Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 28 травня 2008р. між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит", яке реорганізоване у подальшому у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] укладено кредитний договір №006/08- 31К/10, на підставі якого їй надано кредит в сумі 25 000,00 грн. з оплатою 33 % річних, зі строком погашення до 10 грудня 2009р. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 травня 2008р. з [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки №006/08/01-ДМК/10 та №006/08/02-ДМК/10, відповідно до умов яких вони відповідають перед кредитором солідарно із боржником за своєчасне виконання зобов'язань по кредитному договору . У зв'язку із неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, банк звертався до суду із вимогами про стягнення кредитних коштів. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2011р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2012р., позовні вимоги про солідарне стягнення боргу із відповідачів задоволено. Дане рішення виконано у повному обсязі і постановою державного виконавця Криничанського РУЮ від 27 червня 2014р. закінчено виконавче провадження. На виконання рішення сплачено суму заборгованості, розраховану станом на 01 серпня 2011р. Проте виконання даного рішення не припиняє дію договорів та не звільняє відповідачів від відповідальності за невиконання грошових зобов'язань, які виникли після 01 серпня 2011р. За вирахуванням вже стягнутих і сплачених коштів, станом на 08 жовтня 2014р. заборгованість відповідачів становить 154 968,58 грн., у т.ч. заборгованість за відсотками - 27 552,32 грн., пеня за прострочення заборгованості по кредиту, відсоткам (за період з 08 жовтня 2013р. по 08 жовтня 2014р.) - 127 416,26 грн. Вимоги банку з проханням сплатити заборгованість від 26 вересня 2014р., направлені до відповідачів, залишилися незадоволеними. Тому просить вимоги банку задовольнити, стягнути із відповідачів вказану заборгованість солідарно. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Надав заперечення на позов в яких зазначив, що вимоги позивача вже були предметом розгляду в суді. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2011р. вже стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за тілом кредиту, зі сплати відсотків та з пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 26 652,36 грн., яка виникла станом на 01 серпня 2011р. Рішення виконано, виконавче провадження закінчено. Зазначає, що згідно ст. 543 ЦК України, виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Тому вважає, що зобов'язання всіх відповідачів по погашенню заборгованості за кредитом та відсоткам станом на 01 серпня 2011р. є припиненими у зв'язку із їх виконанням. Не зважаючи на це банк включив до позовних вимог заборгованість з відсотків за кредитом в сумі 27 552,32 грн., яка нарахована за період з липня 2008 року по червень 2014 року і вдруге просить її стягнути. Таким чином, вважає, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі ст. 205 ЦПК України, або наслідком цього є відмова у позові. Крім того, відповідач заявив про зменшення суми заявленої до стягнення пені, оскільки вона нарахована на подвійно заявлені до стягнення відсотки, є досить значною у порівнянні з основним зобов'язанням, її погашення є для відповідача неспроможним у зв'язку із скрутним матеріальним становищем. Тому просить зменшити суму пені. Вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції Україниюрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 28 травня 2008р. між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит", яке реорганізоване у подальшому у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] укладено кредитний договір №006/08- 31К/10 /а.с. 8 - 11/, на підставі якого [PERSON] надано кредит в сумі 25 000,00 грн. з оплатою 33 % річних, зі строком погашення до 10 грудня 2009р. Факт отримання кредитних коштів підтверджено письмовою заявою [PERSON] з відміткою про отримання коштів №256657 від 28 травня 2008р. /а.с. 16/. Згідно із розділом 4 кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця. Згідно із розділом 6 договору за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів сплачується пеня в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 травня 2008р. з [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки №006/08/01-ДМК/10 та №006/08/02-ДМК/10, відповідно до умов яких вони відповідають перед кредитором солідарно із боржником за своєчасне виконання зобов'язань по кредитному договору /а.с. 12 - 15/. У зв'язку із неналежним виконанням [PERSON] банк у 2011 році звертався до суду із вимогами про стягнення кредитних коштів. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2011р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2012р., позовні вимоги задоволено, стягнуто солідарно із відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 26 652,36 грн. /а.с. 51,52/. З рішення вбачається, що дана заборгованість виникла станом на 01 серпня 2011р. та складається із заборгованості за кредитом в сумі 18 245,64 грн., заборгованості за відсотками - 3 419,94 грн. та пені - 4 986,78 грн. Постановою державного виконавця Криничанського РУЮ від 27 червня 2014р. закінчено виконавче провадження по виконанню даного рішення (виконавчий лист № 2/7867 виданий 23.04.2012р.) у зв'язку зі сплатою заборгованості у повному обсязі /а.с. 85/. Суд не приймає посилання відповідача [PERSON] на те, що банком до стягнення повторно заявлена та ж сама сума, оскільки як видно з вказаного рішення суду, ним стягнута заборгованість, яка виникла станом на 01 серпня 2011р. Наразі ж банк заявляє до стягнення суму заборгованості по відсоткам - 27 552,32 грн., нараховану на залишок заборгованості, яка виникла з 02 серпня 2011р. по 08 жовтня 2014р., та суму пені - 127 416,26 грн., яка виникла за період з 08 жовтня 2013р. по 08 жовтня 2014р., що вбачається із розрахунку заборгованості та з пояснень банку /а.с. 17, 18/. Отже, при розрахунку заборгованості позивачем враховані вже стягнуті кошти. У п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012р. йдеться про те, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599- 601, 604- 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Щодо заборгованості, яка нині заявлена банком до стягнення відсутнє відповідне судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке виконане відповідачами. За таких обставин, суд не приймає посилання відповідачів про наявність підстав для закриття провадження у справі, встановлених ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Вимоги банку у даному позові стосуються інших зобов'язань, які також випливають з положень кредитного договору та договорів поруки. Дані зобов'язання не припинилися, оскільки договір є чинним, що не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та умовами договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, вимоги банку в частині стягнення заборгованості, яка виникла після 01 серпня 2011р. є обґрунтованими, тому позов в частині стягнення заборгованості по відсоткам в сумі 27 552,32 підлягає задоволенню. Водночас, суд бере до уваги, що заявлена до стягнення пеня в сумі 127 416,26 грн. значно перевищує суму основного зобов'язання та про її зменшення відповідачем зроблено заяву. Як видно з кредитного договору, кредит видано на споживчі цілі (п. 2.3. договору). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст. 549 ЦК). Положенням ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд враховує, що правовідносини між банком та боржником регулюються у т.ч. нормами Закону України "Про захист прав споживачів". Питання поширення Закону України "Про захист прав споживачів" на кредитні правовідносини між банками та фізичними особами стосовно споживчих кредитних договорів вирішено Рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011р. у справі №1-26/2011 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) та Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин", які прямо вказують на поширення дії даного закону на кредитні відносини як щодо укладання так і виконання даної категорії договорів. Положення п.5 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" розповсюджує свою дію на умови кредитного договору стосовно неустойки, що дає змогу обмежити її розмір. Заявлений банком розмір пені 127 416,26 грн. перевищує суму боргу за кредитом 18 245,64 грн., майже у сім разів. Сума заборгованості по відсоткам зростала із серпня 2011 року, а з пені - з жовтня 2013 року, тобто банк протягом значного періоду часу (майже три роки) не вживав ніяких заходів щодо зменшення розміру боргу, та звернувся до суду лише в грудня 2014 року. Вказані обставини свідчать про те, що своїми діями банк сприяв збільшенню розміру пені. Із врахуванням цих обставин у справі - розміру пені та дій банку, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50 відсотків, тобто до 63 708,13 грн., відповідно до загальних засад цивільного законодавства, а саме передбачених п.6 ч.1 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності. Тому загальну суму боргу за кредитним договором необхідно стягнути у розмірі 91 260,45 грн. (27 552,32 грн., - заборгованість за відсотками та 63 708,13 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором). Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial