Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ "Автоград", про звернення стягнення на предмет застави. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики від 02.04.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. за №1436, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність 1608591,25 грн., що еквівалентно 201250,00 доларів США. Грошові кошти відповідач зобов'язався повернути у термін до 01.04.2014 року відповідно до графіку платежів, що встановлений п.2.2 договору позики. 02.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір застави корпоративних прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. за №1437, згідно умов якого відповідач передав у заставу корпоративні права, а саме - належну йому частку в статутному капіталі ТОВ "Автоград" у розмірі 7,5% статутного капіталу номінальною вартістю 2250000,00 грн. Але, як стверджував позивач, кошти, отримані за договором позики у сумі 1608591,25 грн., що еквівалентно 201250,00 доларів США, відповідач досі не повернув у повному обсязі, сплативши лише 26250,00 доларів США, безпідставно ухиляючись від виконання зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 02.04.2013 року. Оскільки [PERSON] прострочив виконання взятого на себе за договором позики зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі повернення позики, [PERSON] просив суд звернути стягнення на предмет застави, визначений договором застави корпоративних прав від 02.04.2013 року, шляхом переведення на [PERSON] корпоративних прав у вигляді частки в статутному капіталі ТОВ "Автоград", яка складає 7,5% статутного капіталу та належить [PERSON] із заставною вартістю 1608591,25 грн.; визнати за [PERSON] право власності на частку в статутному капіталі ТОВ "Автоград", розмір якої складає 7,5% статутного капіталу ТОВ "Автоград". Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики від 02.04.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. за №1436, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність 1608591,25 грн., що еквівалентно 201250,00 доларів США. Грошові кошти відповідач зобов'язався повернути у термін до 01.04.2014 року відповідно до графіку платежів, що встановлений п.2.2 договору позики (а.с.6). 02.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір застави корпоративних прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. за №1437, згідно умов якого відповідач передав у заставу корпоративні права, а саме - належну йому частку в статутному капіталі ТОВ "Автоград" у розмірі 7,5% статутного капіталу номінальною вартістю 2250000,00 грн. (а.с.7). Нормою ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України покладено на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. У договорі позики від 02.04.2013 року встановлено кінцевий термін повернення суми позики - 01.04.2014 року. У цей термін позичальник отримані в позику грошові кошти у повному обсязі не повернув, сплативши лише 26250,00 доларів США, безпідставно ухиляючись від виконання зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 02.04.2013 року. Згідно п.5.1. договору застави корпоративних прав підставою звернення стягнення на предмет застави є порушення заставодавцем зобов'язання, забезпеченого заставою, а також наявність обставин, визначених п.4.2.5. цього договору, що надають заставодержателю право достроково звернути стягнення на предмет застави. Відповідно до п.5.1.1. договору застави корпоративних прав порушенням зобов'язань, забезпечених заставою, зокрема, є неповернення позики в строк, передбачений п.2.3. договору позики від 02.04.2013 року. П.5.2. передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється шляхом відступлення заставодавцем частки у статутному капіталі товариства на користь заставодержателя на підставі договору про відступлення частки у статутному капіталі. Оскільки відповідач фактично припинив виконувати свої зобов'язання за договором позики від 02.04.2013 року, позивач відповідно до вимог п.5.3. договору застави корпоративних прав, згідно з яким з метою звернення стягнення на предмет застави заставодержатель надсилає заставодавцю рекомендованим листом з повідомленням про вручення письмове повідомлення про порушення забезпечених заставою зобов'язань чи про наявність обставин, передбачених п.4.2.5. цього договору, 24.05.2014 року направив [PERSON] відповідну претензію, яка залишилась без реагування. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст.525 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до норми ст.572 ЦК України, яка кореспондується з нормою ст.1 Закону України "Про заставу", в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Ст.574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до умов договору застави корпоративних прав від 02.04.2013 року відповідач є заставодавцем корпоративних прав, а саме - належної йому частки в статутному капіталі ТОВ "Автоград" у розмірі 7,5% статутного капіталу номінальною вартістю 2250000,00 грн. Ст.579 ЦК України, яка корелюється зі ст.19 Закону України "Про заставу", передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.2 ст.590 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону України "Про заставу" встановлено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. П.5.1. договору застави корпоративних прав від 02.04.2013 року визначено, що заставодержатель вправі звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем зобов'язань, забезпечених заставою, а також у випадку наявності обставин, визначених п.4.2.5. цього договору, що надають заставодержателю право достроково звернути стягнення на предмет застави. Відповідно до договору застави корпоративних прав від 02.04.2013 року звернення стягнення на предмет застави здійснюється шляхом відступлення заставодавцем частки у статутному капіталі товариства на користь заставодержателя на підставі договору про відступлення частки у статутному капіталі. Таким чином, у відповідності до наведених законодавчих норм позивач вправі вимагати в рахунок заборгованості відповідача, яка виникла за договором позики від 02.04.2013 року, звернути стягнення на предмет застави, визначений договором застави корпоративних прав від 02.04.2013 року, шляхом переведення на [PERSON] корпоративних прав у вигляді частки в статутному капіталі ТОВ "Автоград", яка складає 7,5% статутного капіталу та належить [PERSON] із заставною вартістю 1608591,25 грн. та визнання за [PERSON] права власності на частку в статутному капіталі ТОВ "Автоград", розмір якої складає 7,5% статутного капіталу ТОВ "Автоград". Про намір вжити заходів щодо звернення стягнення на предмет застави [PERSON] повідомив [PERSON], направивши останньому претензію від 22.05.2014 року (а.с.11,12), але відповідач не вжив жодних заходів для погашення заборгованості за договором позики. Оскільки висновок з оцінки вартості предмета застави відсутній, при визначенні вартості корпоративних прав суд виходить з вартості предмета застави, вказаній у договорі застави корпоративних прав від 02.04.2013 року (п.1.4. договору). Згідно з цим договором вартість предмета застави становить 1608591,25 грн. Експертна оцінка предмета застави не проводилась та сторонами не вимагалась. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 02.04.2013 року звернути стягнення на предмет застави, визначений договором застави корпоративних прав від 02.04.2013 року, шляхом переведення на [PERSON] корпоративних прав у вигляді частки в статутному капіталі ТОВ "Автоград", яка складає 7,5% статутного капіталу та належить [PERSON] із заставною вартістю 1608591,25 грн. та визнати за [PERSON] право власності на частку в статутному капіталі ТОВ "Автоград", розмір якої складає 7,5% статутного капіталу ТОВ "Автоград". У відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 3654,00 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 525, 526, 530, 546, 572, 574, 576, 579, 584, 585, 589-590, 610, 625, 1046, 1049, 1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст.ст.19, 20, 44-46 Закону України "Про заставу" та,

Outcome: approved