Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

В серпні 2021 року орган опіки та піклування Снігурівської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Відповідачка [PERSON] є матір"ю двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька вказані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Діти з 29 липня 2020 року перебували на обліку в Службі у справах дітей Снігурівської міської ради, як такі що опинились в складних життєвих обставинах, у зв"язку з ухилянням матері від виконання батьківських обов"язків. Розпорядженням голови Снігурівської РДА від 29.07.2020 № 237-р, на підставі заяви матері, діти розміщені до КНП "Миколаївський обласний будинок дитини" Миколаївської обласної ради, де знаходяться на повному державному утриманні. За весь час перебування дітей в закладі, відповідачка жодного разу їх не відвідала, не телефонувала, життям та здоров"ям не турбувалась, до служби у справах дітей з намірами повернути дітей протягом всього періоду перебування дітей в КНП "Миколаївський обласний будинок дитини" Миколаївської обласної ради не зверталась. Жодних заходів на покращення житлово-побутових умов та умов для проживання дітей не здійснювала. Аліменти на дітей не сплачує, матеріальним забезпеченням та їх утриманням займається держава. 25 листопада 2020 року відповідачку взято під соціальний супровід з метою покращення умов проживання родини, підвищення батьківського потенціалу, повернення дітей в родину та недопущення соціального сирітства. Під соціальним супроводом матері було рекомендовано придбати житло та створити належні умови для проживання новонароджених дітей, рекомендовано працевлаштуватися або звернутись до Снігурівської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості в пошуках роботи, відвідувати дітей в КНП "Миколаївський обласний будинок дитини" Миколаївської обласної ради, цікавитися їх здоров"ям та розвитком. При обстеженні матеріально-побутових умов по місцю проживання відповідачки було виявлено, що приміщення не пристосоване для перебування в ньому малолітніх дітей, потребує косметичного ремонту, відсутнє ліжечка, немає речей першої необхідності, одягу, санітарно-гігієнічний стан незадовільний, кошти на утримання дітей відсутні. Відповідачка рекомендацій фахівця із соціальної роботи не виконувала, заходів для повернення дітей не вживала, не працевлаштувалася. Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Снігурівської міської ради від 18 червня 2021 року відповідачка була знята з соціального супроводу з негативним результатом. За місцем проживання відповідачка характеризується негативно, офіційно ніде не працює, працевлаштуванню не сприяє, перебуває на обліку, як така, де батьки не забезпечують належних умов для утримання, виховання та розвитку дітей з листопада 2011 року. Має неврівноважений характер, на критику або зауваження реагує лайкою. На працівників старостинського округу не звертає уваги, до порад не прислухається. Вжитими заходами домогтися належної поведінки матері та формування батьківського потенціалу не вдалося. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2018 року відповідачка вже позбавлена батьківських прав відносно старших дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З метою відновлення батьківських прав відповідачка до служби у справах дітей не зверталась. На підставі викладеного, позивач просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягнути з неї аліменти на утримання дітей на користь особи чи установи на утриманні якої перебуватимуть діти, аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, в обґрунтування надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що не ухилялась від виконання материнських обов"язків, написала заяву про влаштування дітей в будинок дитини з метою вирішення соціально-побутових питань, а саме з метою облаштування житла. Також пояснила, що дійсно протягом усього часу перебування дітей в будинку дитини вона жодного разу не спілкувалася з дітьми, поїхала до будинку дитини лише один раз в липні-серпні 2021 року, однак оскільки вона не зробила флюорографію її не допустили до дітей. До теперішнього часу вона не вчинили жодних дій аби зробити флюорографію та відвідати дітей. Про захворювання дітей їй стало відомо після ознайомлення з медичною довідкою долученої до матеріалів справи. Пояснити чому вона не відвідувала дітей, не зробила флюорографію, аби мати змогу відвідати дітей, пояснити не змогла. також пояснила, що на теперішній час закінчила робити ремонт в будинку, придбала ліжечка для дітей, та на теперішній час вона має можливість забезпечити належні умови проживання дітей. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, свідків, дослідивши докази по справі, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є одинокою матір"ю по відношенню малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Запис про батька дітей проведено відповідно до частини 1 статті 135 СК України, тобто за вказівкою матері, що підтверджується актовими записами про народження дітей та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.45-50). Зареєстрованим місцем проживання відповідачки [PERSON] є [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою по [ADDRESS] . Згідно наданої старостою Нововасилівського старостинського округу Снігурівської міської ради Миколаївської області Гаран С. характеристикою від 24 травня 2021 року № 122, [PERSON] проживає без реєстрації в с.Новокондакове Баштанського району Миколаївської області в будинку односельчан. Житлові кімнати потребують косметичного ремонту. Меблі в будинку відсутні. Разом з [PERSON] проживає її син [PERSON] , [INFO] . Мати з сином на прожиття заробляють тимчасовими підробітками. Офіційно ніде не працюють, своєму працевлаштуванню не сприяють. При цьому обоє мають шкідливу звичку, а саме паління. Сім"я перебувала на обліку Нововасилівської сільської ради, як така, де батьки не забезпечують належних умов для утримання, виховання та розвитку дітей з листопада 2011 року, під супроводом з 03.02.2016 р. [PERSON] має неврівноважений характер, на критику або зауваження реагує лайкою. На зауваження працівників старостинського округу [PERSON] не звертає уваги, до порад не прислухається (а.с.12). На підставі розпорядження голови Снігурівської РДА Миколаївської області від 29.07.2020 № 237-р [PERSON] "Про направлення малолітніх [PERSON] , [PERSON] на повне державне забезпечення", діти направлені до КНП "Миколаївський обласний будинок дитини" Миколаївської обласної ради на повне державне забезпечення, згідно поданої заяви матері, у зв"язку зі складними життєвими обставинами (а.с.18). За довідкою лікаря-педіатра [PERSON] від 11.05.2021 р., з 02 липня 2020 року по 21 серпня 2020 року малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , знаходилися КНП "Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня" Миколаївської обласної ради з діагнозом церебральна депресія, СЕК, недоношеність 34 тиж. двійня. БХБА. ВОВ. ВАП мін. Помірна гіпоплазія тимусу. Анемія недоношеного І ст. Оглянуті вузькими спеціалістами, обстежені лабораторно. Виставлені діагнози: [PERSON] - ураження головного мозку, синдром тонусних порушень. Відкрите овальне вікно. Відкритий артеріальний проток. Гипоплазія тимусу. Рахіт І ст., підгостра течія, період разпалу. Вроджена непрохідність :стеноз носослізного каналу OS. Аддукторна контрактура тазостегнових суглобів. Пупкова та над пупкова кила; [PERSON] - ураження головного мозку, синдром тонусних порушень. Відкрите овальне вікно. Відкритий артеріальний проток. Гипоплазія тимусу. Рахіт І ст., підгостра течія, період разпалу. Пахова кила. Пупкова кила. Дисплазія тазостегнових суглобів. На даний час діти знаходяться у задовільному стані (а.с.21). Згідно повідомлень заступника головного лікаря з медичної частини КНП "Миколаївський обласний будинок дитини" Миколаївської обласної ради Какшинської І. від 20.04.2021 та 12.05.2021, малолітні діти з 21 серпня 2020 року перебувають на повному державному забезпеченні в закладі КНП "Миколаївський обласний будинок дитини" Миколаївської обласної ради та за весь час їх перебування мати жодного разу своїх дітей не відвідувала, не телефонувала (а.с.19-20). Як вбачається з повідомлення в.о. директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Снігурівської міської ради Іваненко Т. від 19.05.2021 р. № 205/06-03, згідно рішення комісії з прав захисту дитини 25 листопада 2020 року [PERSON] взято під соціальний супровід з метою покращення умов проживання родини, підвищення батьківського потенціалу, повернення дітей в родину та недопущення соціального сирітства. Під соціальним супроводом матері було рекомендовано придбати житло та створити належні умови для проживання новонароджених дітей, рекомендовано працевлаштуватися або стати на облік до Снігурівської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості в пошуках роботи, відвідувати дітей в КНП "Миколаївський обласний будинок дитини" Миколаївської обласної ради, цікавитися їх здоров"ям та розвитком. [PERSON] підключила світло до помешкання, живе за рахунок тимчасових заробітків. [PERSON] було надано термін до 30.06.2021 створити в будинку належні санітарно-гігієнічні умови для повернення дітей та придбати речі першої необхідності (а.с.22). При проведенні обстеження умов проживання сім"ї [PERSON] 15 квітня 2021 року старостою та головним спеціалістом Нововасилівського старостинського округу встановлено, що в будинку в якому проживає родина не здійснювалось заходів щодо проведення реєстрації речових прав на нерухоме майно. [PERSON] з сином проживають в літній кухні, опалення пічне, опалюють дровами. Мати не працює, син заробляє тимчасовими підробітками. Будинок потребує косметичного ремонту, до електромережі житло підключене. Господарство сім"я не тримає, посадили огород (а.с.24). 12 травня 2021 року фахівцем із соціальної роботи Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Снігурівської міської ради разом з головним спеціалістом ССД Снігурівської міської ради та старостою села проведено обстеження умов проживання сім"ї [PERSON] та виявлено, що відповідачка проживає в літній кухні, яка складається з двох кімнат. В літній кухні не прибрано (ліжка не застелені, сміття на підлозі, розкидані речі), на кухонному столі крихти. Із запасів харчування - картопля, цибуля, крупи, м"ясо, макарони. На момент обстеження для дітей відсутнє місце для спання, відпочинку, купання, також відсутній одяг та засоби гігієни. Відповідачці надано місяць для створення належних умов та попереджено, що в іншому випадку буде подано позов про позбавлення її батьківських прав (а.с.25). В ході перевірки матеріально-побутових умов життя сім"ї [PERSON] 17 червня 2021 року начальником служби у справа дітей Снігурівської міської ради та фахівцем і з соціальної роботи Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Снігурівської міської ради встановлено, що ситуація протягом наданого періоду не змінилась. Мати умов для повернення дітей не створила, ремонт в будинку не закінчила, санітарно-гігієнічних умов не виправлено, речей першої необхідності для дітей не придбала, не працевлаштувалася. Місця для проведення дозвілля дітям, для сну та прийому їжі відсутні (а.с.26). 18 червня 2021 року згідно рішення комісії з прав захисту дитини [PERSON] було знято з соціального супроводу з негативним результатом. Мати рекомендацій фахівця із соціальної роботи не виконала, заходів для повернення дітей не вживала (а.с.23). Раніше відповідачка позбавлялася батьківських прав відносно старших дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2018 року (а.с. 30-34). Згідно висновку виконавчого комітету Снігурівської міської ради, як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Снігурівської міської ради № 183 від 21 липня 2021 року, визнано за доцільне та таке, що відповідає інтересам дітей позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 грудня 2017 року та до досягнення дітьми повноліття (а.с.27-29). Заходів до відновлення батьківських прав відповідачкою не вживалось. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона неодноразово проводила обстеження за місцем проживання [PERSON] . Неодноразово було встановлено, що у помешканні [PERSON] було брудно, помешкання потребує косметичного ремонту. Відповідачка написала заяву про влаштування дітей до будинку дитини на пів року. За весь цей час дітьми не цікавилася, заяву про продовження строку перебування дітей у будинку дитини не писала, заходів до повернення дітей не вчиняла. Свідок [PERSON] надав суду аналогічні пояснення тим, що надав свідок [PERSON] . Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону України "Про охорону дитинства" держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Савіни проти України" від 18 грудня 2008 р. звернув увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя. Неврахування положень цієї норми міжнародного права при розгляді справ про позбавлення батьківських прав призводить до того, що в окремих випадках діти невиправдано стають соціальними сиротами. Завдання держави - захистити і підтримати сім`ю, а не позбавляти дитину права на виховання у родинному середовищі, навіть за складних життєвих обставин. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Савіни проти України" від 18 грудня 2008 року наголошує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 вказаної Конвенції. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки матері, а саме те, що вона офіційно ніде не працює, своєму працевлаштуванню не сприяє, з моменту влаштування дітей до державного закладу жодного разу їх не відвідала, не цікавилася їх здоров"ям, матеріальними потребами, заходів до повернення не вживала, в родині не створені належні умови для утримання, виховання, навчання та розвитку дітей, а заходи впливу на її поведінку такі як неодноразові попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, профілактичні бесіди, перебування під соціальним супроводом з метою працевлаштування, проведення ремонту в будинку, придбання речей першої необхідності для дітей, підвищення батьківського потенціалу, створення належних умов для проживання дітей результатів не дали. З наведеного суд приходить до висновку, що поведінка відповідачки по невиконанню батьківських обов"язків є винною. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] , у порушення вимог ст. 150 СК України, належним чином не виконує покладені на неї Конституцією України обов`язки щодо виховання, лікування та розвитку малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Позбавлення батьківських прав матері [PERSON] відносно її малолітніх дітей хоча і є крайнім заходом впливу на матір, однак в обставинах, що склалися є недоцільним застосування альтернативних заходів, таких як відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав. Залишення дітей з [PERSON] є небезпечним для життя, здоров`я і морального розвитку дітей, тому відповідачку необхідно позбавити батьківських прав. Суд вважає, що таке втручання держави в особисте життя відповідачки відповідає вимогам закону і має законну мету - захист інтересів дітей, їх емоційного здоров`я та моралі, тобто відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Щоб втручання було визнано "необхідним у демократичному суспільстві", воно повинно бути обґрунтовано "гострою соціальною необхідністю". Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. Позбавлення відповідачки батьківських прав є виправданим і пропорційним, оскільки цього потребують інтереси дітей, поведінка матері щодо якої свідчить про ризик неналежного її виховання та виконання батьківських обов`язків, тому таке втручання є необхідним. Суд, враховуючи та захищаючи гарантовані Конвенцією про права дитини "найкращі інтереси дитини", оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав матері щодо малолітніх дітей хоча і є крайнім заходом впливу, однак необхідним за обставин, встановлених при розгляді даної справи. Крім того, суд зауважує, що відповідно до ч. 3 ст.170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали вихованню дитини, [PERSON] може звернутися до суду з позовом про повернення їй дітей. Посилання відповідачки на той факт, що на теперішній час вона створила належні умови проживання, зробила ремонт в будинку та придбала ліжечка для дітей суд вважає безпідставними, оскільки відповідачка не звернулась до відповідних служб з метою проведення обстеження матеріально-побутових умов життя. З наданих відповідачкою фотознімків не вбачається, що вони зроблені саме в її будинку. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд вирішує питання про стягнення аліментів на дітей. Частиною 2 статті 184 СК України гарантовано, що розмір аліментів, стягнутих на дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України суд ухвалює про присудження аліментів від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 02 серпня 2021 року. Таким чином, з відповідачки підлягають стягненню аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 серпня 2021 року та до досягнення дітьми повноліття. У силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved