Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк"" звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 38 961,17 грн., з яких: 8 877,85 грн. - заборгованість за кредитом, 27 751,84 грн. - борг за процентами та 500 грн. і 1 831,48 грн. - штрафи у відповідності до п. 8.6. Умов правил надання банківських послуг, посилаючись на те, що відповідач уклав кредитний договір, внаслідок невиконання вимог якого виникла зазначена заборгованість. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на пропущення строків позовної давності та на те, що ніяких договорів між сторонами не укладалось, а заява, наявна в матеріалах справи не відповідає вимогам щодо форми договору. Зокрема, зазначив, що в заяві зазначено розмір кредитного ліміту в сумі 5 000 грн., що не відповідає позовним вимогам, у відповідності до яких сума кредиту зазначена 10 000 грн. Зокрема, доказів отримання ним кредитних коштів позивачем не надано, та доказів, що наявні в матеріалах справи "Умови та правила надання банківських послуг" діяли на момент подання ним заяви до банку, також не надано. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: "Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. В судовому засіданні встановлено, що 22 листопада 2006 року між Банком та відповідачем було укладено договір (кредитний ліміт на платіжну картку), згідно з яким останньому надано кредит у сумі 5 000 грн. зі сплатою 30 % річних, що підтверджується заявою відповідача (а.с. 8). Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що заява не є договором, оскільки відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. Зокрема, як вбачається з зазначеної заяви, в ній викладені всі істотні умови договору, а саме розмір кредитного ліміту, термін дії картки, розмір відсоткової ставки та інше. Разом з тим, посилання представника позивача щодо розміру кредитного ліміту в сумі 10 000 грн., суд вважає необґрунтованими та недоведеними. У відповідності до п. 3.2 та 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач надав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і відповідач надав право Банку в будь-який момент змінити, зменшити або збільшити, кредитний ліміт. Однак, жодних доказів зміни розміру кредитного ліміту, зазначеного в заяві в сумі 5 000 грн. на розмір кредитного ліміту в сумі 10 000 грн. та доказів повідомлення відповідача про проведення зазначеної зміни, стороною позивача не надано. Згідно з п. 3.1 Умов передбачено, що банк видає клієнту картку, вид і строки якої визначені в Заяві і в Пам"ятці клієнта, підписанням якого банк і клієнт укладають договір про надання банківських послуг. У розділі 5 Правил користування платіжною карткою зазначено також про нарахування за встановленими Тарифами. П. 3.5 Умов передбачено, що Пам"ятка є невід"ємною частиною договору у випадку видачі платіжної картки по кредитній схемі. П. 4.4 Умов передбачено, що в обов'язки банку входить нарахування процентів у відповідності до Правил та Тарифів. Стороною позивача не надано суду документів, на підставі яких укладався зазначений кредитний договір та видавався кредит, а саме Пам'ятка, встановлені Тарифи, розшифровка по кредитній заборгованості, документи, які надавалися для оформлення кредиту, докази отримання платіжної картки, повідомлення відповідачу про наявність заборгованості. Так, позивачем не надано суду доказів, отримання відповідачем кредитних коштів, їх використанні останнім. Зокрема, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 6-7), позивачем не зазначено розрахунок заборгованості за період з 12.10.2010 по 23.12.2011, з 23.12.2011 по 30.07.2014, що є незрозумілим та таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства України. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки суду не надано належних доказів підтвердження правових підстав стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, слід звернути увагу на те, що в матеріалах справи містяться Умови і правила надання банківських послуг, згідно з п.9.12 яких Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а в разі відсутності заяв про розірвання договору, пролонговується на той же строк. Тобто, як вбачається з Умов, пролонгація більше ніж на рік не передбачена. Договір діє протягом 12 місяців. Протягом дії укладеного 22.11.2006 кредитного договору жодна із сторін не заявляла про його припинення, а тому дія договору автоматично продовжена. Автоматична пролонгація дії договору на наступні періоди (понад 12 місяців) не передбачена, відтак строк кредитного договору сплив. Пролонгація, про яку зазначено у п. 9.12 Умов ніби то на невизначений період, суперечить вимогам чинного законодавства, враховуючи те, що до даних правовідносин з відкриттям карткового рахунку за будь - яких обставин неможливо застосовувати строки позовної давності, оскільки як зазначено "договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а в разі відсутності заяв про розірвання договору, пролонговується на той же строк". Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач був ознайомлений саме з такими Умовами надання споживчого кредиту. У відповідності до п. 3.1 Правил користування платіжної картки строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти, яка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. По закінченню дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії) якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява про закриття картрахунку, а також при наявності грошових коштів та картрахунку для сплати послуг, виконання розрахункових операцій по картрахунку и при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Представником позивача не надано доказів виконання банком зазначеного пункту Правил, а саме видання відповідачу нової кредитної картки у зв'язку з продовженням строку дії картки. Зокрема, така ж позиція викладена, в Постанові Верховного суду України від 12.11.2014 по справі №6-167 цс 14. Відповідно до ст. ст. 256,257, 259 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, яка може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Договір між сторонами не укладався. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, строк дії картки встановлений в заяві 05/08, доказів пролонгації дії картки у відповідності до п. 3.1 Правил користування платіжної картки стороною позивача не надано, а з позовом до суду позивач звернувся 15.09.2014, більш як через три роки після спливу строку позовної давності.

Outcome: dismissed