Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача АТ «ОТП Банк» та просить розірвати: кредитний договір №ML-300/0343/2007 від 06.07.2007 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та [PERSON] , та кредитний договір №ML-305/091/2008 від 26.03.2008 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.07.2007 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір №ML-300/0343/2007, відповідно до якого позивачу був наданий кредит в сумі 63 001,05 доларів США, строком до 06.07.2017 року зі сплатою 13,99% річних. Зазначає, що в подальшому між сторонами неодноразово вносились зміни та/або доповнення до кредитного договору від 06.07.2007 року. В забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором від 06.07.2007 року, 06.07.2007 року між банком як іпотекодержателем та позивачем і [PERSON] , [PERSON] , як іпотекодавцями, було укладено договір іпотеки №PCL-300/0343/2007, відповідно до умов якого іпотекодавці передали банку в іпотеку об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] . Цього ж дня, іпотеку було зареєстровано державним реєстратором Мажарою Н.І. В подальшому, між сторонами неодноразово вносились зміни та/або доповнення до договору іпотеки від 06.07.2007 року. Також, в обґрунтування вимог позивач вказує, що 26.03.2008 року між ним та банком було укладено кредитний договір №ML-305/091/2008, відповідно до якого позивачу був наданий кредит в сумі 48 085,00 доларів США, строком до 26.03.2038 року з плаваючою процентною ставкою, до якого в подальшому неодноразово вносились зміни та/або доповнення. 26.03.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-305/091/2008, у забезпечення виконання зобов`язання позивача за кредитним договором від 26.03.2008 року, з відповідними змінами та доповненнями. 06.11.2014 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-300/0343/2007/1, у забезпечення виконання зобов`язання позивача за кредитним договором від 06.07.2007 року. Також вказує, що в подальшому між сторонами неодноразово вносились зміни та/або доповнення до договору поруки від 06.11.2014 року. Позивач посилається на те, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05.08.2019 року у справі №752/10600/19, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 24.10.2019 року, за його позовом до ПАТ «ОТП Банк», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ВГО «Фінансова грамота України», про захист прав споживача та визнання недійсними кредитних договорів, позов задоволено частково - визнано недійсними п.4.1.1., 4.1.2., 4.1.3. ч.2 кредитного договору №ML-300/0343/2007 від 06.07.2007 року, п.4.1.1., 4.1.2., 4.1.3. ч.2 кредитного договору №ML-305/091/2008 від 26.03.2008 року, які передбачали сплату штрафних санкцій за неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань.. Вказує, що вказаними пунктами кредитних договорів порушено його права та інтереси, оскільки за своїм змістом вони не відповідають законодавству України, а також засадам добросовісності та розумності, а тому є несправедливими. У зв`язку з чим, просить розірвати кредитний договір №ML-300/0343/2007 від 06.07.2007 року та кредитний договір №ML-305/091/2008 від 26.03.2008 року, оскільки при укладенні вони містили відповідні недоліки, що в подальшому стало підставою для визнання частини договорів недійсними і такі недоліки неможливо усунути. Ухвалою Голосіївського районного суд у м. Києва від 14.02.2020 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 27.05.2020 року на адресу суду надійшов відзив АТ «ОТП Банк», у якому відповідач зазначає, що позивач просить розірвати кредитні договори, посилаючись на ч.4 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Однак, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05.08.2019 року у справі №752/10600/19, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 24.10.2019 року, визнано недійсними п.4.1.1., 4.1.2., 4.1.3. ч.2 кредитного договору №ML-300/0343/2007 від 06.07.2007 року, п.4.1.1., 4.1.2., 4.1.3. ч.2 кредитного договору №ML-305/091/2008 від 26.03.2008 року, а щодо визнання кредитних договорів недійсними в цілому - відмовлено. В обґрунтування заперечень відповідач стверджує, що постановою апеляційного суду встановлено, що при укладанні кредитних договорів та у подальшому при внесенні змін до них сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договорів, а при їх підписанні позивач ознайомився та погодився з їх умовами, отримав кредити та використав їх за цільовим призначенням, не оскаржував та виконував умови договорів протягом тривалого часу. За цих обставин, як зазначає відповідач, оскаржувані договори не містять істотних недоліків в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», а отже і підстав для їх застосування немає. Також відповідач просить суд застосувати наслідки пропуску строків давності, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду - кредитні договори були укладені у 2007 та 2008 роках, а із позовною заявою про розірвання кредитних договорів позивач звернувся у 2020 році. 22.06.2020 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, відповідно до змісту якої, позивач зазначає, що про дійсність порушення своїх прав як споживача він дізнався 05.08.2019 року, коли було ухвалено рішення Голосіївського районного суду міста Києва, по справі №752/10600/19. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26.08.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Представниками сторін подано заяви про розгляд справи у їх відсутність. Треті особи в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертались. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 липня 2007 року між [PERSON] , та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладено Кредитний договір № ML-300/0343/2007, відповідно до умов якого позивачу був наданий кредит в сумі 63 001,05 доларів США з цільовим використання кредиту - на оплату комісії банку та на споживчі цілі строком до 06.07.2017 року зі сплатою 13,99 % річних. Відповідно до п. 4.1 вказаного кредитного договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов"язань по цьому договору позичальник несе відповідальність у порядку і на умовах, визначених в цьому договорі, а саме: за порушення прийнятих на себе зобов"язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов"язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов"язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум (п. 4.1.1). Згідно п. 4.1.2 Договору за прострочення виконання боргових зобов"язань понад 15 (п"ятнадцять) календарних днів позичальник, крім пені, передбаченої п. 4.1.1 цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобов"язань, але не менше 25,00 грн. За прострочення виконання боргових зобов"язань понад 30 (тридцять) календарних днів позичальник, крім пені та штрафу, передбачених пп. 4.1.1, 4.1.2 цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,2% від суми прострочених боргових зобов"язань, але не менше 50,00 грн. (п.4.1.3). Відповідно до п. 4.1.5 за невиконання або неналежне виконання пп. к), с), т) п. 2.3.7 цього договору позичальник сплачує на користь банку штраф у сумі 10% від суми кредиту. Сплата штрафу не звільняє позичальника від виконання пп. к), с), т) п. 2.3.7 цього договору". З метою забезпечення виконання основного зобов"язання за вказаним кредитним договором 06.07.2007 р. між Банком та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір іпотеки № PCL-300/0343/2007, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б., предметом якого є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, 23 лютого 2009 р., 07 вересня 2009р., 02 листопада 2009р., 08 лютого 2010р., 29 червня 2010р., 06 квітня 2011р., 05 березня 2012р., 05 травня 2015р., 05 лютого 2016р., 11 лютого 2018р. , 27 вересня 2018 р. між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», були укладені додаткові договори № 1 до кредитного договору ML-300/0343/2007 від 06 липня 2007р. 26 березня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML-305/091/2008, відповідно до умов якого позивачу був наданий кредит в сумі 48 085 доларів США з цільовим використання кредиту: на придбання нерухомого майна. (а.с. 77) Згідно п. 4.1 вказаного кредитного договору за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов"язань по цьому договору позичальник несе відповідальність у порядку і на умовах, визначених в цьому договору, а саме: - п.4.1.1 за порушення прийнятих на себе зобов"язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов"язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов"язань за кожний день прострочки.Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум; - п. 4.1.2 за прострочення виконання боргових зобов"язань понад 15 (п"ятнадцять) календарних днів позичальник, крім пені, передбаченої п. 4.1.1 цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобов"язань, але не менше 25,00 грн.; - п.4.1.3 за прострочення виконання боргових зобов"язань понад 30 календарних днів позичальник, крім пені та штрафу, передбачених пп. 4.1.1 та 4.1.2 цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобов"язань, але не менше 50,00 грн.; - п.4.1.5 за невиконання чи неналежне виконання пп. і) - у) п. 2.3.7 цього договору позичальник сплачує на користь банку штраф у сумі 10% від суми кредиту. Сплата штрафу не звільняє позичальника від виконання пп. і) - у) п. 2.3.7 цього договору". З метою забезпечення виконання зобов"язань за вказаним кредитним договором 26.03.2008 р. між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-305|091|2008. Також 06.11.2014 р. між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № SR - 300/0343/2007/1. 23 лютого 2009р., 26 серпня 2009 р., 08 лютого 2010 р., 29 червня 2010 р., 06 вересня 2011 р., 21 жовтня 2014 рю, 05 травня 2015 р., 05 лютоо 2016 р., 12 лютого 2018 р.,27 вересня 2018 р. між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» були укладені додаткові договори до Кредитного договору ML-305/091/2008 від 26 березня 2008р. Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на те, що кредитні договори містили значні недоліки, а саме п.п. 4.1.1, 4.1.2, 4.1.3 розділу 4 "Відповідальність позичальника" частини № 2 кредитних договорів від 06.07.2007 р. та від 26.03.2008 р., що в подальшому стало підставою для визнання їх недійсними, і такі недоліки не можуть бути усунуті, з огляду на що він просить захистити в судовому порядку своє право як споживача послуг Банку та розірвати укладені кредитні договори. Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.4 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до п.12 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05.08.2019 року у справі №752/10600/19, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 24.10.2019 року, за позовом [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ВГО «Фінансова грамота України», про захист прав споживача та визнання недійсними кредитних договорів, позов задоволено частково - визнано недійсними п.4.1.1., 4.1.2., 4.1.3. ч.2 кредитного договору №ML-300/0343/2007 від 06.07.2007 року, п.4.1.1., 4.1.2., 4.1.3. ч.2 кредитного договору №ML-305/091/2008 від 26.03.2008 року. Зазначене рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 24.10.2019 р. Судом апеляційної інстанції встановлено, що при укладанні кредитних договорів та у подальшому при внесенні змін до них сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договорів, а при їх підписанні позивач ознайомився та погодився з їх умовами, отримав кредити та використав їх за цільовим призначенням, не оскаржував та виконував умови договорів протягом тривалого часу. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Несправедливість умов частини кредитного договору, що передбачала відповідальність позичальника у разі неналежного виконання умов Кредитного договору, що стало підставою для визнання їх недійсними в судовому порядку не може свідчити про недолік всього правочину та послуг Банку при укладені, зміні та виконанні Кредитного договору. Позивач ні при зверненні до суду, ні в ході судового розгляду не обґрунтував належним чином в чому полягає недолік наданої відповідачем послуги, та не доведено неможливість отримання послуг в подальшому, з врахуванням того, що спірні умови договору вже визнані недійсними в судовому порядку. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в зв`язку з його необґрунтованістю. Щодо застосування спливу строків позовної давності, про що заявлено відповідачем, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Однак, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Оскільки в ході судового розгляду не знайшло підтвердження порушення прав позивача та наявності підстав для розірвання кредитних договорів, то, в даному випадку, положення щодо застосування наслідків пропуску строків позовної давності не застосовуються. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed