Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на новостворене нерухоме майно- магазин, розташований в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник [PERSON] повністю підтримали заявлені позовні вимоги і в обгрунтування їх пояснилаи, що в 2000 році рішенням Щорсівської сільської ради №66 від 15.11.2000 року позивачу було виділено земельну ділянку площею 0,01 га для будівництва торгової точки в [ADDRESS]. В подальшому було розроблено проект магазину та розпочато будівництво. У 2003 році Щорсівська сільська рада рішенням №23 від 06.02.2003 року повторно надала згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення тієї ж земельної ділянки для будівництва магазину, у зв"язку із змінами земельного законодавства. На сьогодняшній день магазин збудовано за особисті кошти позивача на земельній ділянці площею 100 кв.м, що відповідає вимогам раніше виданим рішенням Щорсівської сільської ради, було проведено інвентаризацію магазину та отриманий технічний паспорт, згідно якого загальна площа магазину складає 45,5 кв.м, що не виходить за межі площі зазначеної у проектній документації, виготовлено робочий проект на електропостачання, виконано монтаж заземлення магазину, але оформити право власності на нього не можливо, у зв"язку з тим, що земельна ділянка не була оформлена до кінця, а саме виготовлений проект землеустрою відділом Держземагенства у Генічеському районі не був погоджений. Вважають, що позивачу не правомірно було відмовлено в погодженні проекту землеустрою. На даний час існують інші норми земельного законодавства, що на даний час унеможливлює оформлення земельної ділянки та оформлення права власності на збудований магазин. Дане питання можливо вирішити тільки в судовому порядку, оскільки позивач тривалий час користується земельною ділянкою, яка виділена йому на законнних підставах, а тому є законні підстави для визнання права власності на збудований магазин, тому звернувся до суду з даним позовом. Просили завдовольнити позов. Представник відповідача Щорсівської сільської ради Генічеського району Херсонської області у судове засідання не з"явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час і місце слухання справи, надав до суду письмові заперечення. Представник відповідача Відділу Держземагенства у Генічеському районі Херсонької області в судове не з"явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час і місце слухання справи. Суд вислухавши пояснення позивача і представника позивача та дослідивши надані позивачем докази, а також письмові запреченння відповідача Щорсівської сільської ради Генічеського району Херсонської області вважає встановленними наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачу згідно рішення Щорсівської сільської ради №66 від 15.11.2000 року виділено земельну ділянку у розмірі 0,01 га під будівництво торгової точки в [ADDRESS]. Згідно даного рішення позивача було попереджено, що вироблення якої-небудь роботи „Без паспорту забудови", виданого архітектором району є самовільна забудова. Рішенням №23 від 06.02.2003 року Щорсівської сільської ради Генічеського району Херсонської області на підставі заяви [PERSON] була надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,01 га під будівництво магазину в [ADDRESS]. 22.08.2002 року комісією було проведено вибір земельної ділянки під розміщення магазину у [ADDRESS] площею 0,01 га.09 січня 2003 року отримано висновок №02-3/1 на проект будівництва та висновок щодо вибору /відведення/ земельної ділянки під забудову продовольчої крамниці. На підставі заяви позивача від 18.02.2003 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю було надано дозвіл на виконання будівельних робіт по будівництву магазину. Протягом 2003 року позивач збудував магазин, який знаходиться на земельний ділянці по [ADDRESS], що підтверджується технічним паспортом виготовленим Генічеським БТІ. На підставі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена /стверна/ особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно /житлові будинки, будівлі, споруди тощо/ виникає з моменту завершення будівництва /створення майна/. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва /створення майна/ особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва /створення майна/. Згідно ст.123 ЗК України надання земельних ділянок держаавної або комунальної власності у користування здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою/технічної документації/ щодо відведення земельних ділянок в натурі /на місцевості/. Відповідно до ст.376 ч.1, 2 ЦК України, житловий будинок , будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Судом встановлено, що дійсно позивачу 15.11.2000 року була виділена земельна ділянка 0,01 га під будівництво торгової точки. 06.02.2003 року у зв"язку із змінами земельного законодавства рішенням Щорсівської сільської ради було прийнято рішення, яке на той час відповідало вимогам діючого земельного законодавства ст.123 ЗК України і було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки. Однак даний проект не був погоджений та позивач, не отримавши належним чином, дозвіл на відведення земельної ділянки, побудував в 2003 році магазин по [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України побудований магазин являється самочинною будівлею, оскільки побудований всупереч вимогам вищезазначених норм закону. Відмову з узгодженні проектної документації про відведення земельної ділянки позивач не оскаржив, якщо вважав відмову незаконною. Тільки в 2013 року позивач став вирішувати питання про надання йому земельної ділянки. Однак йому було відмовлено, тому він звернувся до суду, про визнання правам власності на магазин, який він збудував в 2003 році. Суд вважає, що законних підстав для визнання права власності на збудований магазин по [ADDRESS] у позивача немає, оскільки він відповідно до вимог ст.ст.331,376 ЦКУ України являється власником матеріалів, обладнання, які були використані в процесі будівництва /створення майна/ магазину. Крім того, судом встановлено, що позивач побудував магазин в 2003 році, йому відмовили в погодженні проектної документації щодо відведення земельної ділянки ще 2003 році, а позивач звернувся до суду у квітні 2015 року. Згідно ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутится до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Позивач про порушене своє право знав ще в 2003 році, однак звернувся до суду лише в 2015 році, що є ще однією підставою для відмови у задоволенні позову.. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. На підстві викладеного і

Outcome: dismissed