Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

30.10.2014 р. до Слов'янського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до ВАТ "Содовий завод" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що він згідно записів у трудовій книжці працював у відповідача на посаді слюсаря по ремонту автомобілів в автотранспортному цеху з 21.05.1993 року по 11.12.2001 року, коли згідно наказу № 288-а від 11.12.2001 року був звільнений з роботи. При його звільненні з підприємства відповідач був зобов'язаний провести зі ним повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи скрутним фінансовим становищем. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою виплатити йому заборговану заробітну плату, але кожний раз отримував відмову щодо цього через відсутність у нього нібито коштів. Станом на час його звільнення заборгованість по заробітній платі відповідача складає 1519 грн. 69 коп. згідно його довідки № 18-7316 від 20 березня 2014 року. В зв'язку з наведеним вважає, що відповідач повинен виплатити на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 2876 грн. 77 коп., а саме з 01 січня 2002 року по день постанови судом рішення по справі. Згідно ст. 117 КЗпП України у випадку невиплати при провині власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, які зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство зобов'язано виплатити його середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Згідно довідки відповідача його середньомісячна заробітна плата за останні 2 місяці роботи складала 95,38 грн. У відповідності до викладеного загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 13729 грн. 98 коп. за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 11 грудня 2001 року по день постанови судом рішення по справі. Крім зазначеного, незаконними діями відповідача йому була причинена і суттєва моральна шкода, яка пов'язана з трудовими правовідношеннями, яка виявилась у його моральних стражданнях і переживаннях через порушення відповідачем його законних прав та інтересів, що гарантовані Конституцією України та трудовим законодавством (ст. 237-1 КЗпП України) в частині своєчасного отримання винагороди за свій труд. Порушення відповідачем його трудових прав привели до втрати його налагоджених і нормальних життєвих зв'язків, через що він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності Через провину відповідача він не міг своєчасно і в повному обсязі оплачувати необхідні платежі, нести витрати по утриманню житлового будинку, в якому мешкає, а також належним чином харчуватись і вдягатись, утримувати свою сім'ю тощо. Внаслідок чого він став нервовим, роздратованим та пригніченим, стан його здоров'я погіршився, в т.ч. через тривалий час порушення відповідачем його законних прав і інтересів. Таким чином, причинену йому відповідачем моральну шкоду він оцінює в 2000 грн. Позовна давність не повинна застосовуватись за вимогами про стягнення невиплаченої заробітної плати. Просить суд стягнути з відповідача ВАТ "Содовий завод" на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 1519 грн. 69 коп., компенсацію втрати частини заробітку в сумі 2876 грн. 77 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 13729 грн. 98 коп. та моральну шкоду 2000 грн. Позивач в судовому засіданні не був присутній, але надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача ВАТ «Содовий завод» в судовому засіданні не був присутній, але надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі їх представника, пояснивши, що крім заробітної плати всі інші вимоги ВАТ "Содовий завод", яке знаходиться в ліквідаційній процедурі, не визнає. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] з 21 травня 1993 року по 11 грудня 2001 року працював у відповідача - Відкрите акціонерне товариство "Содовий завод", що підтверджено записами у трудовій книжці (а.с. 4). При звільненні з [PERSON] не було проведено повного розрахунку по заробітній платі і заборгованість по заробітній платі складає 1519,69 грн., що підтверджується довідкою відповідача № 18-7316 від 20.03.2014 року (а.с. 7). Судом встановлено, що [PERSON] був звільнений з підприємства 11.12.2001 року, заборгованість по заробітній платі складає 1519 грн. 69коп., між сторонами відсутній спір з приводу розміру заробітної плати, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] Вирішуючи питання стосовно виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Як роз'яснено у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Крім того, згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 116,117,237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого починається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Виходячи з встановлених по справі обставин та наведених законодавчих норм права та роз'яснень Пленуму Верховного суду України суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку підлягають частковому задоволенню. Виходячи з періоду затримки, економічного та фінансового становища підприємства (визнання його банкрутом і в той же час тривалість проведення ліквідаційної процедури), а також штучне накопичення суми середнього заробітку з боку позивача (його не звернення за захистом порушеного права протягом тривалого часу), а також враховуючи розмір заборгованості 1519,69 грн., та істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком, який просив стягнути позивач (п.20 постанови Пленуму), суд вважає за можливе відповідно до ст. 117 КЗпП України стягнути з відповідача 1519,69 грн. Вирішуючи питання стосовно стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.. 34 Закону України "Про оплату праці", компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст.. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Ст. 7 вказаного Закону передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Позивачем не надано доказів на підтвердження виплати йому заборгованості та даних про відмову власника або уповноваженого ним органу у виплаті компенсації. Крім того, в матеріалах справи відсутні данні про розмір заборгованості по місяцях, за які вона утворилась. Тому саме з цих підстав позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання стосовно стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до Рішення Конституційного суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Оскільки на теперішній час заборгованість по заробітної платі 1519,69 грн. відповідачем ВАТ "Содовий завод" не погашена, то процесуальний строк звернення до суду позивача з вимогою про стягнення моральної шкоди не сплив. У зв'язку з чим, враховуючи обставини справи, а також те, що визнання факту порушень відповідачем строку розрахунку з позивачем сам по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, суд вважає за можливе зменшити розмір моральної шкоди та встановити його в сумі 1000 грн. Відповідно до ч.2,3 ст. 10 ЦПК України, сторони, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів , їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial