Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

01 жовтня 2019 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк»/відповідач), в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 07 квітня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за №3068, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №0804/1531 від 11 квітня 2008 року, укладеним між нею та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в сумі 495491,52 грн. та 3000 грн. витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування наведених вимог зазначила, що 11 квітня 2008 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Кредитний договір №0804/1531, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в розмірі 100000,00 зі сплатою 21,00% річник за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 10 квітня 2018 року. 07 квітня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №3068. Даний виконавчий напис вчинено на підставі Кредитного договору №0804/1531 від 11.04.2008 року. Відповідно до змісту зазначеного виконавчого напису пропонувалось стягнути з позивачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 498491,52 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 84047,17 грн., залишок заборгованості за відсотками - 228840,12 грн., пеня - 182604,23 грн., витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3000,00 грн. Строк, за який проводиться стягнення - 8 років 11 місяців 3 дні, а саме з 11.04.2008 року по 14.03.2017 року. З виконавчим написом не погоджується і вважає, що він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки на момент звернення з заявою про вчинення виконавчого напису сума заборгованості не була безспірною, а для вчинення виконавчого напису нотаріусу не було надано виписки. Крім того, виконавчий напис вчинено за період з 11.04.2008 року по 14.03.2017 року, тобто за 8 років 11 місяців 3 дні. Зазначає, що виконавчий напис було вчинено незважаючи на те, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Разом з тим, виконавчий напис вчинено за відсутності доказів щодо направлення та отримання письмової вимоги (повідомлення) про розмір заборгованості та усунення порушень. Вказує, що виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, що є розірваним між сторонами. Так, 20 травня 2013 року Білогірським районним судом Хмельницької області було прийнято рішення по справі №669/194/13-ц відповідно до якого суд задовольнив позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки на погашення заборгованості за кредитним договором №0804/1531 від 11.04.2008 року, що був укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 202716,36 грн. Крім того, даним судовим рішенням встановлено, що 29.12.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив [PERSON] вимогу №30.1.0/2-ВНО, що в силу ч.4 ст.82 ЦПК України не потребує доказування. Тобто, визначений термін повернення кредиту частинами до 2018 року, згідно ст.611 ЦК України був правомірно змінений кредитором на повернення всієї суми в термін 30 днів з моменту отримання вимоги. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Вважає, що оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення коштів після дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Ще однією з підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивачка вказує те, що виконавчий напис вчинено не на нотаріально посвідченому договорі. Так, кредитний договір №0834/1531 від 11.04.2008 року сторонами нотаріально посвідчено не було, а тому виконавчий напис за реєстровим номером 3068 було вчинено без нотаріально посвідченої угоди, всупереч нормам, передбаченим постановою Кабінету Міністрів України №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (в редакції від 29.11.2001 року), а в даному випадку нотаріус, у відповідності до ч.1 ст.49 Закону України «про нотаріат» повинен був відмовити у вчиненні нотаріальної дії. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не пересвідчився у безспірності заборгованості боржника і не врахував, що з дня виникнення вимоги минуло більше трьох років. З вказаних підстав просить визнати згаданий виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. 09.12.2019 року третьою особою - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М надано суду письмові пояснення, в яких вважає вимоги позовної заяви такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, щодо посилання позивачки як на підстави визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відсутність документів, які підтверджують безспірність заборгованості, та не направлення письмової вимоги, зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності нотаріус не зобов`язаний. Шляхом вчинення виконавчого напису нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, наведений вичерпний перелік документів, які обумовлюють можливість вчинення виконавчого напису, якими є оригінал кредитного договору та виписка по рахунку боржника та які були їй надані банком разом із відповідною заявою, а витребовувати будь-які інші докази, вданому випадку рішення суду, законодавство нотаріуса не зобов`язує. Вказані документи знаходяться у відповідній справі, окрім оригіналу кредитного договору, який був наданий стягувачем, але був повернутий йому після вчинення та встановлення наявності всіх підстав для вчинення напису, оскільки заявник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся про стягнення лише частини заборгованості, що передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а отже, виконавчий напис був вчинений за наявністю всіх передбачених документів, тобто з суворим дотриманням вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку. Щодо пропущення строку давності вказано, що згідно п.п. 3.1, 3.3 та 3.4 .3 глави 16 розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, а строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. За своєю природою ці строки, передбачені ст.88 Закону України «Про нотаріат», не є позовною давністю, оскільки відповідна дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту цивільних прав, в той час, як згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися саме до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Таким чином, згадані вище строки обчислюються не за правилами обчислення строків позовної давності, а за правилами, викладеними в ст.88 Закону України «Про нотаріат». В даному випадку терміном, з якого має обчислюватися згаданий вище строк, є дата направлення боржнику вимоги про усунення порушень. Отже, в разі визначення у відповідному договорі строку його дії, виконавчий напис може бути вчинений протягом строків, зазначених у п.п.3.1, 3.3 та 3.4 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку з моменту закінчення строку дії договору. В разі, якщо строк дії договору не визначено, тобто якщо договір був укладений на невизначений строк - з моменту настання права вимоги, тобто направлення боржнику вимоги про усунення порушень, копія якої разом з описом вкладення та квитанцією про оплату послуг поштового зв`язку, надані нотаріусу. Крім того, відмічено, що на момент вчинення спірного виконавчого напису жодних змін до Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порідку на підставі виконавчих написів нотаріусів» про втрату її чинності внесено не було, будь-які публікації у вигляді постанов КМУ в Офіційному віснику України чи в Урядовому кур`єрі стосовно внесення змін чи визнання її нечинною відсутні. Також відповідні зміни відсутні й на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України, який регулюється Постановою КМУ від 14.01.2002 року №3 «Про Порядок оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади». Зазначила, що на сайті Верховної Ради України (rada.gov.ua) Постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» є чинною й зараз. Сайт ВРУ є офіційним джерелом інформації, відповідно до Розпорядження голови Верховної ради України №699 від 19.05.2015 року «Про веб-ресурси Верховної Ради України». Отже, під час вчинення виконавчого напису у неї не було жодної підстави вважати Постанову Кабінету міністрів України №622 від 26.11.2014 року такою, що втратила чинність. Таким чином, виконавчий напис вчинено з дотримання всіх вимог законодавства, а посилання позивачки в позовній заяві на необхідність визнання його таким, що не підлягає виконанню, не заслуговують на увагу. В ході розгляду справи представник позивачки Цюпик О.В. позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. В судове засідання 13 квітня 2021 року позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Цюпик О.В., не з`явилися. В поданій до суду заяві остання просила розгляд справи проводити у її відсутності. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилася, подавши до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Крім того, направила на адресу суду належним чином завірені копії виконавчого напису та документів, на підставі яких вчинено оскаржуваний виконавчий напис. Крім того, судом на адресу відповідача АТ КБ «ПриватБанк» відправлялися ухвала суду від 04.01.2021 року про витребування доказів. Однак, вказана ухвала суду виконана не була. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на дату вчинення виконавчого напису - 07.04.2017 року) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі- Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Суд встановив, що 11 квітня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», в особі керуючої Ізяславським відділенням Хмельницької філії ЗАТ КБ «ПриватБанк» Прозорової Г.В. та [PERSON] укладений кредитний договір № 0804/1531, згідно якого Кредитор надав Позичальнику кредит в сумі 100000,00 грн. з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 10 квітня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 21,00 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань по сплаті кредиту між [PERSON] та закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», в особі керуючої Ізяславським відділенням Хмельницької філії ЗАТ КБ «ПриватБанк» Прозорової Г.В. 11 квітня 2008 року укладений договір іпотеки №0804/1531, предметом якого є нерухоме майно, - домоволодіння (А-1 житловий будинок з прибудовою, цегляний, загальною площею 382,4 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м., Б- гараж цегляний, В - погріб кам"яно-бутовий, Д - погріб кам"яно-бутовий, Е- вбиральня цегляна, Є - сарай дерев"яний, N - огорожа), що знаходиться по [ADDRESS] . Згідно рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 20 травня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на домоволодіння [NUMBER] (А-1 житловий будинок з прибудовою, цегляний, загальною площею 382,4 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м., Б- гараж цегляний, В - погріб кам"яно-бутовий, Д - погріб кам"яно-бутовий, Е- вбиральня цегляна, Є - сарай дерев"яний, N - огорожа), загальною вартістю нерухомого майна на суму 186662.00 грн., що розташоване по [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , шляхом його продажу публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» від свого імені без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця [PERSON] , на погашення заборгованості за кредитним договором між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] № 0804/1531 від 11 квітня 2008 року в сумі 202716.36 грн. Виселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] із житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . 07 квітня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3068, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №0804/1531 від 11.04.2008 року, укладеним між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», в сумі 495491,52 грн. та 3000 грн. витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису. Звертаючись до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. із заявою про вчинення виконавчого напису на копії Кредитного договору №0804/1531 від 11.04.2008 року для стягнення боргу частинами за вказаним кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» до заяви додано оригінал кредитного договору, засвідчену виписку з особового рахунку боржника (оригінал), оригінал вимоги про усунення порушень за кредитним договором, розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв`язку (оригінал), оригінал опису вкладення в цінний лист та ін. Відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» перед зверненням до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, що є предметом розгляду справи, було направлено позивачці [PERSON] за адресою [ADDRESS] , вимогу про усунення порушень за кредитним договором №0804/1531 від 11.04.2008 року в термін протягом п`яти календарних днів з дати відправлення письмової вимоги, що підтверджується даними поштової квитанції №4950102000571 від 01.04.2017 року року, описом вкладення до листа зі штемпелем відділення зв`язку від 01.04.2017 року та самою письмовою вимогою від 27.03.2017 року. Розом з тим в матеріалах нотаріальної справи відсутні підтверджуючі документи про вручення вказаної вимоги боржнику. З виконавчого напису вбачається, що строк, за який провадиться стягнення, - вісім років одинадцять місяців три дні, а саме з 11.04.2008 року по 14.03.2017 року. Сума заборгованості за виконавчим написом становить 495491,52 грн., що складається із залишку заборгованості за кредитом в розмірі 84047,17 грн., залишку заборгованосі за відсотками в розмірі 228840,12 грн. та пені в розмірі 182604,23 грн. 19 липня 2017 року приватним державним виконавцем Білогірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Дмітрієвим П.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54332120 на підставі виконавчого напису № 3068, виданого 07.04.2017 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 498491,52 грн. Згідно постанови старшого державного виконавця Білогірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Міняйла Г.В. від 28 лютого 2018 року виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису закінчено. Підставою винесення даної постанови стала заява стягувача про закінчення виконавчого провадженя №Е.НМ.0.0.0.0/3367 від 19.02.2018 року, згідно якої ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомлено, що боржник [PERSON] провела реструктуризацію боргу перед ПАТ КБ «ПриватБанк», в результаті чого заборгованість клієнта перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 19.02.2018 року відсутня. В зв`язку із вказаним представник товариства просив закінчити та повернути без виконання виконавчі провадження №38596029 та №54332120, що перебувають на виконання у Білогірському районному відділі ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, та припинити усі дії щодо виконання вищезазначених рішень, а також зняти накладені в рамках виконавчих проваджень арешти з рухомого та нерухомого майна, що перебувають у власності [PERSON] (а.с.116). Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти до наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене, та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Як вбачається із тексту оскаржуваного напису він вчинений на підставі п.19 ч.1 ст.34, ст.ст.87,88,89 Закону України «Про нотаріат» та п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністів України №1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10 грудня 2014 року на підставі Постанови Кабінету міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат" умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. У зв`язку з цим, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова КМ України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. Відтак, станом на 07 квітня 2017 року у нотаріуса були відсутні підстави вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі. У матеріалах справи, що розглядається відсутні докази того, що укладений між банком та позивачкою кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально. Разом з тим, суд враховує, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (постанова Другої судової палати КЦС ВС № 554/6777/17 від 27.08.2020 року). Позивачем, доведено ту обставину, що нотаріусом вчинено спірний виконавчий напис за відсутності відомостей про отримання ним відповідного повідомлення, тобто недотримано першого етапу процедури стягнення боргу за кредитним договором. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18). Між тим, матеріали справи не містять документів, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, з яких нотаріус міг би упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і їх визнання. Зокрема, документом, що підтверджує цей факт, є отримання боржником вимоги стягувача щодо усунення порушень зобов`язання з підписом боржника про його отримання, що свідчить про ознайомлення боржника з поданою вимогою. Так, матеріали справи відомостей про отримання позивачкою [PERSON] відповідного повідомлення не містять.Вказана обставина є підставою для визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, вимоги підлягають задоволенню також з підстави пропущення ПАТ КБ «ПриватБанк» строку звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Так, виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», п.п.3.4 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Суд обґрунтовує своє рішення, застосовуючи правову позицію, викладену у пункті 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року по справі № 916/3006/17, де вказано, що: «Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду». Тому і загальний строк звернення до нотаруса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. П.7.1 Кредитного договору №0804/1531 від 11.04.2008 року визначено, що договір діє до повного виконання зобов`язань позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, неустойки за даним даогором і договоро про видачу траншів. Як встановлено рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 20 травня 2013 року у цивільній справі №669/194/13-ц та, в силу ч.4 ст.82 ЦПК України, не потребує доказуванню, 29.11.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу [PERSON] поштовим відправленням направлено вимогу № 30.1.0./2-ВНО про добровільне звільнення житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , та зняття з реєстраційного обліку разом з усіма членами сім`ї в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги. Тобто, початок перебігу загальної позовної давності по заявленим банком вимогам розпочався 29.12.2012 року, після спливу тридцяти днів з моменту надісланої кредитором повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Отже, строк звернення ПАТ«КБ`Приватбанк» до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, в межа якого у відповідача були достатні правові підстави реалізувати свої право задоволення своїх вимог у позасудовому порядку, по вказаному кредитному договору тривав з 29.12.2012 року по 29.12.2015 року. Як свідчать досліджені судом матеріали справи, ПАТ «КБ`Приватбанк» звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису лише 07.04.2017 року, тобто після вказаного строку, що теж є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При цьому, суд також враховує, що відповідач не скористався своїм правом та не подав відзив на позовну заяву з доказами на спростування доводів позовної заяви та на підтвердження направлення позивачеві письмової вимоги, безспірності вимог, а також доказів того, що за сумами, які складають заборгованість, на час вчинення виконавчого напису не сплив трирічний строк. Разом з цим, статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Щодо оспорюваності суми заборгованості за кредитним договором, як підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає що вона не доведена позивачкою належними й допустимими доказами. Позивачка у встановленому законом порядку не спростувала належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надала доказів часткового чи повного погашення заборгованості, тому суд не бере її до уваги. Крім того, не надано доказів розірвання кредитного договору, на якому вчинено виконавчий напис. Разом з тим, суд не бере до уваги посилання позивачки, як на підставу для визнана виконавчого напису нотаруса таким, що не підлягає виконанню, ненадання виписки з рахунку боржника для вчинення виконавчого напису, що спростовується наданими приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М. документами, на підставі яких вчинено оскаржуваний виконавчий напис. Отже, нотаріус не перевірив додержання строків на звернення стягувача з заявою про вчинення виконавчого напису, не з`ясував, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, не надав цим обставинам відповідної оцінки, не дотримався строків, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, та не встановив, чи підтверджують надані банком документи безспірність боргу. Відповідач, не надавши відзиву до суду, приведені позивачем обставини не спростував, доказів наявності законних підстав, передбачених для видачі виконавчого напису не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та їх задоволення в частині визнання виконавого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь позивачки підлягає 768,40 грн. судового збору за подання позову до суду

Outcome: approved