Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

15 квітня 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , представник позивача адвокат Шавиріна Тетяна Олександрівна до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку в порядку спадкування (а.с.3-6). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла її свекруха (мати її чоловіка) - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , який належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою слов"янською державною нотаріальною конторою 30 січня 1968 року за № 189, зареєстрованого в Краснолиманському інвентарбюро 06 лютого 1968 року за № 189, та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Краснолиманською державною нотаріальною конторою 08 червня 2005 року за № 2303 та зареєстрованого в Реєстр прав власності на нерухоме майно 28 липня 2005 року за № 10994736, № 189-1. Після смерті [PERSON] залишилося два спадкоємці - її сини: [PERSON] (чоловік позивача) та [PERSON] . Спадкоємці у встановленому законом порядку прийняли спадщину. [PERSON] оформив свої спадкові права та отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку зазначеного будинку, а аткож Витяг про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Чоловік позивача - [PERSON] за життя своїх спадкох прав не оформив та помер [INFO] . Як єдиний спадкоємець після смерті чоловіка позивач у встановленому законом порядку звернувся до Лиманської державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на 1/2 частку зазначеного будинку, яку [PERSON] отримав у спадок після смерті своєї матері [PERSON] , постановою державного нотаріуса від 28 лютого 2019 року позивачу було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на ім"я померлого. В зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] , належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, справу розглянути без їх участі, про що надали відповідні заяви (а.с. 72, 73). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, позовні вимоги визнав, просив розглянути справу без його участі, рішення ухвалити на розсуд суду про що суду надав відповідну заяву (а.с.74). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Жданівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 12 вересня 2018 року, актовий запис № 7 (а.с. 16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 49,6 кв.м, в тому числі житловою площею 19,0 кв.м з відповідною часткою господарських будівель та споруд (а.с. 34-37), який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою слов"янською державною нотаріальною конторою 30 січня 1968 року за № 189, зареєстрованого в Краснолиманському інвентарбюро 06 лютого 1968 року за № 189, та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Краснолиманською державною нотаріальною конторою 08 червня 2005 року за № 2303 та зареєстрованого в Реєстр прав власності на нерухоме майно 28 липня 2005 року за № 10994736, № 189-1 (а.с. 20, 21, ). Ринкова вартість зазначеного житлового будинку відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна № 74/02, виготовленого КП "Бюро технічної інвентаризації", станом на 26 березня 2019 року становить 68260,00 грн. (а.с. 25-46). Цивільним законодавством України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності за ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] , [INFO] , є дружиною [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 05 травня 1979 року, актовий запис № 6 (а.с. 18). Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Так, згідно повідомлення державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Донецькій області Семенової І.М. від 16 травня 2019 року, спадкова справа № 689/2018 після смерті [PERSON] заведена на підставі заяви про прийняття спадщини за законом від імені [PERSON] , поданої 15 грудня 2018 року; з іншими заявами про прийняття спадщини обо відмову від її прийняття ніхто не звертався. (а.с. 71). Як єдиний спадкоємець позивач [PERSON] звернулася до Лиманської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Донецькій області для оформлення своїх спадкових прав. Однак, постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Донецькій області Семенової І.М. від 28 лютого 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на 1/2 частку вказаного житлового будинку, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на вказану частку на ім"я померлого [PERSON] (а.с. 61). Згідно п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Так, власнком житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 49,6 кв.м, в тому числі житловою площею 19,0 кв.м з відповідною часткою господарських будівель та споруд (а.с. 34-37), була [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою слов"янською державною нотаріальною конторою 30 січня 1968 року за № 189, зареєстрованого в Краснолиманському інвентарбюро 06 лютого 1968 року за № 189, та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Краснолиманською державною нотаріальною конторою 08 червня 2005 року за № 2303 та зареєстрованого в Реєстр прав власності на нерухоме майно 28 липня 2005 року за № 10994736, № 189-1 (а.с. 20, 21, ), що також підтверджується довідкою КП "Бюро технічної івентаризації" м. Слов"янська № 89-6/0.76/кл від 26 лютого 2018 року (а.с. 25), Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі за № 377127 від 08 червня 2005 року (а.с. 22), Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП "Бюро технічної івентаризації" м. Слов"янська за № 7899972 від 28 липня 2005 року (а.с. 23). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Лиманським міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 11 вересня 2017 року, актовий запис № 768 (а.с. 15). За життя 21 грудня 2005 року [PERSON] був складений заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Новоселівської селищної ради міста Красний Лиман Донецької області Меделяєвою Н.В. та зареєстрований у реєстрі за № 32, відповідно до якого [PERSON] все належне їй майно, у тому числі житловий будинок [ADDRESS] , заповідала своїм синам: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 24). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. ст. 1216, 1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 березня 1972 року, актовий запис № 69 (а.с. 17), та копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 лютого 1960 року народження, актовий запис № 5 (а.с. 32) [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , доводяться [PERSON] рідними синами. [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку прийняли у спадщину по 1/2 частці житлового будинку [ADDRESS] . Згідно Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 50020530 від 24 листопада 2017 року була заведена спадкова справа (а.с. 33). Згідно інформації, наданої 16 травня 2019 року державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М., після смерті [PERSON] були заведені спадкові справи № 604/2017 на підставі заяв про прийняття спадщини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з іншими заявами про прийняття спадщини або відмову від її прийнняття до Лиманської державної нотаріальної контори ніхто не звертався (а.с. 71). Відповідач [PERSON] 09 жовтня 2018 року отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 3154 після смерті [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 29), а також Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 140795834, сформованого 09 жотня 2018 року (а.с. 31). Чоловік позивача - [PERSON] прийняв у спадщину 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , але за життя не оформив своїх спадкових прав та помер. Оскільки документ, що підтверджує право власності померлого [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , відсутній, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та користуватися, розпоряджатися 1/2 часткою житлового будинку, що входить до спадкового майна та належить йому в порядку спадкування. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно дост. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. ч.1, 3 ст.1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1ст.1297 ЦК України). Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки спірна 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] , правомірно належала чоловіку позивача - [PERSON] . Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved