Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

01 листопада 2017 року заявник звернулася до суду з вказаною заявою, в якій послалася на таке. 19 червня 2018 року у м.Севастополь померла її рідна сестра [PERSON]. Снігурівським районним\~відділом реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Миколаївській області\~(далі\~Снігурівський РВ\~ДРАЦС ГТУЮ\~у Миколаївській\~області) відмовлено у реєстрації смерті сестри, оскільки не представлено документ, форма якого відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров"я України від 08.08.2006 року №545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті". З метою проведення реєстрації смерті сестри, заявник просила про задоволення заяви. У судове засідання учасники процесу не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Заявник подала суду заяву про слухання справи в її відсутність, заяву підтримала та просила про її задоволення (вх.7145/18-вх. від 14.11.2018р.). Представник заінтересованої особи Снігурівського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області до суду не з"явилася. У поданій письмовій заяві в.о.начальника Снігурівського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області просила про розгляд заяви за відсутності представника відділу з прийняттям рішення на розсуд суду (вх.7150/18 від 14.11.2018р.). Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як передбачено п.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Судом встановлено, що заявниця є громадянкою України та рідною сестрою [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про народження серії ЯЭ №275965, виданого Снігурівським райбюро ЗАГС за актовим записом №18 від 07 серпня 1953 року та серії IV №802600, виданого Виконавчим комітетом Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області за актовим записом №2 від 01 лютого 1959 року, відповідно. Зміна прізвища заявниці з [PERSON] на [PERSON] підтверджена копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 07 листопада 2018 року №00021377497. Як вбачається з копії медичного свідоцтва про смерть серії 67 №163459 від 19 червня 2018 року (форма №106/у-08), виданого лікарем хірургом Севастопольської міської лікарні [PERSON], [PERSON], [INFO], померла 19 червня 2018 року в стаціонарному відділенні лікарні м.Севастополь, вул.Миру,5, причина смерті: злоякісна пухлина прямої кишки. 19 червня 2018 року Відділом запису цивільного стану Балаклавського району міста Севастополя Управління ЗАГС міста Севастополя видано свідоцтво про смерть за актовим записом №507, з якого видно, що місцем смерті [PERSON] зазначено м.Севастополь Російська Федерація, дата смерті 19 червня 2018 року. [PERSON] уродженка с.Червона Долина Снігурівського району Миколаївської області, громадянка України, була зареєстрована у [INFO], що підтверджується копією її паспорту серії ЕР №560826, виданого у січні 2016 року Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області. Листом в.о.начальника Снігурівського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області [PERSON] від 04 липня 2018 року за вих.459/15.26-2.3 заявнику відмовлено у проведенні реєстрації смерті [PERSON], оскільки пред"явлений документ про смерть не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров"я України від 08.08.2006 року №545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі Закон) тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно п.1 ст.3 Закону сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. В силу ч.3 ст.9 Закону будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч.2 цієї статті є недійсним і не створює правових наслідків. За приписами п.5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Мінюсту від 18.10.2000р. № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006р. № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. за № 1150/13024. Пунктом 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Мінюсту від 18.10.2000р. № 52/5 передбачено: "У зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України, здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території". У відповідності до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» - «Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 1996 року у справі "Лоізида проти Туречинни", міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей і дій, наприклад, реєстрації народження, смерті і шлюбу, "наслідки яких можуть ігноруватися лише на шкоду мешканцям тієї чи іншої території", посилаючись на консультативний висновок Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого "Намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення, а тому не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Враховуючи наведене, суд приймає, як доказ у даній справі, інформацію, що викладена у медичному свідоцтві про смерть серії 67 №163459 від 19 червня 2018 року (форма №106/у-08), та у свідоцтві про смерть від 19 червня 2018 року, що видані на окупованій території, а саме, що [PERSON], померла 19 червня 2018 року у м.Севастополь. Встановлення факту смерті рідної сестри заявнику потрібно для реєстрації на території України, яка контролюється державними органами, і отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку, що має юридичне значення. Суд вважає, що вимоги заявника ґрунтуються на законі, знайшли своє підтвердження у ході розгляду її заяви, яка підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved