Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

30.10.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані по вул.Сковороди, 29 в смт.Золочів Харківської області. В обгрунтування позовних вимог вказала, що спірний будинок на праві власності належав [PERSON], яка померла 28.03.2002 року. Позивачка ж з 08.03.2002 року фактично мешкає в зазначеному будинку, т.т. вселилася в нього ще за життя [PERSON] При цьому остання передала їй ключі та документацію на будинок, оскільки вони домовилися про відчуження домоволодіння. Але, зважаючи на стан здоров"я [PERSON], посвідчити нотаріально укладену між ними угоду не вдалося. Вона ж в свою чергу до теперішнього дня проживає в [INFO], відкрито володіючи ним та користуючись. Доглядає за будинокм, здійснює поточний ремонт. Вважає, що її право на будинок, розташованого за адресою: вул.Сковороди, 29, смт.Золочів, грунтується на давності володіння нею. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, просить справу розглянути за її відсутності. Від відповідача - [PERSON] як правонаступника відповідача [PERSON] надійшла заява, завірена 10.06.2014 року нотаріусом м.П"ятигорська Ставропільського краю, РФ, в якій він визнає позовні вимоги [PERSON] та просить розглядати справу за його відсутності. В зазначеній заяві [PERSON] вказав, що йому відомо про те, що позивачка здійснювала догляд за його бабусею - [PERSON], померлою 28.03.2002 року, яка останніми роками хворіла та потребувала стороннього догляду. Після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги був його батько - [PERSON], який помер 27.11.2012 року, та після якого він є першочерговим спадкоємцем. Зважаючи на викладене, як єдиний на тепершній час можливий власник на спірне домоволодіння, не претендує на нього. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обгрунтованини та такими, що підлягають задоволенню. Як вказує пленум ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 13 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно п. 9, 10 вищевказаної Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1, ч.4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК . Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд міг не раніше 1 січня 2011 року. З наданих суду довідки КП "АІБ Золочівського району" №162 від 01.08.2013 року, акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію від 18.05.1973 року, нотаріально посвідченого свідоцтва про права власності на частку в спільному майні подружжя від 18.09.1973 року, зареєстроваоного за №434, нотаріально посвідченого свідоцтва на спадщину за законом від 28.09.1973 року, реєстровий № 436, встановлено, що [PERSON] була власницею вцілому житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по вул.Сковороди, 29 в смт.Золочів Харківської області. 28.03.2002 року [PERSON] померла в смт.Золочів Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №311995 від 29.03.2002 року. Спадкоємцем після [PERSON] був її син - [PERSON], який прийняв спадщину після матері, звернувшись з відповідною заявою до Золочівської державної нотаріальної контори 02.04.2002 року, але свідоцтво про право на спадщину не видавалося, доказом чого є довідки Золочівської державної нотаріальної контори №3119/01-16 від 20.12.2013 року, №390/01-16 від 18.02.2014 року та інформаційна довідка зі спадкового реєстру №36176158 від 20.12.2013 року. З надісланих спадкоємцем після [PERSON] [PERSON] та досліджених в судовому засіданні в якості доказів копій документів встановлено, що спадкоємець після [PERSON] [PERSON], [INFO], помер 27.11.2012 року в м.П"ятигорськ Ставропільського краю РФ (свідоцтво серії ІІ-ДН №715179, видане повторно ВЗАЦС управління ЗАЦС Ставропільського краю по місту П"ятигорськ 24.01.2013 року). Спадкоємцем першої черги після [PERSON] є його син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-ГН №461302, виданим П"ятигорським РАЦС 07.05.1980 року. [PERSON] надано нотаріально посвідчену заяву, згідно якої йому відомо про відкрите володіння [PERSON] будинком, розташованим в смт.Золочів та належним його бабусі - [PERSON], померлій 28.03.2002 року. Вимоги про витребування вказаного нерухомого майна не заявляє та згоден звимогами [PERSON] Крім того, доказом відкритого та добросовісного володіння [PERSON] спірним будинком з 2002 року є акт, складений депутатом Золочівської селищної ради [PERSON], сусідами [PERSON] (вул.Сковороди, 56а, смт.Золочів) та [PERSON] (пров.Сковороди, 6). На протязі багатьох років, а саме з 2002 року, ані [PERSON], ані його правонаступник -[PERSON] - жодного разу не заявляли своїх прав на будинок, а позивачка господарює у будинку, здійснює поточні ремонти будинку і господарських будівель та на сьогодні вона залишилась єдиним добросовісним володільцем та користувачем вказаного житлового будинку. Оскільки жодна особа не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є підстави для визнання за [PERSON] права приватної власності за набувальною давністю. На відшкодування судових витрат позивачка не наполягає.

Outcome: approved