Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

13.03.2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», в інтересах якого діє за довіреністю представник Гребенюк О.С., звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, в обґрунтування якого зазначає, що відповідно до заяви-анкети № б/н від 17.12.2018 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", які викладені на банківському сайті, складає між ним та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач вказує, що при укладанні договору сторони керувались ч. 1ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказує, що позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору. У позові зазначено, що AT КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Позивач зазначає, що станом на 20.12.2019 року відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 11 395,06 грн., яка складається з: 7 057,18 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 2 483,57 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками; 835,50 грн. заборгованості за відсотками на прострочений кредит; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 518,81 грн. штраф (процентна складова), яку він просить стягнути з останнього, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. В судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, однак в матеріалах справи є клопотання, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити і справу розглянути його у відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, у випадку неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується відповідним оголошенням, розміщеним на сайті суду. Письмового відзиву щодо заявлених позовних відповідач не подав, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить в задоволенні позову відмовити, мотивів такої відмови в заяві не вказує. За вказаних обставин, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Ознайомившись із доводами позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на таке. Так, в якості доказів на обгрунтування своїх позовних вимог, позивачем надано копію заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Вказана заява містить анкетні дані відповідача, інформацію про його працевлаштування. Заява датована 17.12.2018 року, підписана відповідачем та уповноваженою особою банку. Заява-анкета не містить жодних відомостей про вид пакетних послуг за картою «Універсальна», а також не містить жодних відомостей про намір відповідача отримати кредит. Також позивачем додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», яка містить відомості щодо ставок кредитування, розміру штрафів, процентів, пільгового періоду та ін. В матеріалах справи наявний документ, в якому відображено умови кредитування за кредитними картками «Універсальна» та «Універсальна Голд». Інформації, яка з цих карток була видана відповідачу та чи взагалі йому видавалась будь-яка картка та з яким розміром кредиту, вказаний документ не містить. Окрім цього, позивачем надано розрахунок заборгованості у формі таблиці, в якому позивач вказує сальдо поточної заборгованості, відсоткову ставку, нараховані проценти, пеню, розмір комісії, суми погашення та ін. Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1,5,6,7 ст.81, ч. 1,3ст.83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Таким чином, звертаючись із вказаним позовом, саме на позивача покладено обов`язок доведення належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами обставин, що входять до предмета доказування. Суд звертає увагу, що позивачем не надано жодного доказу, який підтверджував би факт надання кредиту відповідачу у заявленому у позові розмірі. Так, надані суду анкета-заява, розрахунок заборгованості та довідка про тарифи, ні самі по собі, ні в своїй сукупності, не підтверджують факту надання позивачем кредиту відповідачу, та факту отримання такого останнім, як і факту надання останньому кредитної картки. Позивачем не надано жодних виписок з особового та/або іншого рахунку відповідача, які б у відповідності до Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, засвідчували факт відкриття рахунку, зарахування кредитних коштів, користування ними та здійснення інших можливих фінансових операцій. Слід зазначити, що вказана позиція аналогічна правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 06.06.2018 справа № 364/594/17, від 10.05.2018 справа № 357/16301/15-ц, від 03.04.2019 справа № 221/5089/16-ц. Окрему увагу позивача та його представника, суд звертає на той факт, що Банком вже неодноразово подавались аналогічні позовні заяви, до яких в якості доказів додано лише заяву-анкету та розрахунок заборгованості відповідачів, що здійснений позивачем в односторонньому порядку, натомість, як вже було зазначено вище, доказів, які б безпосередньо свідчили про факт видачі кредиту відповідачу (виписки, ордери та ін.) позивачем не додано. Разом з тим, вказані документи у позивача є в наявності, оскільки додаються представниками Банку до апеляційних скарг, хоча надати їх суду першої інстанції жодних перешкод не має. Вказана ситуація є типовою для позивача та його представників. Водночас, таким діям позивача та його представників теж було надано оцінку Верховним Судом ( постанова від 06.06.2018 справа № 364/594/17 та ряд інших), де суд касаційної вказав, що доводи позивача про те, що суди порушили вимоги статей 10,11 ЦПК України та не сприяли всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не уточнили підстав заявленого позову та меж позовних вимог, є необґрунтованими, зважаючи на те, що позивачем є юридична особа - банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, що вказує на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відтак, неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини, а не висновки суду, ґрунтуються на припущеннях. Враховуючи викладене, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а тому в задоволенні таких слід відмовити.

Outcome: dismissed