Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Жоравська сільська рада Яготинського району Київської області, служба у справах дітей та сім"ї Яготинської районної державної адміністрації Київської області, служба у справах дітей та сім"ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, котрий обгрунтований тим, що вона перебувала з [PERSON] у шлюбі з 05.11.2005 р. по 24.09.2008 р. З моменту реєстрації шлюбу і до серпня 2007 р. вони проживали за адресою: [ADDRESS] . Реєструвати її місце проживання та її доньки по даній адресі колишній чоловік та його батьки відмовилися. [INFO] . у них народилася донька [PERSON] . Їх спільне життя не склалося через непорозуміння та часті конфлікти в родині. У період з 2007 р. по 2015 р. вона та їх спільна донька [PERSON] проживали у її батьків за адресою: [ADDRESS] . Батько байдуже ставився до їх спільної дитини та не бажав займатися її вихованням. Матеріальної допомоги та моральної підтримки дитині не надавав. Крім того, під час судового розгляду про стягнення аліментів відповідач подав зустрічний позов про оспорювання батьківства та виключення відомостей про нього із актового запису про народження дитини. Ним було заявлено, що він не є батьком дитини, так як зачаття відбулося не в шлюбі, і вони не проживали разом на той час. В ході розгляду справи було призначено судово-генетичну експертизу, за результатами якої [PERSON] є батьком [PERSON] , та її позов про стягнення аліментів був задоволений. Однак, відповідач ухилявся від сплати аліментів три роки, мав заборгованість, але пізніше став платити аліменти. Однак, у 2012 р.він звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, та рішенням суду було зменшено розмір аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини усіх видів доходу відповідача. З 2015 р. вона та їх спільна дитина почали проживати в с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, так як вона повторно зареєструвала шлюб із [PERSON] . На даний час вони з чоловіком придбали власне житло. Житлове приміщення в якому проживає їх спільна з відповідачем донька облаштоване належним чином для проживання, навчання та розвитку дитини. З 4 класу донька навчається у м. Києві в спеціалізованій школі I - III ступенів з поглибленим вивченням англійської молви № 165 в 7 -А класі. Вона з метою підготовки [PERSON] до самостійного життя приділяє дуже багато уваги та часу її вихованню, навчанню та розвитку, витрачає кошти на розширення світогляду дитини. Щоб забезпечити доньку всіх необхідним вона працює на двох роботах: у Київській міській лікарні № 6 та у ТОВ "Амі клініка" (за сумісництвом) на посадах рентгенолаборанта. З 2007 р. відповідач не цікавиться дитиною, матеріально не забезпечує, його не хвилює фізичний та духовний розвиток дитини, що на її думку свідчить про те, що він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню дитини. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, саме вона забезпечує дитину всім необхідним для нормального проживання та розвитку: купує продукти харчування, сезонний одяг, сплачує за навчання та за додаткові заняття, необхідні для розвитку дитини, витрачає кошти на медичний догляд, купує інші речі, які потребує дитина. Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Яготинського районного суду від 15 лютого 2019 року відкрито провадження по справі. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, пояснивши, що протягом 12 років відповідач не приймав ніякої участі у вихованні та матеріальному забезпеченні доньки, не телефонував та не приїздив до дитини. [PERSON] ухилявся від сплати аліментів на утримання доньки три роки, у зв"язку з чим раніше існувала заборгованість у розмірі 6607 грн. Крім цього, відповідач під час надання дозволу на виїзд дитини за кордон вимагав від позивачки кошти та вона заплатила за це 300 грн. Представник відповідача позов не визнав. Свої заперечення мотивував наступним. Позовні вимоги [PERSON] суперечать чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. [PERSON] вважає, що твердження [PERSON] є необґрунтованими та не доведені належними і допустимими доказами, які б прямо свідчили про не виконання ним батьківських обов`язків. Увесь час, починаючи з дня народження їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , і по теперішній час, [PERSON] не припиняв піклуватися про здоров`я доньки, її оздоровлення, належне матеріальне забезпечення. Після розлучення 24 вересня 2008 року з [PERSON] , та зміни нею у 2015 році свого місця постійного проживання внаслідок одруження, їх донька залишилась проживати з позивачкою, що не дає [PERSON] можливості бачитись з донькою. Саме позивачка перешкоджає їх спілкуванню з донькою, постійно укриваючи місце її перебування. [PERSON] у 2018 році з метою оздоровлення неповнолітньої [PERSON] , надано дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон для відпочинку у супроводі матері до Єгипту. При цьому, доводи позивачки про те, що він вимагав за це гроші, не грунтуються на допустимих доказах. На момент розлучення сторін по справі, [PERSON] , з метою створення належного забезпечення умов для проживання дитини, добровільно і безспірно погодився віддати спільно нажите у шлюбі спільне майно, зокрема: меблі, побутову техніку, тощо. З метою належного матеріального становища та підтримки неповнолітньої дитини ним у повному обсязі сплачуються аліменти. Заборгованість з їх виплат відсутня про, що свідчать довідки, видані фінансово-економічним управлінням СБ України. Заслуговує критичної оцінки і наданий позивачкою доказ невиконання відповідачем батьківського обов`язку, як довідка, видана лікарською амбулаторією загальної практики сімейної медицини с. Лозовий Яр щодо перебування [PERSON] на обліку в Жоравському ФП Яготинського району у період з 2006 по 2015 роки, її лікування та догляду лише матір`ю, оскільки вона не містить певного діагнозу захворювання та необхідності лікування. Дитина є цілком здоровою з моменту її народження, розвинутою та не мала хронічних захворювань. В підтвердження позовних вимог, будь-яких звернень позивачки до органів опіки та піклування щодо застосування до [PERSON] превентивних заходів впливу у зв`язку з не виконанням ним своїх батьківських обов`язків до суду не надано. За вказаних обставин, ініціювання позивачкою перед судом застосування до [PERSON] крайнього заходу - позбавлення батьківських прав є передчасним. Питання відносин по вихованню дитини судом повинно вирішуватися з врахуванням і оцінці його особистості, роду діяльності у суспільстві. [PERSON] є військовослужбовцем та з 09 жовтня 2009 року і по даний час перебуває на службі в Службі Безпеки України, неодноразово приймав участь в АТО, має нагороди та відзнаку Президента України. На даний час, [PERSON] проживає спільно з батьками-пенсіонерами, вдруге одружився та у цьому шлюбі має малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідач по справі має захворювання: варикозну хворобу правої кінцівки, у зв`язку з чим вимушений постійно витрачати зайві кошти на своє лікування та курси профілактичних заходів з метою попередження та недопущення ускладнення чи прогресування захворювання. Стосовно тверджень позивачки щодо ініціювання у 2008 році [PERSON] судового розгляду справи про оспорювання батьківства, то це сталося виключно на підставі тверджень [PERSON] про походження дитини від іншого чоловіка. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо своєї дитини та винятковості даного випадку, яка б свідчила про наявність підстав для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу, у вигляді позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дочки. Просив залишити позовні вимоги без задоволення, як безпідставні. Представник третьої особи служби у справах дітей та сім"ї Яготинської районної державної адміністрації Київської області у судовому засіданні заперечувала проти позбавлення батьківських прав відповідача, мотивуючи це тим, що на засіданні комісії відповідач виявляв бажання приймати участь у вихованні дитини, пояснював, що батьківські обов"язки не виконував належним чином через неприязні стосунки з матір"ю дитини, яка чинила перешкоди у його спілкуванні з дитиною. Представники третіх осіб Жоравської сільської ради та служби у справах дітей та сім"ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації в судове засідання не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, в заявах до суду просили розглянути справу у їх відсутності. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши докази, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. З показів свідків [PERSON] та аналогічних показів [PERSON] - батьків позивачки даних в судовому засіданні вбачається, що батько дитини не приймає ніякої участі у вихованні доньки, не вітає її з днем народження, не зустрічається з нею, не надавав допомоги, коли дівчинка лікувалася. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В силу ст. 150 СК України батьки зобов"язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов"язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов"язані поважати дитину. Згідно із ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров"я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини; 3) є хронічними алкоголіками або наркоманами. В силу ст. 165 Сімейного кодексу право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина... Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. .. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз"яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов"язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об"єктивного застосування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від вихованння дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Пункт 18 вказаної постанови містить роз"яснення, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов"язків. Пункт 1 ч.1 ст. 3 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із п.2- дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 9 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів такого утримання дитини є сплата аліментів тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на користь того з батьків, хто проживає разом з дитиною. Згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають грунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 р. у справі № 199/5032/16-ц дійшов висновку, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. В судовому засіданні установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.11.2005 р. по 24.09.2008 р., (копія свідоцтва про розірвання шлюбу, а.с. 11). [INFO] у них народилася донька [PERSON] , (копія свідоцтва про народження, а.с. 12). З моменту реєстрації шлюбу та до серпня 2007 р. позивачка разом з малолітньою донькою проживали без реєстрації у будинку відповідача за адресою: [ADDRESS] . Після розпаду їх сім"ї, позивачка з донькою із 1 серпня 2007 р. по 1 вересня 2015 р. проживала у своїх батьків в [ADDRESS] , (довідки, а.с.13-15). Малолітня [PERSON] перебувала на обліку в Жоравському ФП Яготинського району у період з 2006 р. по 2015 р. та її лікуванням та доглядом займалася матір дівчинки, (довідка, а.с.16). З вересня 2008 р. по вересень 2012 р. дитина відвідувала дитячий садок, а з 1 вересня 2012 р. по 1 червня 2015 р. навчалася в ОЗОНЗ "Жоравський НВК ЗОШ I - III ст.-ДНЗ, (характеристика, а.с.17). З 2015 р. позивачка разом з донькою проживає в с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, оскільки повторно зареєструвала шлюб із [PERSON] Вони мають власне житло, в якому створені належні умови для нормального проживання та виховання доньки. З 4 класу дівчинка навчається у м. Києві в спеціалізованій школі I - III ступенів з поглибленим вивченням англійської мови № 165 в 7-А класі, (копія свідоцтва про шлюб, Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, акт обстеження житлових умов від 30.01.2019 р., довідка з місця навчання, характеристика, грамота, сертифікат, заява [PERSON] від 17.01.2019 р., а.с. 21-28). Дитина забезпечена всім необхідним для нормального проживання та розвитку. Позивачка працює у Київській міській лікарні № 6 та у ТОВ "Амі клініка" (за сумісництвом) на посадах рентгенолаборанта, має постійний дохід, (характеристики з місця роботи, довідки про доходи, а.с. 32-34). [PERSON] є військовослужбовцем та з 09 жовтня 2009 року і по даний час перебуває на службі в Службі Безпеки України, неодноразово приймав участь в АТО, має нагороди та відзнаку Президента України, позитивно характеризується по місцю роботи, (характеристика, грамота, подяка, довідки, посвідчення учасника бойових дій, а.с. 60,64-70,176). [PERSON] сплачує аліменти на утримання малолітньої доньки, та за період з 1 вересня 2018 р. по 28 лютого 2019 р. із його заробітної плати утримано 9 183,12 грн., заборгованість зі сплати аліментів відсутня, (довідки Фінансово-економічного управління СБ України, а.с. 74-75, 84-86). Проте, [PERSON] не приділяє достатньої уваги вихованню дитини, в тому числі з тих підстав, що між сторонами склалися неприязні відносини та в результаті яких сторони не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов"язків, будь-яких звернень позивачки до органів опіки та піклування щодо застосування до [PERSON] превентивних заходів впливу у зв"язку з не виконанням ним своїх батьківських обов"язків не надходило. Стосовно посилань позивачки на ті обставини, що [PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої доньки, слід зауважити наступне. Відповідно до вимог ст. 192 СК України закон передбачає зменшення розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів. Від повторного шлюбу з [PERSON] у відповідача [INFO] народився син [PERSON] , який перебуває на утриманні [PERSON] , (а.с. 71-72, 121). Також суд не може покласти в основу рішення як переконливий доказ показання свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони є батьками позивачки та є особами, заінтересованими у результаті розгляду справи. Суд відкидає, як доказ, роздруківку переписки за допомогою мобільного додатку "Вайбер" (а.с. 113-117) з огляду на вимоги ст. 79 ЦПК України. Під час розгляду справи було встановлено, що дитина є здоровою та позивачка не зверталася до відповідача з приводу додаткових витрат на утримання дитини. Доводи позивача стосовно підстав його звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства, підтверджуються копією рішення Яготинського районного суду від 6 березня 2008 року, (а.с. 18-19), в котрому зазначено, що [PERSON] звернувся до суду з таким позовом, тому що йому стало відомо про те, що дитина не є його донькою. Під час розгляду справи малолітня [PERSON] зазначила, що батько дійсно не спілкувався з нею, не телефонував їй та не приїздив до неї, але вона бажала його бачити та спілкуватися з ним. Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв"язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осміб, які бажають проживати з дитиною, брати у часть у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. З висновку Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 06.06.2019 р. про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав вбачається, що на засіданні комісії 18 квітня 2019 р. та 4 червня 2019 р. батько дитини [PERSON] не надав своєї згоди на позбавлення його батьківських праві відносно малолітньої доньки [PERSON] , оскільки любить дівчинку, сплачує аліменти та бажає спілкуватися з донькою. Поряд з цим, у висновку не наведено доводів, чому позбавлення батьківських прав відповідає правам та інтересам дитини. Крім цього, з висновку не вбачається, чи були з"ясовані причини, з яких відповідач, бажаючи спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, не виконував своїх обов"язків. Висновок Яготинської РДА, як органу опіки та піклування, (а.с. 194) взагалі не містить інформації щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Оцінюючи висновок Києво-Святошинської районної державної адміністрації в сукупності з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, враховуючи, що висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав є недостатньо обгрунтованим, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та те, що в судовому засіданні не доведено, що відповідач умисно ухилявся від виховання дитини, за наявності винної його поведінки та свідомого нехтування ним своїми обов"язками, суд вважає, що позовні вимоги є не доведеними та такими, що до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed