Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Скулинської сільської ради Ковельського району, [PERSON] про скасування рішення сільської ради та зобов`язання утриматись від протиправних дій. Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок зареєстровано за позивачем на підставі рішення виконкому Скулинської сільської ради № 11/4 від 28.11.2008 року. Рішенням № 16-1 від 28.12.1993 року Скулинської сільської ради "Про передачу земель у приватну власність" громадянам села Скулин згідно списків, позивачу була передана у приватну власність земельна ділянка розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, та розміром 0,60 та 0,85 га для ведення особистого господарства. Оскільки рішення Скулинської сільської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку було прийняте ще у 1993 році, а про приватизацію житлового будинку у 2008 році, за заявою позивача сільська рада прийняла рішення № 45/5 від 03.04.2015 року "Про надання згоди на виготовлення техдокументації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)". При виготовленні технічної документації позивачем були здійснені відповідні роботи. По сусідству з господарством позивача є господарство відповідача [PERSON] , яке розташоване по [ADDRESS] . Землекористувач [PERSON] також виготовляє технічну документацію для передачі у приватну власністю її земельної ділянки. Земельні ділянки позивача та відповідача [PERSON] мають суміжну межу, а тому для закінчення виготовлення технічної документації необхідно погодження межі з суміжними землекористувачами. По закінченню відповідної стадії робіт були складені акти перенесення в натуру меж земельної ділянки та акт погодження меж з суміжними землекористувачами. До вказаних актів були додані схеми земельної ділянки. Після ознайомлення з вказаними актами та схемами позивач виявила, що на схемі її земельної ділянки, яка призначена для обслуговування житлового будинку, зображений прохід (проїзд) через усе її подвір`я. При погодженні меж суміжних земельних ділянок [PERSON] забажала, аби у технічній документації на земельну ділянку позивача вказали проїзд по ній між будинком позивача та господарськими спорудами до земельної ділянки [PERSON] через усе подвір`я позивача. Свою вимогу відповідач [PERSON] мотивувала тим, що вона, а до неї і її матір, постійно їздили через подвір`я позивача, тому що іншого доїзду до її будинку та земельної ділянки немає. З цього приводу позивач звернулась до сільської ради про незаконне влаштування проїзду [PERSON] через її подвір`я. У відповідь позивач отримала довідку Скулинської сільської ради від 07.12.2015 року про те, що рішенням сільської ради від 26.10.2015 року за № 50/3 затверджено межі земельних ділянок позивача та [PERSON] згідно схеми, на якій зазначено землі загального користування -дорога. На підставі вказаного рішення відповідач користується вказаним проїздом без згоди на те позивача та належних правових підстав, а тому позивач вважає, що Скулинська сільська рада Ковельського району прийняла необґрунтоване та незаконне рішення від 26.10.2015 року за № 50/3, чим порушила майнові права позивача. Прийняття сільською радою незаконного рішення призвело до вчинення відповідачем [PERSON] відносно позивача та її майна неправомірних дій, оскільки остання вважає, що ніякого проходу чи проїзду через її земельну ділянку не існує, сервітути не укладались, будь-які домовленості відсутні, а доїзд до земельної ділянки відповідача можливо облаштувати з іншої вулиці. Зважаючи на вказані обставини, позивач в своєму позові просила суд скасувати рішення Скулинської сільської ради № 50/3 від 26.10.2015 року "Про розгляд заяви [PERSON] ", як незаконне; зобов`язати [PERSON] утриматись від неправомірних дій по проходу та проїзду по подвір`ю, яке розташоване в [ADDRESS] , та не їздити і не проходити через це подвір`я. Крім цього, просила стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати /а.с. 2-9/. Ухвалою суду від 09.11.2017 року до участі в даній справі залучено Колодяжненську сільську раду Ковельського району Волинської області, як правонаступника Скулинської сільської ради Ковельського району /а.с. 33/. Ухвалою суду від 16.03.2018 року в справі призначено судову земельно-технічну експертизу, а провадження в справі зупинено на час проведення цієї експертизи /а.с. 134/. Ухвалою суду від 14.06.2019 року провадження в даній справі було поновлено /а.с. 241/. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Просили позов задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки відповідно до картографічних матеріалів проекту роздержавлення і приватизації земель КСП "Світанок" Ковельського району за 1994 рік та відповідно до проекту землеустрою щодо зміни меж села Скулин Скулинської сільської ради Ковельського району за 2011 рік чітко вбачається наявність проїзду (дороги) до будинковолодіння відповідача [PERSON] Відповідач з 1993 року безперешкодно користувалась вказаним проїздом, а тому вважає, що оскаржуване рішення є правомірним та законним. За таких обставин просила відмовити в задоволенні позову в повному об`ємі. Представник відповідача - Колодяжненської сільської ради в судові засідання не з`явився, при цьому Колодяжненський сільський голова неодноразово подавав заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Своєї позиції щодо позову в поданих заявах не виклав /а.с. 58, 262/. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи письмові докази, прийшов до висновку про наявність підстав для повного задоволення даного позову. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 23.02.2009 року на підставі рішення виконкому Скулинської сільської ради № 11/4 від 28.11.2008 року, та відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с. 15/. Як вбачається з технічного паспорта на об`єкт нерухомо майна в [ADDRESS] , поряд з житловим будинком за цією адресою побудова господарські будівлі та споруди. Самочинно побудованих об`єктів з цього технічного паспорта не вбачається /а.с. 34-39/. Рішенням Скулинської сільської ради Ковельського району № 45/5 від 03.04.2015 року позивачу надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору та для ведення особистого селянського господарства, зокрема - орієнтовною площею 0,25 га в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,40 га в с. Скулин /а.с. 16/. Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27.08.2008 року на підставі рішення виконкому Скулинської сільської ради № 2/6 від 28.02.2008 року, та відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с. 115, 116/. В 2016 році ПП "Вест проект-Волинь" було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] /а.с. 195-210/. Як вбачається з наявного у вказаній технічній документації викопіювання з чергового кадастрового плану Скулинської сільської ради, до вказаної земельної ділянки має місце під`їзна дорога /а.с. 205/. Згідно повідомлення ФОП [PERSON] , в 2015 році ТзОВ "Садиба Ковель" (тепер ФОП [PERSON] ) на замовлення [PERSON] було виконано топографо-геодезичну зйомку земельної ділянки в [ADDRESS] , де виникли непорозуміння з сусідами і тому технічна документація по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не була розроблена /а.с. 212/. Як вбачається з матеріалів зазначеної вище топографо-геодезичної зйомки, через двір [PERSON] запроектований проїзд до земельної ділянки [PERSON] /а.с. 217-223 (зворот)/. В судовому засіданні встановлено, що як позивач, так і відповідач не погоджують меж із суміжними землекористувачами через виниклий між ними спір щодо цього проїзду. 08.10.2015 року відповідач [PERSON] звернулась до Скулинського сільського голови із заявою, в якій просить направити депутатську комісію для вирішення спору з [PERSON] щодо влаштування проїзду до її присадибної ділянки. В цій же заяві відповідач зазначила, що проїздом вона користується все життя, але у зв`язку із приватизацією землі, [PERSON] хоче цей проїзд приватизувати собі. Таким чином вони не зможуть доїхати чи дійти до свого будинку /а.с. 77/. На підставі вказаної заяви 26.10.2015 року Скулинською сільською радою прийнято рішення № 50/3 "Про розгляд заяви [PERSON] ", яким вирішено затвердити межі земельних ділянок громадян [PERSON] та [PERSON] згідно схеми (додається) /а.с. 46, 45/. Саме зазначене рішення позивач вважає неправомірним та незаконним через порушення її майнових прав та оскаржує його в судовому порядку. Розглядаючи питання законності та правомірності прийняття зазначеного рішення, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається зі схеми, що додається до оскаржуваного рішення, до земельної ділянки, якою користується відповідач [PERSON] запроектовано проїзд (дорога) через земельну ділянку позивача [PERSON] /а.с. 45/. При цьому, як вбачається з пояснень представника відповідача, запроектований проїзд (дорога) відноситься до комунальної власності сільської ради, оскільки передбачена зазначеними вище проектом роздержавлення та проектом землеустрою /а.с. 62-65/. Дійсно, з картографічних матеріалів до цих проектів вбачається наявність відповідної дороги. Однак, із зазначеної вище схеми (додаток до рішення) вбачається, що житловий будинок [PERSON] знаходиться по один бік цієї дороги, а частина господарських будівель і споруд - по інший бік дороги. Ця ж обставина підтверджується і фотознімками /а.с. 108-109/ і показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Нормами ст. 186 ЦК України визначено, що річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з наведених норм слідує, що господарські будівлі та споруди, які призначені для обслуговування житлового будинку (приналежність) не можуть бути відокремлені від житлового будинку (головної речі). В даному ж випадку, частина господарських будівель та споруд позивача є відокремленими дорогою комунальної власності від житлового будинку, що є порушенням норм ст. 186 ЦК України. В той же час, як вбачається з висновку експерта № 79 від 07.06.2019 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, влаштування проїзду (проходу) на земельну ділянку, розміщену по [ADDRESS] для землекористувача цієї земельної ділянки [PERSON] , технічно можливо з наступними варіантами: - перший варіант (існуючий) передбачає влаштування проїзду (проходу) на земельну ділянку, розміщену по [ADDRESS] , для землекористувача цієї земельної ділянки [PERSON] із встановленням сервітуту, через земельну ділянку, розміщену по [ADDRESS] , яка перебуває в користуванні [PERSON] з відповідними розмірами (додаток №1 таблиця № 1); - другий варіант (проектний) передбачає влаштування проїзду (проходу) на земельну ділянку, розміщену по [ADDRESS] , для землекористувача цієї земельної ділянки [PERSON] , через землі, що перебувають у комунальній власності Скулинської сільської ради з відповідними розмірами (додаток № 1 таблиця № 2) /а.с. 181-193/. Розглядаючи перший варіант, слід звернути увагу на вимоги ч.ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України, згідно яких земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Аналогічні норми містить і Земельний кодекс України. Як встановлено в судовому засіданні, позивач не була присутня при винесенні оскаржуваного рішення та при вирішенні цього питання, домовленості між сторонами про встановлення сервітуту відсутні, в судовому порядку спір паро встановлення сервітуту не вирішувався. Таким чином, зважаючи на наявність другого варіанту влаштування проїзду (проходу) на земельну ділянку, розміщену по [ADDRESS] , для землекористувача цієї земельної ділянки [PERSON] , через землі, що перебувають у комунальній власності Скулинської сільської ради, та зважаючи на відсутність домовленостей між сторонами про встановлення сервітуту, Скулинська сільська рада не мала законних підстав для прийняття оскаржуваного рішення та затвердження меж земельних ділянок саме в такому варіанті (при існуючому іншому). За вказаних обставин, суд вважає, що оскаржуване позивачем рішення порушує цивільні майнові права позивача, а тому такі порушені права потребують судового захисту. Одним із способів захисту порушених цивільних прав, передбачених ст. 16 ЦК України, є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За таких обставин суд прийшов до переконливого висновку про те, що рішення Скулинської сільської ради Ковельського району Волинської області № 50/3 від 26.10.2015 року "Про розгляд заяви [PERSON] " слід визнати незаконним та скасувати його. Крім цього, користування вказаним спірним проїздом (дорогою) відповідачем [PERSON] безумовно та прямо порушує право позивача, передбачене ст. 319 ЦК України, вільно володіти, користуватись, розпоряджатись майном на власний розсуд, оскільки наявність такої дороги перешкоджає позивачу вільно користуватись господарськими будівлями та спорудами, що відокремлені від житлового будинку. Доводи представника відповідача про безпідставність заявленого позову не спростовують викладених вище висновків суду, а тому суд відхиляє їх. За таких обставин суд констатує, що здійснення права власності позивача порушується діями відповідача [PERSON] щодо проходу (проїзду) через земельну ділянку, користувачем якої є позивач, а тому таке право також підлягає судовому захисту в порядку, визначеному ст. 16 ЦК України, та в межах заявлених позивачем позовних вимог. Таким чином суд прийшов до висновку, що відповідача [PERSON] слід зобов`язати утриматись від неправомірних дій по проходу та проїзду по подвір`ю, яке розташоване по [ADDRESS] , та не їздити і не проходити через це подвір`я, як цього вимагає позивач. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на викладені вище обставини, суд вважає, що позивачем в повній мірі доведено належними та допустимими доказами порушення її прав власника нерухомого майна та землекористувача, в той час, як відповідачі належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача не надали, а тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені і документально підтверджені останнім судові витрати в сумі 8432,00 грн., пов`язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду та з наданням правничої допомоги, в рівних долях з кожного.

Outcome: approved