Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що з 12 листопада 1986 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 14 вересня 2010 року було розірвано. За час шлюбу, а саме у травні 2006 року ними придбано житловий будинок в [ADDRESS], який зареєстрований на ім'я відповідача. Із 2008 року відповідач проживає окремо, будь-якої участі в утриманні будинку не бере. Оскільки вони розірвали шлюбні відносини, домовленості щодо поділу спільного майна в добровільному порядку, не дійшли, просить визнати вказаний житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами спільною сумісною власнстю подружжя та поділити вказаний будинок, визнавши за нею право власності на 3/4 ідеальні частини будинку, а за відповідачем 1/4 ідеальну частку цього будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON], будучи допитаним в порядку судового доручення позовні вимоги визнав позов визнав та просив розгляд справи проводити у його відсутності. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що з 22 листопада 1986 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають 5 дітей, четверо з яких повнолітні, а син [PERSON],[INFO] є неповнолітнім, що стверджується копіями свідоцтв про їх народження(а.с.6-8). Згідно із рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 14.09.2010 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення не оскаржувалось та вступило в законну силу.(а.с.4). За час шлюбу сторони купили житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS], що стверджується копією договору купівлі-продажу житлового будику від 26.05.2006 року Згідно із даними технічного архіву Стрийського МБТІ вказаний об"єкт нерухомого майна зареєстровано за відповідачем. Відповідно до довідки про експертну вартість цього об"єкта нерухомого майна, яка виготовлена комунальним підприємством Львівської обласної ради "Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" станом на 27.01.2014 року дійсна (інвентаризаційна) вартість його становить 89719 гривень. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч.1 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Річ - це об'єкт матеріального світу, саме предмети якого є об'єктом права власності. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України. Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Стпттею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об'єкта права спільної сумісної власності. При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст.70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що майно яке придбано за час шлюбу, є спільною сумісною власністю сторін, тому підлягає поділу, а саме - виділивши позивачу 3/4 ідеальної частки, а відповідачу 1/4 ідеальної частки. Сторони погодилися щодо такого поділу майна. Розприділяючи судові витрати суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. Позивач при зверненні до суду з позовом не здійснював оплати судового збору у зв"язку із неможливістю визначити дійсну вартість спірного майна, а тому із врахуванням вимог ст.ст.80,88 ЦПК України та ціни позову, яка складає вартість спірного житлового будинку, господарських будівель та споруд, стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 897,19 грн..

Outcome: approved