпечує матеріально так, як має постійне місце роботи, дитина навчається в гімназії. Натомість, позивач своєю поведінкою негативно впливає на духовний, моральний розвиток дочки, матеріальної допомоги сину не надає (а.с.31-34) 02 березня 2021 року суд зобов`язав виконавчий комітет Болехівської міської ради, як орган опіки та піклування, надати суду обґрунтований письмовий висновок щодо розв`язання спору з приводу визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також визнав необхідним здійснити виклик в судове засідання малолітніх дітей з метою з`ясування їх думки щодо даного спору. 09 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду з викликом сторін по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком підтримали. Відповідач [PERSON] в присутності представник [PERSON] визнала позовні вимоги в частині визначення місця малолітньої дочки [PERSON] з батьком, подавши відповідну заяву (а.с.175) та вказувала, що після розірвання шлюбу [PERSON] передавав щомісяця 6000 гривень на утримання дітей та купляв одяг. Дочка [PERSON] залишилась проживати в м.Болехові, їй там комфортно з батьком, у неї багато друзів. Представник виконавчого комітету Болехівської міської ради, як орган опіки та піклування, [PERSON] підтримала висновок про доцільність проживання дітей з батьком. Свідок [PERSON] , мати позивача, пояснила про те, що під час відвідування разом з невісткою [PERSON] лікаря, який після огляду, повідомив їх про страшний діагноз щодо психічного стану невістки. І [PERSON] погодилася пройти лікування, син [PERSON] контролював вживання таблеток, готував їсти, оскільки відповідач не могла самостійно це зробити. Коли син [PERSON] поїхав в Австрію на роботу, то з телефону, який, відповідач розбила, дізналася про те, що невістка перестала вживати таблетки та проходити лікування. На момент проживання дітей з відповідачкою у м.Івано-Франківськ, внучка [PERSON] зателефонувала до неї і повідомила про про те, що в них проблеми, оскільки мама після 22.00год, залишає їх вдома і приходить під ранок. [PERSON] повідомила, що вона навіть зіслалася на те, що їй погано, щоб зупинити маму, але це не допомогло. Приїхавши до дітей в м.Івано-Франківськ, побачила, як схуд внук [PERSON] , а [PERSON] сказала: "я зрозуміла, хто тепер моя мама". Коли [PERSON] побачила відео, на якому відображена поведінка матері у м. Івано-Франківську, то вона не могла спати, пила заспокійливі каплі. [PERSON] курить в дома, внук [PERSON] каже, що мама говорить нецензурні слова і на даний час вона хвилюється за безпеку онука [PERSON] . [PERSON] в школі в м.Івано-Франківську, дізналася, що у неї багато пропусків уроків. [PERSON] повідомила, що не відвідувала школу з відома матері, яка її не заставляла ходити на уроки. Свідок [PERSON] , який проживає по сусідству з позивачем, характеризував його, як дбайливого сім`янина, який дбає про добробут дітей, возив їх на відпочинок на море. Свідок [PERSON] повідомив проте, що після переїзду відповідача до Івано-Франківська, допоміг їй влаштувати дітей до школи. Від відповідача дізнався, що коли вона лікувалася в лікарні, то діти проживали з батьком та ходили в школу в м.Болехів, зараз вона знову хоче сина відвести навчатися в школу в м.Івано-Франківськ, а дочка [PERSON] залишилась навчатись в м.Болехів, тому що вона там має друзів, а у Івано- Франківську їй некомфортно. [PERSON] влаштувалась на роботу, відвідує церкву, де вони й познайомились, характеризує її виключно з позитивної сторони, вона культурно себе веде, нецензурними словами не висловлюється. Стосунки у неї з її дітьми ідеальні, в гостях у неї не був. Суд, вислухавши вступне сторін, пояснення свідків, заслухавши думку малолітніх дітей, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною першою ст. 15, ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Встановлено, що спірні правові відносини між сторонами виникли з приводу визначення місця проживання малолітніх дітей. Так, 05 травня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, в якому народилася дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.13-14). Подружжя разом з дітьми проживали у будинку по [ADDRESS] . Рішенням Болехівського міського суду від 04 березня 2020 року шлюб між сторонами розірвано, діти залишені на проживанні з матір`ю [PERSON] (а.с.17-18). Як встановив суд, після розлучення діти дійсно стали проживати з відповідачем, переїхавши в Івано-Франківськ та навчались в ліцеї №4 Івано-Франківської міської ради, [PERSON] - відвідувала сьомий клас, а син [PERSON] - перший клас. Однак восени 2020року в зв"язку із змінами психічного стану здоров"я відповідача, прояву безконтрольної поведінки та необхідністю лікування, діти проживали в м. Болехові Так, з епікризу з медичної картки [PERSON] вбачається, що вона з 09 листопада 2020 року по 25 листопада 2020 року лікувалася в психіатричній лікарні м.Івано-Франківська з маніакальною симптоматикою. В день виписки 25 листопада 2020 року ніби то отримала клопіксол-депо 200мг в/м. Вдома приймала 1250 мг/д депакін-хроно та кветіапін 300 мг/д, але поступово психічний стан знову погіршився: стала дратівливою, балакучою, гіперактивною. Батько пацієнтки привіз в Київ на консультацію в ЦППЕСМЛ, була рекомендована госпіталізація. 01 грудня 2020 року відповідач знову звернулася до КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» та проходила лікування по 15 грудня 2020 року (діагноз F31.2 біполярний афективний розлад, поточний епізод манії без психотичних симптомів. Як зазначено в медичній картці, раніше пацієнтка [PERSON] вже лікувалася в даній лікарні (09 серпня 2018 року по 12 вересня 2018 року діагноз F31.2). Після виписки підтримуючу тарапію приймала несестиматично. Остання госпіталізація з 09 серпня 2012 року по 12 вересня 2012 року діагноз F31.2. (а.с.115). З повідомлення Івано-Франківського ВП ГУНП вбачається, що 31 жовтня 2020 року за №42891 зареєстроване звернення з приводу неправомірної поведінки невідомої особи у [ADDRESS] біля входу в «Пасаж Гартенберг». По даному факту встановлено, що на вказану адресу скеровано наряд працівників поліції, де прибувши на місце події виявлено жінку, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння та вчинила правопорушення. Поспілкувавшись із власниками закладу, які повідомили, що матеріальної шкоди закладу не завдано, претензій до даної особи не мають, також оглянуто припарковані автомобілі, ушкоджень на них не виявлено. Поспілкувавшись з жінкою, яка повідомила свої дані: [PERSON] , адміністративне правопорушення було припинено, а [PERSON] направилася за адресою свого місця проживання, до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення не притягувалася ( а.с.3). Викладені обставини підтвердджується і матеріалами відеофіксації з мережі інтернету, яке складається з трьох епізодів, де зображено як відповідач в центрі міста Івано-Франківськ, ходить босоніж по вулиці і чіпляється до перехожих, висловлюється нецензурними словами, лягає на капот автомобіля, який починає рух, сидить на підвіконні та кричить, щоб її заспокоїли і висловлюється нецензурними словами. Зафіксовано також приїзд працівників поліції та розмову з [PERSON] (а.с.69). В подальшому позивач, пройшовши лікування, забрала сина на проживання до Івано-Франківська, а дочка [PERSON] - стала проживати з батьком та відмовилася переїжджати до матері. В судовому засіданні дочка [PERSON] надала пояснення з приводу свого бажання проживати з батьком, зазначивши, що за в період проживання з мамою в м.Івано-Франківську в орендованій квартирі, мати вечорами після 22:00 год. залишала їх в квартирі, нічого не пояснюючи, і приходила зранку та від неї було чути перегаром. Був випадок, коли вона прикинувшись, що її болить живіт, просила маму їх не залишати вечером, на що мама дала їй таблетку та пішла з дому. На вихідні дні її та братика [PERSON] забирали дідусь та бабуся зі сторони батька в м.Болехів. На свято "Геловіна", коли бабуся привезла їх до м.Івано-Франківська, то вони не могли потрапити в квартиру, оскільки вона була зачинена, а телефон матері перебував у режимі "не доступності", тому вони повернулись в м.Болехів. Того ж дня вечором біля 23:00 год. вона побачила в соцмережах відео, на якому була її мама в центрі міста босою та її поведінка була непристойною. Від побаченого в неї сталася істерика, вона приймала заспокійливі ліки і від маминого брата [PERSON] з телефонного дзвінка дізналася про те, що маму забрала поліція. Наступного дня вона з бабцею та дідусем приїхали в м.Івано-Франківськ, зайшли в квартиру, де побачили неприємну картину: в квартирі безлад, алкоголь, вона взяла з спальні речі, їй стало погано, вона хотіла від мами отримати вибачення і пояснення чому так сталось, але нічого так і не отримала. Також вказала про те, що коли вони проживали в м. Івано-Франківську, вареної їжі не було, сухий сніданок, максимум сосиски. Мама не наполягала на відвідування школи, сказавши їй: "не хочеш іти до школи, не йди" і мама не цікавилась, чи вона ходить в школу. Проживати їй комфортніше саме з батьком, з яким є розуміння та всі належні умови у житловому будинку. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Суд звертає увагу, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «М. С. проти України» (рішення від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначення місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюбні відносини, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Отже, вирішуючи справу, суд виходить з того, що у спорі, що виник між сторонами першочергове значення мають найкращі інтереси малолітніх дітей. Встановлено, що матеріально-побутові умови та рівень комфорту, які може забезпечити дітей мати [PERSON] , істотно відрізняються від умов, які на даний час надає батько [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, позивач є працездатною особою, займається підприємницькою діяльністю, зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.15), його дохід від підприємницької діяльності за 2020 рік становив 767700 грн., що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця (а.с.106). При цьому, як встановив суд, на його ім"я зареєстроване домоволодіння, зокрема будинок, площею 377,7 кв.м. за адресою [ADDRESS] , яке набуте за час перебування в шлюбі з відповідачем і в якому діти проживали з народження (а.с.16). Судом встановлено, що малолітня дочка [PERSON] навчається в Болехівському ліцеї №1 "Академічний" та проживає з батьком за вказаною адресою та є повністю на його утриманні, що також підтверджено рішенням Болехівського міського суду у справі про стягнення аліментів ( а.с. 186-188). Відповідач проживає разом з малолітнім сином [PERSON] в орендованій однокімнатній квартирі по [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди від 25 січня 2021 року, щомісячно сплачуючи орендну платі в розмірі 4000 грн. (а.с.119-120), що перевищує вдвічі її заробітну плату, яку вона отримує, працючи на посаді продавця з лютого 2021року (а.с.36). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідача у вказаній квартирі від 16 квітня 2021 року встановлено, що відповідач орендує квартиру, площею 40 м2, яка знаходиться на 5-му поверсі 7 -ми поверхового будинку, складається з 1 кімнати, кухні, коридору, санвузла. Мама з сином проживає в одній кімнаті. Хлопчик забезпечений спальним місцем, є письмовий стіл для підготовки уроків. Хлопчик забезпечений одягом, взуттям відповідно до сезону, канцтоварами, шкільним приладдям, продуктами харчування, іграшками, ліками (при потребі) (а.с.163). Дочка [PERSON] , яка проживає з батьком, навчається в Болехівському ліцеї №1 "Академічний" зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна, уважна учениця, скромна. ввічлива. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно, користується повагою серед вчителів, має авторитет серед товаришів. Батько приділяє належну увагу вихованню дитини (а.с.62). Син [PERSON] в період проживання збатьком в м.Болехові навчався в Болехівському ліцеї №1 "Академічний" з 23 листопада 2020 року до 18 січня 2021 року, де зарекомендував себе з позитивної сторони. Зокрема, в характеристиці зі школи вказано, що він має розумний розвиток, високий рівень навчальних досягнень з усіх предметів. Добра розвинена пам`ять, читає плавно, словами та розуміє прочитане, переказує. [PERSON] скромний, щирий та дисциплінований, швидко знайшов спільну мову з однокласниками. Чуйний, добрий та спокійний, вихований учень. Належна увага у навчально-виховному процесі приділялась із сторони бабусі та батька (а.с.61). На даний час [PERSON] навчається в першому класі ліцею №4 Івано-Франківської міської ради. ( а.с.35). Згідно висновку органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Болехівської міської ради № 66 від 22.04.2021 року визначено місце проживання малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.161 ). З психологічного обстеження сина [PERSON] , проведеного 24 березня 2021 з ініціативи відповідача вбачається, що протягом дослідження емоційний фон дитини був стабільний, спершу дитина розповідала про себе, навчання у школі, про перебування у вихідні дні в м.Болехові за місце проживання батька. Але коли мова йшла про стосунки з батьками, [PERSON] засмутився, ділився своїм переживанням та тривогою про те, що батьки проживають роздільно. В ході проведення співбесіди дитина повідомила, що йому комфортно та краще проживати разом з обома батьками. Проте, в зв`язку з проживанням батьків роздільно, має бажання проживати разом з матір`ю, яка добре до нього ставиться, турбується про нього, слідкує за станом його здоров`я, забезпечує його всім необхідним, радіє його успіхам, відвідує школу, де він навчається. Проживання з мамою характеризує як безпечне, комфортне, спокійне та благонадійне для нього середовище. Крім цього, під час відвідування батька в м.Болехові, йому подобаються умови перебування, має в м.Болехові друзів, тобто має сталі соціальні зв`язки (а.с.117-118). З психологічного обстеження сина [PERSON] , проведеного 24 березня 2021 психологом центру психологічної допомоги дітям " [PERSON] ", яке проводилось на прохання батька у зв`язку із занепокоєнням психоемоційним станом дитини, вбачається, що [PERSON] легко і швидко встановлює контакт, проявляє в ньому зацікавленість, охоче йде на співпрацю. Спілкування активне, емоційний фон під час обстеження врівноважений, зовнішні емоційні прояви чітко виражені і різноманітні. В ході психодіагностичного обстеження [PERSON] показав готовність співпрацювати з дорослим, демонструє широкий діапазон комунікативних навиків: готовність до діалогу, співпраці, вміння йти на компроміс, актуальний стан характеризується установкою на лідерство. За результатами діагностики батьківсько- дитячих відносин, найбільш значимим, головним та найбільш емоційно близьким членом сім`ї є двоюрідний брат. Наявна тривожність, відчуття небезпеки [PERSON] висловлює бажання того, щоб союз батьків відновився. Батько для [PERSON] є символом відданості, пильності, хоробрості, захисту і самопожертви. Матір для нього є символом граціозності та чуттєвої краси. Себе досліджуваний позиціонує як символ, що тотожний з батьком, сестра для нього є символом сили хоробрості, справедливості та захисту. Діагностика емоційних відносин показала, що по відношенню до батька та сестри відчуває сильні позитивні та ніжні почуття, які від них і отримує. По відношенню до матері в дещо меншій мірі-позитивні та ніжні почуття. Значення сім`ї в світі дитини надмірно велике, присутня нестача тепла в родині, слабка прихильність до сім`ї, мала значимість сімейних зв`язків. Наявна потреба в міцній і глибокій прихильності, емоційному комфорті і захисті від зовнішніх впливів, потреба в розумінні, любові і підтримці є провідною і тому найбільш вразливою мішенню, переживає прагнення до спокою ( а.с.121-125). В судовому засіданні заслухана думка малолітнього [PERSON] , який у відсутності батьків за участю представників сторін та представника директора Болехівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді виконавчого комітету Болехівської міської ради Іваночко Н.В., пояснив, що він навчається в 1 класі м.Івано-Франківськ, в школу водить його мама та учить з ним уроки. Сестра [PERSON] проживає в м.Болехові, на вихідні дні в м.Болехів забирає його батько, він себе почуває добре і у м.Івано-Франківськ так і в м.Болехові. Софійка колись проживала в м.Івано-Франківську, але вона переїхала до тата, за нею він дуже скучає, бачить її кожний день по інтернету. В м.Болехові у нього також є друзі. Бабуся [PERSON] та батько йому купляють: одяг, солодке, любить як батько готує пельмені, бабуся - " гамани ", а дідусь готує найсмачніший шашлик . Любить свою маму та батька, жити хоче з мамою в м.Івано-Франківську, там має багато друзів і є озеро, але дуже хоче, щоб його батьки проживали разом. Разом з тим, дочка [PERSON] висловила категоричне бажання проживати з батьком у м. Болехові і розповіла про умови її проживання і навчання. Зокрема, пояснила, що мешкає з батьком у великому будинку, де є всі умови для проживання, кожен має окрему кімнату, у школі у неї є подруги і вона не хоче з ними розлучатися. При цьому [PERSON] пояснила, що хоче жити з батьком, який її більше розуміє і є більш до неї прихильний. З мамою у неї напружені стосунки, з нею практично не спілкується, однак вона не хоче розривати зв`язки із меншим братом [PERSON] , спілкується з ними по телефону, вважає, що їй краще буде з батьком і просить врахувати її думку, яку вона обміркувала. Такі пояснення дівчинки на думку суду є усвідомленими, зрозумілими, переконливими та відповідають її віку і зрілості. При цьому суд в враховує, що із [PERSON] мешкає з батьком, де у неї вже склався усталений побут, навчання, коло друзів і позбавлення її звичних умов життя на думку суду справить негативний вплив на дівчинку. Софії виповнилося 13 років, а з 14 років вона самостійно буде визначати місце свого проживання. Окрім того, сама мати не заперечувала вказаного факту, подавши заяву про визнання позовних вимог щодо визначення місця проживання дочки з батьком. Отже, вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши подані до суду документи, щодо особистостей батьків, умов їх проживання та отриманих доходів, суд зазначає, що кожен з них є люблячим батьком та матір`ю, але у той же час, суд враховує в першу чергу інтереси дітей, їх психоемоційний стан та прив`язаності та вважає за неможливе визначення окремого проживання брата та сестри. Як встановив суд, діти дуже болісно переживали та переживають сімейні негаразди, люблять обох батьків і дослідженні в судовому засіданні докази у своїй сукупності свідчать про те, що позивач є дбайливим батьком, усвідомлює повну відповідальність за життя, здоров`я і безпеку своїх дітей, їх благополуччя є найвищим його пріоритетом у житті. У той же час, питання щодо участі матері у вихованні та можливості спілкування з дітьми між батьками не вирішено, даних вимог, під час судового розгляду заявлено не було, що позбавляє суд можливості вийти за межи заявлених вимог, у той же час, не позбавляє сторони вирішити це питання шляхом, найбільш наближеним для максимального захисту прав та інтересів їх дітей, а не власних бажань батьків. Батьки, бажаючи зберегти прихильність дітей та їх нормальний морально-психологічний стан, повинні знаходити між собою спільну мову, в тому числі шляхом взаємних поступок, з метою створення комфортних психологічних та матеріальних умов для життя дітей, їх навчання і виховання. Суд вважає, що визначення місця проживання дітей разом з батьком [PERSON] , який має постійне місце проживання, стабільний дохід, найбільше відповідатиме інтересам дітей, де з урахуванням взаємовідносин сторін створено всі необхідні умови для належного розвитку дітей, забезпечення всіх їх потреб, що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дітей, що має першочергове значення при вирішенні цього спору . При цьому ураховує тривалість проживання малолітніх дітей з батьком в м.Болехові з часу народження, сталість їх соціальних зв`язків з батьком, добросовісне виконання ним батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, відсутність з боку батька перешкод у спілкуванні матері з дітьми та негативного впливу на їх виховання і розвиток, недопущення роз`єднання [PERSON] та [PERSON] з огляду на їх міцну прихильність, висновку органу опіки та піклування. Між тим, висновок органу опіки та піклування є обґрунтованим, оскільки зроблений з урахуванням усіх інтересів дітей, на підставі вивчення умов проживання батьків, конкретних обставини, які склалися між сторонами, стосунків між батьками та дітьми ставлення дитини до них, відомостей, які характеризують обох батьків, а тому суд не вбачає підстав для його відхилення. При таких обставинах, хоч син [PERSON] вказав, що хоче проживати з матір"ю, однак така згода з врахуванням вищевикладених обставин та прояву безконтрольної поведінки відповідача через її хворобу не є абсолютною для суду, оскільки не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Суд вважає, що така думка сформована під впливом конфлікту між батьками, зневажливим їхнім ставленням одне до одного, під впливом проживання на час його опитування із матір"ю, а також врахувує його вік та відсутність можливості самостійно об`єктивно оцінити ситуацію, яка склалася в сім`ї. Суд також враховує, що визначення місця проживання дітей разом з батьком не свідчить про те, що діти будуть розлучені з матір`ю, яка не позбавлена можливості спілкуватися з дітьми, відновлювати втрачений з емоційний зв`язо зі [PERSON] , брати участь у їх вихованні. Мама дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким діти будуть проживати. При цьому слід зазначити, що в даному спорі суд не вирішував питання про розлучення матері з дітьми, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не може бути обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини. Більше того, виходячи з положень статей 157, 181 СК України, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дітьми, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні. А отже, при визначенні місця проживання дітей з батьком мати не позбавляється можливості спілкування з дитиною та участі у її вихованні та утриманні. Відповідач, як мати дітей, може реалізувати свої права шляхом досягнення нових домовленостей з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування у позасудовому порядку або за судовим рішенням, у разі порушення її прав. Так, у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Зокрема, відповідач у подальшому не позбавлена права повторно звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, незалежно від ухвалення судового рішення у цій справи, проте має довести істотну зміну обставин, яких не існувало до цього. Таким обставинами може бути бажання сина та/або доньки проживати з матір`ю, ставлення до виконання батьківських обов`язків чи істотна зміна умов їх проживання. Доводи представника відповідача про те, що визначаючи місце проживання дітей з батьком, суд має врахували судову практику Верховного Суду стосовно того, що місце проживання дітей визначається з батьком лише за умови наявності виняткових обставин для відібрання дітей від матері з урахуванням найкращих інтересів дитини, не заслуговують на увагу виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.Висновок про те, які обставини підлягають обов`язковому дослідженню та правовій оцінці, має бути зроблено з урахуванням рішення Європейського Суду з прав людини у справі у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13): необхідність дослідження того, як національні суди вирішили питання захисту і безпеки дитини (пункт 79); ретельне вивчення того, чи існували підвищені ризики захисту і безпеки дитини під час проживання з матір`ю (пункт 82); дослідження стабільності середовища дитини для забезпечення її найкращих інтересів (пункти 83-84). До указаного вище рішення Європейського Суду з прав людини в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) відповідно до пункту 2 статті 45 Конвенції та пункту 2 правила 74 Регламенту Суду додана окрема думка судді Карло Ранзоні, яка зводиться до наступного. Презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судового практикою Європейського Суду з прав людини не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. У 21 столітті методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за «виняткових обставин» більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини (див. справу «Цаунеґґер проти Німеччини» з відповідними змінами, заява № 22028/04, 2009 року). Слід зазначити, що Декларація прав дитини від 20листопада 1959 року не є міжнародним договором. Верховний Суд виходить з того, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини. Таким чином, Суд, в даному спорі, розуміючи, що він стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, інтересів дітей їх розвитку в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, а також ураховуючи особливу прихильність малолітньої дочки [PERSON] до батька, її бажання проживати з ним, та прихильність малолітнього сина [PERSON] до сестри та батька, що суд покладає в основу прийнятого рішення, приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання дітей з батьком. На підставі викладеного,

Outcome: approved