Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що він, виконуючи свої професійні обов'язки, знаходячись на робочому місці 23.07.2004 року отримав ушкодження здоров'я у вигляді травми - перелому хребта. Травма отримана у результаті падіння закладної плити. Актом № 11/2004 від 26.07.2004 року встановлено, що падіння плити відбулось внаслідок її часткового руйнування, під впливом гірського тиску. Зазначає, що довідкою МСЕК йому встановлено 25 % втрати професійної працездатності по травмі. Внаслідок вищезазначеного він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У зв'язку з травмою було порушено та порушуються нормальні життєві зв'язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв'язку загальною слабістю, втомою, постійними болями. Вказує, що перебуваючи на лікуванні, не міг і не може вести повноцінне життя, відчуває фізичні страждання, фізичний біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному стані. Вважає, що за таких обставин з боку відповідача має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров'я. Розрахунок моральної шкоди позивачем [PERSON] полягає у наступному. Відповідно до даних Головного управління статистики у Дніпропетровській області, середньомісячна номінальна заробітна плата штатних працівників, зайнятих у юридичних осіб області та їх відокремлених підрозділах з кількістю найманих працівників 10 і більше осіб, у січні 2016 р. становила 4445 грн.. Так, як травма відбулася в 2004 році, тобто пройшло 12 років, то: 4445,00 грн.*12 роки = 640080,00 грн. (середньомісячна номінальна заробітна плата помножена на час тривання втрати працездатності). За таких обставин позивач просить стягнути з суму моральної шкоди у розмірі 640080 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Представник позивача, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просила їх задовольнити. Представник відповідача, [PERSON], в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просить в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до акту № 11/2004 про нещасний випадок на виробництві від 26.07.2004 р., 23.07.2004 р. о 15 год. 00 хв. стався нещасний випадок з [PERSON]. Як зазначено п.п. 2.4., 2.5. акту № 11/2004, нещасний випадок відбувся на північному відкаточному штреку горизонту 1240 метрів в районі осі шахти "Родіна", дільниці № 10, ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат", шахта "Родіна". Як вбачається з п. 6 акту форми Н-1 № 11/2004 про нещасний випадок на виробництві від 26.07.2004 р., нещасний випадок відбувся за наступних обставин. 23.07.2004 р. за завданням заступника начальника дільниці № 10 [PERSON] на другу зміну (з 08:00 до 15:00 год.), в.о. гірничого майстра дільниці № 10 [PERSON] видав наряд прохіднику [PERSON] на ведення прохідницьких робіт в панелі в осях 26-24 горизонту 1240 метрів. За закінченням робочої зміни [PERSON] рухався по міжколії північного відкаточного штреку гор. 1240 метрів у напрямку стволів шахт "Правда" і "Родіна". В районі 26 осі випавша з покрівлі креплення закладочна плитка вдарила [PERSON] по спині, втративши рівновагу він впав на підошву виробітки, вдарившись попереком об рельсу. Комісія, опитавши постраждалого, свідків, оглянувши місце нещасного випадку, встановила, що [PERSON] рухався по гірській вироботці, не по спеціальному проходу; вироботка закріплена відповідно до паспорта кріплення; падіння заклад очної плитки виникло через часткове руйнування під дією гірського тиску. Згідно акту форми Н-5 про розслідування нещасного випадку від 26.07.2004 року, вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом. Причиною нещасного випадку, що стався з [PERSON], встановлено невиконання п. 1.31.1. "Інструкції з охорони праці для робітників, зайнятих на підземних роботах (загальні положення, вимоги безпеки в аварійних ситуаціях)" та невиконання вимог безпечної експлуатації гірничої виробітки, порушення вимог §8 "Єдиних правил безпеки при розробці рудних, нерудних та розсипних родовищ підземним способом". Особами, чиї дії чи бездіяльність призвели до нещасного випадку є підземний прохідник дільниці № 10 [PERSON], в.о. гірничого майстра дільниці № 10 [PERSON] Як вбачається з виписки з акту огляду ВО ВТЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги до довідки МСЕДНА-01 № 430/26 виданої [PERSON] 24.11.2004 р. на підставі акту № 409 огляду в ВТЕК, [PERSON] встановлено: консолідований перелом поперекових виростків Y3-Y4 зі зміщенням. Встановлено ступеня втрати професійної працездатності 70% з 15 листопада 2004 р., акт № 11/2004 у звязку з виробничою травмою від 23.07.2004 р.. Необхідність в медикаментозному лікуванні, амбулаторному та стаціонарі. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, серія 12 ААА, № 018508, виданої Жовтневою МСЕК, м. Кривий Ріг, [PERSON] 30.03.2016 р. при повторному огляді, акт № 11/2004 від 23.07.2004 р. встановлено 25% втрати професійної працездатності (повторно) з 01.04.2016 р. по 01.04.2018 р.. потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування, ВМП. Підстава: акт огляду МСЕК № 479. Згідно наданих виписних епікризів з медичних установ, позивач [PERSON] неодноразово, в звязку з погіршенням стану здоровя. При госпіталізації скаржився на болі в попереку з іррадіацією в праву ногу, відчуття заніміння по зовнішній поверхні гомілки, судоми в стегнових і литкових м'язах, труднощі та обмеження при русі і в ходьбі. Анамнез захворювання зазначено, що хворіє з 2004 р., після перенесеної травми на виробництві; був визнаний інвалідом 2-ї групи, потім 3-ї групи; з 2010 р. інвалідом не визнаний, отримує регрес. Рекомендовано спостереження у невропатолога, медикаментозне та санаторно-курортне лікування, уникати переохолодження та підйом тягарів, масаж, ЛФК. При вирішенні питання про спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Одним із завдань ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим і членам їх сімей від нещасних випадків. Позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, так як групу інвалідності та діагноз профзахворювання встановлено вперше у період з 01.04.2001 року до 31 .12.2005 року, а саме 04.03.2002 року, тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право. Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача [PERSON] була заподіяна шкода, внаслідок падіння закладної плити, він отримав ушкодження здоровя, втратив 25% працездатності. Перебуваючи на лікуванні, позивач не міг та не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває фізичні страждання, біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 3 ст.. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Правова основа, економічний механізм та організаційна структура загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві та пов'язана з цим діяльність [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України регулюється, зокрема Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV. Відповідно до ст.. 1 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», завданням страхування від нещасного випадку є відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. Нещасний випадок це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть (ч. 1 ст. 14 Закону № 1105-XIV). Правилами ст. 21 ч. 1 п. 1 пп. «е» ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлено, що у разі настання страхового випадку [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку виплатити грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Відповідно до ст. 28 ч. 2 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до розяснень, які містяться в п. п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоровя від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Відповідно, спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18.04.2012 р. у справі № 6-26цс12, і в силу ст.ст. 214, 360-7 ЦПК Україну, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Згідно зі ст. 23 ч.1, ч.2 п. 1 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У рішенні Конституційного Суду України №1-рп/2004 від 27.01.2004 року визначено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» треба розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, заподіяної\~\~ умовами виробництва, в окремому випадку - лише у разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Зазначене положення не виключає обовязку [PERSON] відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, має забезпечуватися [PERSON] на підставі статей 1, 5, 6, 13, 21 та частини третьої статті 28 цього Закону всім потерпілим, у тому числі в разі тимчасової, стійкої часткової чи повної втрати професійної працездатності. Оскільки позивач [PERSON] був застрахованою особою, то відповідно до ст. 21, 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Крім того, зважаючи та те, що спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди, а право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, так як позивачу [PERSON] первинно було встановлено втрату професійної працездатності 24.11.2004 року, то він на підставі ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, яка була чинна на момент встановлення позивачу втрати працездатності, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому в результаті виробничої травми, за рахунок відповідача [PERSON] [PERSON]. Відповідно до ст. 268 ч. 1 п. 3 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровю або смертю. З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Кривому Розі на користь позивача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 30\~000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб. В іншій частині позовних вимог позивачу [PERSON] відмовити. Згідно ст. 88 ч. 2 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно, судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. віднести за рахунок держави.

Outcome: partial