Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Представник органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області звернувся до суду з позовом до [PERSON], третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, КЗ КОР "Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка", Києво-Святошинської місцевої прокуратуру Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи позовні вимоги тим, що [INFO] відповідач [PERSON] народила дочку в центральній районній лікарні Києво-Святошинського району Київської області. 11.07.2016 остання, самовільно залишивши медичний заклад, передала дитину та медичне свідоцтво про народження сторонній особі - гр. [PERSON] в м.Вишневому та отримала за це грошову винагороду, після чого була затримана працівниками поліції. Як було встановлено досудовим розслідуванням, відповідач до народження дитини мала намір вчинити злочин відносно неї, а саме: 30.06.2016, зустрівшись за попередньою домовленість з гр. [PERSON], висловила пропозицію останній щодо незаконної угоди відносно дитини, яку повинна народити у липні 2016 року, тобто продати її за грошову винагороду. Таким чином, 11.07.2016 відповідач закінчила злочин, передавши дитину іншій особі. 12.07.2016 органом досудового розслідування було вручено відповідачу підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України. На теперішній час кримінальне провадження № 12016100090007586 передано на розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області. 11.07.2016 дитина була вилучена у відповідача співробітниками слідчого відділення Солом'янського УП ГУНП в м. Києві, про що складено акт вилучення дитини, котра стала об'єктом злочину, та передана до дитячого відділення ЦРЛ Києво-Святошинського району Київської області. 12.07.2016 комунальним закладом «Києво-Святошинський центр первинної медико-санітарної допомоги» було повідомлено службу у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про вилучення дитини та передачі її до закладу охорони здоров'я. Співробітниками служби було вжито заходів щодо влаштування дитини на тимчасове повне державне утримання до КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» та зареєстровано факт її народження у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. 01.08.2016 та 31.08.2016 відповідач зверталася до позивача із заявами про повернення дитини в біологічну сім'ю. В зв'язку з тим, що відповідач перебуває під слідством у зв'язку з підозрою у вчиненні злочину, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області не надала дозволу на повернення дитини. 15.02.2017 начальником служби у справах дітей та сім'ї було винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській державній адміністрації Київської області питання щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав відповідача, про що її було повідомлено належним чином. Рішенням комісії від 20.02.2017 (протокол № 3) було перенесено розгляд даного питання на наступне засідання комісії в зв'язку з тим, що відповідач на засідання комісії не з'явилася. 21.02.2017 відповідач звернувся до служби у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області із поясненням причини неявки на засідання комісії та зобов'язалася з'явитися на наступне засідання. 14.03.2017 відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області, на якому повторно розглядалося питання про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач на засідання комісії не з'явилася, тому комісія прийняла рішення рекомендувати органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області вважати за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача. При складанні висновку «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] позивачем врахувано п.6 та 7 Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, ст.151 СК України. Таким чином, відповідач ще до народження дитини не мала наміру набути права на виховання дитини, свідомо та умисно вчинила дії, спрямовані на ухилення нею від її виховання, нехтуючи своїми батьківськими правами та обов'язками. В зв'язку з даними обставинами вони змушені звернутися до суду з даним позовом. Просять позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з неї на користь Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка», який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Хрещатик, 111, на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Направила суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, просить вирішити питання у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час і місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у визначений судом строк відзив не подала, і не повідомила суд про причини своєї неявки. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - представники Служби у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області та КЗ КОР "Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка" в судове засідання не з'явилися. Направили суду заяви, в якій просить справу розглянути в їх відсутність, з позовними вимогами згідні, просять вирішити питання у відповідності до вимог чинного законодавства. Третя особа - представник Києво-Святошинської місцевої прокуратуру Київської області в судове засідання не з'явився. Направив суду заяву, в якій вказав, що місцева прокуратура не вбачає підстав для участі у розгляді даної справи в якості третьої особи, у зв'язку з чим просить розгляд справи проводити без їх участі. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] відповідач [PERSON] народила дочку [PERSON] в центральній районній лікарні Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 08.02.2017 серія [NUMBER] (а.с.10), а також копією медичного свідоцтва про народження №782 (а.с.9). Як вбачається з копії повідомлення Солом'янського УП ГУНП у м.Києві від 10.08.2016 №55/СВ7586 (а.с.11) органом досудового розслідування було встановлено, що [PERSON] до народження дитини мала намір вчинити злочин відносно неї, а саме: 30.06.2016, зустрівшись за попередньою домовленість з гр. [PERSON], висловила пропозицію останній щодо незаконної угоди відносно дитини, яку повинна народити у липні 2016 року, тобто продати її за грошову винагороду. 11.07.2016 відповідач, самовільно залишивши медичний заклад, передала дитину та медичне свідоцтво про народження сторонній особі - гр. [PERSON] в м.Вишневому та отримала за це грошову винагороду, після чого була затримана працівниками поліції. 12.07.2016 органом досудового розслідування було вручено [PERSON] підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України. 11.07.2016 дитина була вилучена у відповідача співробітниками слідчого відділення Солом'янського УПГУНП в м. Києві та передана до дитячого відділення ЦРЛ Києво-Святошинського району Київської області, про що свідчить копія акту вилучення дитини, котра стала об'єктом злочину від 11.07.2016 (а.с.7) та копії акту про дитину, підкинуту чи знайдену від 13.07.2016 (а.с.8). Як вбачається з повідомлення КЗ «Києво-Святошинський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 11.07.2017 №162 (а.с.6), 12.07.2016 ними було повідомлено службу у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про вилучення новонародженої дитини жіночої статі у гр.[PERSON] в якої були документи з пологового будинку і лікарське свідоцтво про народження та виписку з картки розвитку новонародженого, виписані на ім'я [PERSON] та запропоновано вирішити питання реєстрації новонародженої дитини та оформлення в КЗ КОР "СОБД". Як вбачається з наявних матеріалів справи, співробітниками служби було вжито заходів щодо влаштування дитини на тимчасове повне державне утримання до КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» та зареєстровано факт її народження у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до акту №260/1 обстеження матеріально - побутових умов від 20.07.2016 (а.с.14), [PERSON] проживає в [ADDRESS], зареєстрована в [ADDRESS], не працює, житло знаходиться в задовільному стані, потребує ремонту, комунальні зручності ззовні, за вказаною адресою остання проживає з чоловіком в незареєстрованому шлюбі, має трьох дітей. Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виконавчого комітету Вишневської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27.07.2016 №1372 (а.с.15), за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - уповноважений власник, [PERSON] - чоловік (не в шлюбі), [PERSON] - донька, [INFO], [PERSON] - донька, [INFO]. Відповідно до довідки виконкому Кинашівської сільської ради Тульчиинського району Вінницької області №1481 від 18.07.2016 (а.с.16), [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], але не проживає. Згідно копії заяви від 01.08.2016 (а.с.21), відповідач зверталася до голови Києво-Святошинської райдержадміністрації із заявою, в якій просила розглянути питання щодо можливості нею забрати її дитину, яка перебуває в КЗ КОР "Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка". Як вбачається з повідомлення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської областів від 30.08.2016 (а.с.22), [PERSON] було відмовлено в наданні дозволу на повернення малолітньої дитини , яка народилась [INFO] в біологічну сім'ю, в зв'язку з тим, що вона перебуває під слідством у зв'язку з підозрою у вчиненні злочину, об'єктом якого стала малолітня дитина. Відповідно до копії заяви від 21.02.2017 (а.с.23), відповідач зверталася до служби у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області із поясненням причини неявки на засідання комісії та зобов'язалася з'явитися на наступне засідання. Відповідно до довідки-характеристики, виданої виконкомом Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області №1483 від 18.07.2016 (а.с.18), скарг і заяв від жителів села до виконавчого комітету на [PERSON] не потсупало. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав матері - гр.[PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] від 10.05.2017 №07-21/1451 (а.с.24-26) вбачається, що [PERSON] на засідання комісії не з'явилася, комісія прийняла рішення рекомендувати органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області вважати за доцільне позбавлення батьківських прав матері - гр.[PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. На підставі рішення комісії орган опіки та піклування на даний час вважає за доцільне позбавлення батьківських прав матері гр.[PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі СК України), кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину, а також несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 вказаної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи наведені обставини справи, суд прийшов до висновку, що є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частина 3 ст.166 СК України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК країни, аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], і за законом зобов'язана надавати матеріальну допомогу на її утримання, тому з неї необхідно стягнути аліменти на утримання цієї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позовну заяву пред'явлено до суду 11.05.2017. Відповідно, починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка " аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як то передбачено законом, а не як просить представник позивача, тим самим захищаючи інтереси дитини, до досягнення дитиною повноліття. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст .4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються ст.ст. 150, 164, 182 СК України. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач не надала суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції представника позивача, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно п. 14 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво інтересів у суді здійснюють органи опіки та піклування. А тому, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1409,60 грн. за дві позовні вимоги (704, 80 +704,80 = 1409,60 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: approved