Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

В травні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства " Українська охоронно-страхова компанія", надалі ПрАТ " УОСК" у якому просило стягнути суму страхового відшкодування у розмірі 15 103,61 грн., пеню за період прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 621,11 грн., інфляційні втрати -830 ,70 грн.; 3 % річних -98,07 грн., моральну шкоду у сумі 1 510,03 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог послалась на те, що 14 жовтня 2013 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Daewoo Nexia , державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та Opel Omega, державний номерний знак [NUMBER], належного їй, під керуванням [PERSON]. Винним в скоєнні даної ДТП визнано водія [PERSON] відповідно до постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 13 листопада 2013 року. Позов мотивований тим, що 15 жовтня 2013 року [PERSON] до відповідача було подано заяву ( повідомлення) про настання дорожньо-транспортної пригоди, зареєстрованої за вхідним номером 5408, а 27 листопада 2013 року до відповідача було подано заяву про виплату страхового відшкодування, оскільки цивільно правова відповідальність винної особи згідно з полісом АС № 3082181 застрахована саме відповідачем. Вказує, що відповідачем було проведено оцінку вартості матеріального збитку , завданого власнику колісного транспортного засобу та 15.04.2014 року прийнято рішення про виплату належного їй страхового відшкодування у розмірі 15 103,61 грн., однак вказана страхова сума їй не виплачена, у зв`язку із чим вона за період прострочення з 26.02.2014 року по 15.05.2014 року просить стягнути пеню у розмірі 621,11 грн., а також штрафні санкції, визначені у ст.625 ЦК України, а саме інфляційні втрати 830,70 грн. та три відсотки річних 98,07 грн. Також просить стягнути моральну шкоду у розмірі 1 510, 03 грн., яку вона розрахувала наступним чином-10%відсотків від суми загальної суми. При цьому також просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн. В ході розгляду справи представник позивача неодноразово збільшувала позовні вимоги та остаточно просила стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 15103,61 грн., пеню за час прострочення страхової виплати, збільшивши період прострочення , а саме з 26.02.2014 року по 25.11.2014 року у розмірі 2 463,10 грн.; інфляційні витрати у розмірі 2 838,66 грн. , три відсотки річних у розмірі 338,90 грн., моральну шкоду у розмірі 1 510,03 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000,00 грн. Представник відповідача в ході розгляду справи позовні вимоги визнала частково, визнавши вимоги щодо стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 15103,61 грн., а також вимоги щодо стягнення пені у розмірі 2371 ,06 грн., пославшись на те, що представником позивача не вірно проведений розрахунок, оскільки за період з 26.02.2014 року по 15.04.2014 року представником позивача застосований розмір облікової ставки НБУ 9,5%, хоча до 15.04.2014 року діяла ставка 6,5%. В іншій частині вимог представник відповідача просила відмовити, пославшись на те, що ст.625 ЦК України до даних правовідносин застосуванню не підлягає, оскільки такі відносини, регулюються Законом України " Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який є спеціальним законом у сфері обов`язкового страхування та передбачає таку санкцію за несвоєчасну виплату страховиком страхових відшкодувань, як сплату неустойки у вигляді пені, а тому інфляційні втрати та три відсотки річних стягненню не підлягають. Також представник відповідача просила відмовити у стягненні моральної шкоди, пославшись що спеціальним Законом , що наведений вище, не передбачено такого виду відповідальності, а також просила відмовити у стягненні витрат на правову допомогу. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. З матеріалів справи вбачається, що 19.04.2013 року між Приватним акціонерним товариством " Українська охоронно-страхова компанія" та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить поліс № АС/3082181 терміном дії з 20.04.2013 року до 19.04.2014 року включно, згідно з яким застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду життю, здоров`ю та майна третіх осіб, заподіяну під час керування транспортним засобом Daewoo Nexia , державний номерний знак [NUMBER]. Встановлено, що 14.10.2013 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Daewoo Nexia , державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та Opel Omega, державний номерний знак [NUMBER], належного позивачці, під керуванням [PERSON]. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 13.11.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та згідно з ст.124 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 15.10.2013 року за вх. № ЦВ-5408 до відповідача [PERSON] подано заяву (повідомлення) про дорожньо-транспортну пригоду. 27.11.2013 року за вх. № 14177 до відповідача від позивачки [PERSON] надійшла заява про виплату страхового відшкодування. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України " Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 01.04.2014 року ПрАТ " УОСК" складено страховий акт № 13179 на підставі звіту з оцінки транспортного засобу, належного позивачці від 04.11.2013 року, відповідно до якого розмір страхової суми, що підлягає виплаті становить 15 103,61 грн. Згідно з ст.36.2. Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Проте, страхове відшкодування у зазначеній вище сумі позивачці не виплачено. Відповідно до ч.4 статті 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, зважаючи на визнання представником відповідача позовних вимог в частині свого обов`язку по виплаті позивачці страхового відшкодування у розмірі 15103,61 грн., що визначений страховою компанією, беручи до уваги ,що визнання позову в цій частині узгоджується з вимогами закону та не порушує прав , свобод та інтересів будь-яких інших осіб, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 36.5 ст.36 Закону, названого вище, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування ( регламентної виплати) з вини страховика ( МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Оскільки заяву [PERSON] про виплату страхового відшкодування відповідачем отримано 27.11.2013 року, прострочення виконання зобов`язання наступило з 26.02.2014 року, а тому вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню у розмірі 2 371,06 грн., виходячи із розрахунку. за період прострочення з 26.02.2014 року по 14.04.2014 року 258,21 грн.=48 днів прострочення ( облікова ставка НБУ 6,500%)*0,036%( розмір подвійної облікової ставки НБУ в день); за період прострочення з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року 731,18 грн.= 93 дні прострочення ( облікова ставка НБУ 9,5000% *0,052%( розмір подвійної облікової ставки НБУ в день); за період прострочення з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року 1231,05 грн.= 119 днів прострочення ( облікова ставка НБУ 12,5000% *0,068%( розмір подвійної облікової ставки НБУ в день); за період прострочення з 13.11.2014 року по 25.11.2014 року 150,62 грн.= 13 днів прострочення ( облікова ставка НБУ 14,0000% *0,077%( розмір подвійної облікової ставки НБУ в день); При цьому суд приймає до уваги розрахунок пені наданий представником відповідача , оскільки з 26.02.2014 по 15.04.2-14 року діяла ставка НБУ у розмірі 6,5 %. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що такі вимоги з приписами закону не узгоджується, оскільки ст.ст.22Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" чітко передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. При цьому згідно із ст.23 визначено, що моральна шкода підлягає виплаті у разі , якщо вона полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Оскільки обставин з якими закон пов`язує підстави для виплати страховиком моральної шкоди не встановлено, то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні таких вимог. Також суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення штрафних санкцій, передбачених у статті 625 ЦК України , оскільки частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання , на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони ( кредитора) , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У ч.3 ст.510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі , з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Крім того, слід зазначити, що ст.625 ЦК України розміщена в розд.І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення,зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Тому з урахуванням наведеного, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами не можна віднести до грошових зобов`язань, до яких може бути застосована норма ч.2 статті 625 ЦК України, оскільки правовідносини сторін виникли виключно з вимог Закону України " Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яким встановлена відповідальність страхової компанії за порушення строків виконання зобов`язань по виплаті страхових сум в разі настання страхового випадку потерпілій особі у вигляді неустойки. Стосовно вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн., то суд вважає їх також такими, що задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Витрати , пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленість між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VІ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 " Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правову допомогу мають бути документально та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відтак, ураховуючи відсутність належного розрахунку витрат на правову допомогу, суд вважає, що у задоволенні вимог про відшкодування витрат у розмірі 1000,00 грн. задоволенню не підлягає. На підставі наведеного, Законом України " Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст.510,625 ЦК України, ст.ст.10,60,84,88,174, 210,212-215.294 ЦПК України,суд,-

Outcome: partial