Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд в інтересах безвісті відсутнього [PERSON] в якості опікуна майна останнього до [PERSON] про стягнення з відповідача 28798,12 грн. заборгованості з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних згідно укладеного [PERSON] та [PERSON] 14.12.2011 року договору позики, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач відмовляється повернути борг добровільно. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та викладені у позовній заяві обставини справи, вказавши, що близько місяця тому назад у телефонній розмові з [PERSON] вона запропонувала останньому повернути заборговану ним суму, але останній відмовився їй сплатити заборговану суму. Відповідач у попередніх судових засіданнях позов не визнав, вказавши, що дійсно він взяв гроші у [PERSON] на господарські цілі, але ці гроші останньому він згодом повернув. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у 2012 році [PERSON] зізнавався, що він має борг перед [PERSON], а у 2013 році відповідач просив свідка щоб він цей борг у розмірі чи то 12000 грн. чи 14000 грн. "взяв на себе", а [PERSON] зі свідком потім розрахується. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаних осіб, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та діючого законодавства.. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, а якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до укладеного сторонами 14.12.2011 року договору позики [PERSON] отримав від позивача 14000 грн. без зазначення строку повернення грошей, а тому він зобов"язаний протягом тридцяти днів від дня пред'явлення вимоги позивачкою, яка має згідно ст. 44 ч. 3 ЦК України та рішення Любарського райсуду від 07.04.2014 року повноваження щодо опіки над майном безвісти відсутнього сина, повернути позику. Згідно ж ст. 625 ЦК України у випадку несвоєчасного повернення грошей (в даному випадку після спливу тридцяти днів) позичальник зобов"язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також сплатити три відсотки річних від простроченої суми за час прострочення. Позивачка не надала суду доказів того, коли саме конкретно вона зверталася до відповідача з приводу повернення позики, хоча згідно ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається. До того ж, сама позивачка вказує на телефонний характер розмови близько місяця тому назад із відповідачем, який не був обізнаний із рішеннями Любарського райсуду про оголошення позикодавця безвісті відсутнім та про повноваження позивачки щодо опіки над майном безвісти відсутнього сина (зі слів самої позивачки про вказану обставину вона відповідача не повідомляла). При вказаних обставинах [PERSON] міг вважати вимоги щодо повернення коштів сторонній, на його думку, людині безпідставними, так як ознайомився із відповідними документами про юридичний статус позивачки уже після звернення останньої в суд із відповідним позовом, отримавши документи позовної заяви 05.06.2014 року. Так як строк повернення грошей при укладенні договору позики не був визначений, а з дня ознайомлення відповідачем із обгрунтованими вимогами позивачки пройшло менше встановленого законодавством строку, з якого слід відраховувати обов"язок повернення коштів відповідачем, суд не знаходить підстав для задоволення вимог в частині стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми. Враховуючи вказані обставини, загальна сума боргу на даний час становить 14000 грн., яка відповідно до ст.ст. 625,1050 ч. 1 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. Згідно ст. 625 ч. 1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 243,60 грн. у порядку погашення понесених по справі судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial