Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Позивач Приватне науково-виробниче підприємство фірми «Алтей» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення в натурі безпідставно набутого майна. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 24 лютого 1993 року було засноване Приватне науково-виробниче підприємство фірма «Алтей», Свідоцтво про Державну реєстрацію юридичної особи серії АОО № 768100, дата проведення державної реєстрації 24 лютого 1993 року, номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР -1 224 120 00С0 030429. Єдиним власником та директором є [PERSON] . На балансі підприємства було нежитлове приміщення № 37, яке знаходиться у [ADDRESS] . Згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 7 від 19 квітня 2001 року та №1340 від 21 червня 2001 року вказане приміщення №37 було зареєстровано за Приватним науково-виробничим підприємством фірмою «Алтей» та видано свідоцтво про право власності. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 7 червня 2002 року [PERSON] незаконно були передані корпоративні права підприємства, та ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 22 травня 2003 року виключено [PERSON] із числа засновників ПНВП фірма «Алтей». Рішенням Верховного Суду України від 5 квітня 2006 року рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07.06.2002 року та ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 22.05.2003 року були скасовані, набуття корпоративних прав підприємства ПНВП фірма «Алтей» [PERSON] визнано за межами чинного законодавства. Згідно з рішенням Верховного Суду України дії [PERSON] не породжують юридичних наслідків і всі угоди щодо цього підприємства будь-якими особами є незаконними. Права [PERSON] на ПНВП фірма «Алтей» поновлені у повному обсязі. Протягом усього періоду розгляду цивільних справ щодо спору з приводу відчуження майна ПНВП фірми «Алтей», особи, які не мали на це законного права, розпоряджалися та реалізували майно підприємства для свого збагачення. 30 вересня 2004 року ПНВП фірма «Алтей» в особі [PERSON] незаконно уклала договір купівлі-продажу приміщення [ADDRESS] з приватним підприємством «Технологія», а вже 24 травня 2006 року приватне підприємство «Технологія» уклало договір купівлі-продажу вказаного приміщення з [PERSON] . На теперішній час власником вищевказаного нежитлового приміщення є відповідач по справі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON] . У зв`язку з тим, що невідомими особами неодноразово вказане приміщення продавалося, тому позивач неодноразово звертався до суду з позовами про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та повернення приміщення дійсному власнику - ПНВП фірми «Алтей». Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 6 жовтня 2010 року позов Приватного науково-виробничого підприємства фірма «Алтей» до [PERSON] , приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Нособіної Т.В., приватного підприємства «Технологія», [PERSON] , приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Крючкової Т.В., [PERSON] , приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Кухтіної В.В. про встановлення наслідків нікчемного правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння, задоволено. Визнані всі дії вказаних осіб недійсними і витребувано приміщення у [PERSON] . При розгляді справи в Апеляційному суді Дніпропетровської області стало відомо, що [PERSON] уклав договір іпотеки з АКІБ «УкрСиббанком», а тому рішенням Колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2010 року вказане рішення скасоване, та в позові відмовлено. Незважаючи на те, що 05.04.2006 року були поновлені права ПНВП фірми «Алтей», в тому числі на приміщенні [ADDRESS] , однак [PERSON] продовжує укладати угоди та користуватися майном підприємства. Посилаючись на вказані підстави позову та норми ЦК України, позивач просив суд повернути Приватному науково-виробничому підприємству фірми «Алтей», в особі власника і директора підприємства [PERSON], в натурі приміщення [ADDRESS] . Окрім цього, зважаючи на тривалість спору з приводу неправомірно відчуженого майна Приватного науково-виробничого підприємства фірми «Алтей», та приймаючи до уваги, що єдиним власником та директором [PERSON] подавалися позови до різних судових інстанцій щодо повернення майна дійсному власнику, тому позивач просив поновити пропущений строк позовної давності для звернення до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2018 головуючим суддею по розгляду даної справи визначено суддю Якименко Л.Г. Ухвалою від 26.06.2018 було відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 22.02.2019 провадження по справі за позовом Приватного науково-виробничого підприємства фірми «Алтей», в особі власника і директора [PERSON], до [PERSON] про повернення в натурі безпідставно набутого майна, постановлено закрити. Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням Приватне науково-виробниче підприємство фірма «Алтей» звернулося до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою, яку постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.04.2019 залишено без задоволення, ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2019 року залишено без змін (а.с. 143-144). У травні 2019 року приватне науково-виробниче підприємство фірма «Алтей» звернулося із касаційною скаргою на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року. Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу приватного науково-виробничого підприємства фірми «Алтей», в особі власника і директора [PERSON], задоволено, ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 172-175). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2020 головуючим суддею по розгляду даної справи визначено суддю Подорець О.Ю. Ухвалою від 21.01.2020 задоволено самовідвід головуючої судді Подорець О.Б. у цивільній справі №199/4585/18 (2/199/842/20) за позовом Приватного науково-виробничого підприємства фірма «Алтей» до [PERSON] про повернення в натурі безпідставно набутого майна. Цивільну справу №199/4585/18 (2/199/842/20) за позовом Приватного науково-виробничого підприємства фірма «Алтей» до [PERSON] про повернення в натурі безпідставно набутого майна передано до канцелярії Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для виконання вимог, передбачених ст. 33 ЦПК України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2020 головуючим суддею по розгляду даної справи визначено суддю Богун О.О. Ухвалою від 21.01.2020 прийнято до провадження цивільну справу та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 30.01.2020 з метою забезпечення позову Приватного науково-виробничого підприємства фірма «Алтей» до [PERSON] про повернення в натурі безпідставно набутого майна - накладено заборону на проведення будь-яких реєстраційних дій з приводу відчуження нежилого приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] (технічний опис майна: у житловому будинку літ. А-9 на І поверсі нежитлове приміщення № 37 поз. 6-11 та прибудова літ.А'-2 поз. 1-5, 12 - загальною площею 296,0 кв.м., ганки літ. а, а', І-лоджія), яке на праві приватної власності належить [PERSON] . Ухвалою від 14.04.2020 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу для розгляду по суті. 14.08.2020 справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. [PERSON] додатково пояснив, що рішенням Верховного Суду України від 5 квітня 2006 року рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07.06.2002 року та ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 22.05.2003 року були скасовані, набуття корпоративних прав підприємства ПНВП фірма «Алтей» [PERSON] визнано за межами чинного законодавства. Як випливає зі змісту рішенням Верховного Суду України, дії [PERSON] не породжують юридичних наслідків і всі угоди щодо усього майна підприємства усіма особами є незаконними. Окрім цього, звернув увагу, що раніше він звертався з позовом до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська про визнання угод недійсними та про витребування майна із володіння [PERSON] на підставі ст.388 ЦК України, тому даний позов містить інші правові підстави повернення майна власнику ПНВП фірма «Алтей». Незважаючи на те, що 05.10.2006 року були поновлені права ПНВП фірми «Алтей», в тому числі і на приміщенні [ADDRESS] , однак [PERSON] продовжує укладати користуватися майном підприємства. Посилаючись на дані обставини [PERSON] просив суд повернути Приватному науково-виробничому підприємству фірми «Алтей», в особі власника і директора підприємства [PERSON], в натурі приміщення № 7 по [ADDRESS] . Представник [PERSON] додатково зазначила, що [PERSON] не має юридичної освіти, тому позовні вимоги по справі, яка раніше розглядалася, були сформульовані некоректно, та мова йшла виключно про витребування майна із володіння [PERSON] на підставі ст.388 ЦК України. На теперішній час Верховний Суд України надав чітке розмежування підстав повернення майна власнику у разі його неправомірного вибуття поза його волею, відповідно до ст.388 та ст.1212 ЦК України, а тому із рішення суду від 04.07.2011 року вбачається, що розглядалися позовні вимоги [PERSON] , як єдиного власника та директора ПНВП фірма «Алтей», виключно в межах заявлених позовних вимог та з посиланням на ст.388 ЦК України. Окрім цього, [PERSON] ніколи не втрачав інтересу до вказаного спору з приводу повернення майна ПНВП фірма «Алтей», тому строк позовної давності треба вважати не пропущеним. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував та зазначив, що він є добросовісним набувачем приміщення [ADDRESS] , яке він придбав у попереднього власника [PERSON] за договором купівлі-продажу від 04.12.2006 року, з цього часу він користується даним приміщенням, здійснив там ремонт, перекрив дах, та здійснює свою підприємницьку діяльність. Окрім цього, для придбання даного приміщення він брав кредит в АКІБ «УкрСиббанк» в сумі 150 000 доларів США, та приміщення перебувало в іпотеці, і лише після того, як він виплатив кредит, [PERSON] звернувся зараз до нього з позовом про повернення йому приміщення. Представник відповідача Балашов С.В. також просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що підстави для визнання недійним спірного правочину відсутні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України 2004 року; аналогічний припис закріплений у частині першій статті 2 ЦПК України). Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18). Судом встановлено, 24 лютого 1993 року було зареєстровано приватне науково-виробниче підприємство фірма "Алтей". Засновником та водночас керівником підприємства був [PERSON] . У 2002 році [PERSON] було виключено як засновника та здійснено перереєстрацію підприємства на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 30 серпня 2004 року ПНВП фірма "Алтей" здійснила продаж нежитлового приміщення № 37 по [ADDRESS] Приватному підприємству "Технологія", яке в теперішній час відповідно до постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 14 травня 2007 року ліквідовано. Зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Насобіною Т.В., реєстраційний № 4921. В свою чергу ПП "Технологія" уклало договір купівлі-продажу від 24 квітня 2006 року із [PERSON] , згідно якого здійснило останньому продаж зазначеного нежитлового приміщення. Вищевказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Крючковою Т.В., реєстраційний № 777. 04 грудня 2006 року відповідач [PERSON] уклав із відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу спірного приміщення, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіна В.В., реєстраційний № 10523. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] купив спірне приміщення, яке передав в іпотеку АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", за договором іпотеки від 04 грудня 2006 року. Іпотекою забезпечено виконання усіх грошових зобов`язань за кредитним договором №11089021000 від 04 грудня 2006 року укладеного між АКІБ "УкрСиббанк"та [PERSON] . Позивач не є стороною даного договору, а відтак посилання останнього на його нікчемність є безпідставними. Судом також встановлено, що договори купівлі-продажу нежитлового приміщення [ADDRESS] , які передували укладанню оспорюваних правочинів, в установленому законом порядку не визнані недійсними або нікчемними, а тому є дійсними. Позивач з вимогами про визнання цих договорів недійсними до суду не звертався. Главою 83 ЦК України визначені загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. (ст. 1212 ЦК України). Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року (провадження № 6-2407цс15)). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину, за якою договір є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачена свобода договору, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Разом з тим, позивачем не надано будь-яких доказів щодо неправомірного заволодіння майном, а саме нежитлового приміщення [ADDRESS] [PERSON] або [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог позивача слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Зважаючи на те, що справу по суті розглянуто, суд вважає заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року підлягають скасуванню. Питання розподілу судових витрат вирішено у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed