Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

В провадженні Зіньківського районного суду Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до ПАТ «АТП - 15339» про визнання права власності на цінні папери, треті особи, що не заявляють самостійні вимоги - [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю «Піоглобал Капітал», Публічне акціонерне товариство «Національний депозитарій України». [PERSON] звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області із вказаною позовною заявою. Просила визнати за нею право власності на 131 594 (сто тридцять одн тисячу п'ятсот дев'яносто чотири) штуки акцій іменних простих ПАТ «Автотранспортне підприємство - 15339», бездокументарної форми, міжнародний ідентифікаційний номер UA4000132575, номінальною вартістю 0,25 грн. за одну акцію. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених в позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. В судове засідання третя особа [PERSON] не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представники третіх осіб ТОВ «Піоглабал капітал» та ПАТ «Національний депозитарій України» в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Заслухавши представника позивача, яка підтримала позовні вимоги, зачитавши заяву відповідача та третьої особи, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованим, а тому такими, що підлягають до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 41 Конституції України: "кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності". Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права. Відповідно до ст. 114 ЦПК України: "Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини", враховуючи місцезнаходження, позов пред'являється за правилами виключної підсудності до Зіньківського районного суду Полтавської області за місцем знаходження земельної ділянки. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... . Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Як було встановлено судом, 22 листопада 2012 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування акцій, а саме: 131 594 (сто тридцять одна тисяча п'ятсот дев'яносто чотири) штук акцій іменних простих ПАТ «АТП - 15339», бездокументарної форми, міжнародний ідентифікаційний номер UA4000132575, номінальною вартістю 0,25 грн. за одну акцію (а.с. 4-5). Договір посвідчено Романовським Б.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 2724. Відповідно до п. 2.1, 2.3. розділу 2 Договору дарувальник зобов'язаний передати предмет дарування протягом трьох днів з моменту укладання цього договору. Крім того, дарувальник зобов'язаний передати обдаровуваному документи, необхідні для перереєстрації прав власності на ЦП в момент підписання даного договору. Право власності в обдаровуваної на предмет дарування виникає в момент перереєстрації права власності на ЦП. Відповідальний за перереєстрацію прав власності на ЦП є обдаровувана. [PERSON] в строки, передбачені договором, позивачці передав документи необхідні для перереєстрації права власності на цінні папери. Тобто, з аналізу вказаного документу, суд приходить до висновку, що за вказаним договором позивачка набула право власності на 131 594 (сто тридцять одну тисячу п'ятсот дев'яносто чотири) штуки акцій іменних простих ПАТ «АТП підприємство - 15339», з 22 листопада 2012 року. 27 листопада 2012 р. між позивачкою та ТОВ «СІТІ БРОК» (відповідно до протоколу Загальних зборів учасників № 37 від 01.11.2023 р. ТОВ «СІТІ БРОК» було перейменовано в ТОВ «Піоглобал Капітал» державну реєстрацію змін проведено 11.11.2013 р.) було укладено договір про відкриття рахунку в цінних паперах № 004261 (а.с. 6). Відповідно до виписки про операції з цінними паперами, наданої ПАТ «Національний депозитарій України»від 03.12.2012 р. вих. № 182/4, за позивачкою рахується 131 594 (сто тридцять одна тисяча п'ятсот дев'яносто чотири) штук акцій іменних простих ПАТ «АТП - 15339», бездокументарної форми, міжнародний ідентифікаційний номер UA4000132575 (а.с.9). Зі слів представника позивача в листопаді 2016 року виникла необхідність у зібранні зборів акціонерів ПАТ «АТП - 15339». Однак ТОВ «Піоглобал Капітал» не змогла зібрати збори акціонерів у зв'язку з анулюванням ліцензії. Про анулювання ліцензії ТОВ «Піоглобал Капітал» позивачка дізналася з реєстру переліку акціонерів, яким надсилається письмове повідомлення про проведення загальних зборів акціонерів товариства від 29.11.2016 р., вих. № 122880зв та від 08.12.2016 р., вих. № 123238зв наданих ПАТ «Національний депозитарій України) (а.с. 11). У зв'язку з анулюванням ліцензії ТОВ «Піоглобал Капітал» позивачка як акціонер ПАТ «АТП - 15339»не може бути присутня на зборах акціонерів і висловити свою позицію стосовно питань винесених на збори. Суд погоджується з доводами представника позивачки, що цим порушується право позивачки на володіння, користування та розпорядження правом власності на цінні папери. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України,суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно з ч. 1ст. 7 Закону України «Про акціонерні товариства», акціонери публічного акціонерного товариства можуть відчужувати належні їм акції без згоди інших акціонерів товариства. Відповідно до ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Відповідно до ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Відповідно до положень ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про депозитарну систему України», підтвердженням прав на цінні папери та прав за цінними паперами, що існують в бездокументарній формі, а також обмежень прав на цінні папери у певний момент часу є обліковий запис на рахунку в цінних паперах депонента в депозитарній установі. Суд погоджується з доводами представника позивача, що документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами депонента (у разі зарахування цінних паперів на депозит нотаріуса - відповідного кредитора) є виписка з рахунка в цінних паперах депонента, яка видається депозитарною установою на вимогу депонента або в інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунка в цінних паперах. Облік цінних паперів [PERSON] відповідно до укладеного договору № 004261 від 27.11.2012 року здійснює ТОВ «Піоглобал Капітал» (а.с.6). Відповідно до реєстру переліку акціонерів, яким надсилається письмове повідомлення про проведення загальних зборів акціонерів товариства від 29.11.2016 р., вих. № 122880зв та від 08.12.2016 р., вих. № 123238зв наданих ПАТ «Національний депозитарій України» анульовано ліцензію та припинено проведення облікових операцій за рахунком ТОВ «Піоглобал Капітал», у тому числі щодо проведення розрахунків у цінних паперах за правочинами щодо цінних паперів (а.с.11). Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначені обставини перешкоджають позивачу зареєструвати своє право власності на цінні папери, що призвело до його невизнання відповідачем та третіми особами без самостійних вимог. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ст.316 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). У зв'язку з тим, що зберігачу придбаного позивачем пакету акцій - ТОВ «Піоглобал Капітал» анульовано ліцензію та припинено проведення облікових операцій за рахунком, у тому числі щодо проведення розрахунків у цінних паперах за правочинами щодо цінних паперів, позивач позбавлена можливості реалізувати своє право власності на пакет акцій, оскільки виписка з реєстру власників іменних цінних паперів про стан особового рахунку посвідчує факт реєстрації особи у системі реєстру та належності їй певної кількості акцій лише на дату видачі виписки, а анулювання ліцензії юридичній особі зберігача акцій, позбавляють позивача можливості розпоряджатись вказаним пакетом акцій в подальшому, в тому числі, здійснити відчуження третій особі, передати на зберігання за Договором іншому зберігачу цінних паперів тощо. Позивач іншим способом, крім як звернення до суду, не має можливості довести своє право власності на 131 594 (сто тридцять одна тисяча п'ятсот дев'яносто чотири) штук акцій іменних простих відповідача, бездокументарної форми, міжнародний ідентифікаційний номер UA4000132575, номінальною вартістю 0,25 грн. за одну акцію. Враховуючи вище викладене, суд вважає за можливе на підставі ст. 392 ЦК України визнати за позивачем таке право, задовольнивши його позовні вимоги. За таких обставин, суд, в тому числі, приймаючи до уваги визнання позову відповідачами та відсутність у суду підстав не приймати таке визнання, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на цінні папери. Враховуюче наведене, суд прийшов до висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved