Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 26.10.2005 року, між сторонами був укладений кредитний договір, за яким відповідачу надано кредит у сумі 10000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] в порушення умов кредитного договору та діючого законодавства України, свої зобов»язання не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 30.09.2014 року становить 48960,41 грн.. Тому позивач вимушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та сплачений судовий збір. У судове засідання позивачем не забезпечено явку свого представника, однак, 14.04.2015 року, до канцелярії суду, від імені [PERSON], подано заяву про перенесення розгляду справи, у зв"язку з тим, що з 14.04.2014 року, він буде перебувати у короткочасній відпустці. При цьому, будь-яких доказів в підтвердження даного (наказ про відпустку) до суду не подано. Крім того, за клопотанням представника позивача у судовому засіданні 20 березня 2015 року, про оголошення додаткової перерви, щодо необхідності подання доказів по справі, судом при призначенні наступної дати слухання справи, а саме - 14 квітня 2015 року, було з»ясовано у сторін по справі про те, чи не будуть вони перебувати у відпустках та у відрядженні. З боку представника позивача заявлено, що на цю дату, можливо призначати слухання справи. В свою чергу, судом починаючи з 11 лютого 2015 року, відкладався розгляд справи за клопотанням представника позивача, для подання доказу по справі у вигляді кредитної справи на [PERSON] Станом на 14 квітня 2015 року, ухвала суду від 11 лютого 2015 року не виконана і не повідомлено про причини їх невиконання та не подано з приводу даного жодного клопотання по справі. В свою чергу, суд зазначає, що позивач є юридичною особою, яка здійснюючи свою діяльність, самостійно визначає кількість повноважень представників, які здатні забезпечити участь у розгляді справ, ініційованих від імені цієї юридичної особи. Тому, відповідно до ст.ст.77, 169 ЦПК України, суд визнає, що позивачем не забезпечено явку свого представника у судове засідання без поважної причини, тоді як про день, час та місце слухання справи позивач по справі повідомлений шляхом направлення СМС-повідомлення від 20.03.2015 року, отриманого ними 20.03.2015 року об 14 год.19 хв. Про що свідчить довідка про доставку СМС-повідомлення №9184 вх.номер 9937 від 23.03.2015 року (а.с.№88) та представник позивача під особистий підпис у явочному листі (а.с.№87). Представник позивача [PERSON]. у минулих судових засіданнях зазначав, що позов позивача він підтримує, про те, надати обґрунтування позовних вимог по справі, він самостійно не може. Крім того, він не може пояснити суду, наявність відомостей зареєстрованих за відповідачем трьох різних кредитних карток, а саме дати їх видачі і підстави. Оскільки, ця інформація тримається лише у головному офісі банку в м. Дніпропетровськ. Він не може також пояснити ту обставину, що у заяві на відповідача про видачу кредиту маються виправлення в даті заповнення заяви, а саме вказано 26.10.2005 року. Крім того, він не може і надати пояснень на запитання відповідача звідки у банку за даним позовом взялася її ксерокопія паспорту з карткою магазину «Метро», які завірені її рукою станом на 7.11.2008 року, якщо кредит вона оформляла 26.10.2005 року. Також йому як представнику банку не зрозуміло, яким чином за відповідачем значаться дві карти, а третя - нова, про яку не вказано в позові та у розрахунках, в неї знаходиться на руках. Йому не відомо, яким чином, відбувалися заміни карток, виданих на ім»я відповідача. Однак, не дивлячись на все ним зазначене, він, як представник позивача, наполягає на задоволенні позовних вимог позивача і заперечує проти задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності до даного виду кредиту. Так як позовна давність не може застосовуватися до кредитних карток в даному випадку, тому що відповідно до п.3.1.1. Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки зазначено на лицевій стороні картки. Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно до п.5.4. даних правил, строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. А отже, відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України по зобов»язанням з визначеним строком виконання початку перебігу позовної давності починається з закінченням строку виконання. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, на що подала свої письмові заперечення від 03.12.2014 року та уточнюючи заперечення від 24.12.2014 року. Відповідач у своїх запереченнях прохала суд, при винесенні рішення про справі, застосувати строк позовної давності з посиланням на те, що відповідно до умов договору, укладеного між позивачем та нею, кінцевий термін виконання кредитного зобов»язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі зазначений до 06.2011 року. Тобто право позивача звернутися до суду виникло з 01.07.2011 року та тривало до 01.07.2014 року. Звернення позивача до суду 30 жовтня 20014 року, свідчить про сплив загального строку позовної давності, встановлений ст.257 ЦПК України. Аналогічна позиція викладена і Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року і висновки суду з однакових правовідносин є обов»зковими для всіх суб»єктів владних повноважень. Крім того, у своїх поясненнях відповідач вказала, що свої зобов»язання за кредитним договором перед банком вона виконала в повному обсязі і не має заборгованості за кредитом від 26.10.2005 року. Вона неодноразово зверталася до банку із заявами про надання їй відомостей по кредиту, на що отримувала відмову, а саме, що це є банківська таємниця. Відповідач також вказала, що прохає суд звернути увагу на те, що ті дані які позивач подає по справі з посиланням на номер кредитної картки, який начебто видано на її ім»я, не відповідає дійсності, так як на руках вона має картку, номер - якої не такий, як вказано у документах позивача. Крім того, представник позивача не зміг пояснити суду, пославшись на те, що йому не відомо, звідки у банку, взялася ксерокопія її паспорту, яку нею завірено 7.11.2008 роком, з додатком ксерокопії картки «Метро», тоді як договір вона укладала з баком 26.10.2005 року. Крім того, вона не вважає за належний доказ і ту роздруківку по руху картки, яку представником позивача роздруковано самостійно з інтернету, і яка не містить жодних завірень її на дійсність. Так як представником позивача не було надано жодного пояснення по заявленому позові, і він посилався на те, що всі документи знаходяться у головному офісі в місті Дніпропетровськ, то вона заявляла клопотання про надання оригіналів документів по справі у вигляді кредитної карток. Судом було задоволено її клопотання. Про те, позивачем так і не подано доказів по справі за Ухвалою суду. На думку відповідача це тому, що цих доказів не існує. Адже, якби вони існували, то вона не бачить перешкод у тому, щоб позивач їх надав до суду. Тому, прохає суд відмовити позивачу у задоволенні позову, у зв»язку із спливом строку позовної давності, та у зв»язку з відсутністю у позивача належних доказів строку дії картки, доказів підписання нею умов кредитування, у з»язку з чим вважає, що позивач не надав суду належних доказів про порушення нею умов кредитного договору, а доказування заявленого позову ґрунтуються лише на особистих поясненнях представника позивача. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг пунктом 3.1. визначено, що для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, їх вид та строк дії визначений в Заяві та у Пам»ятці клієнта, підписання яких клієнт і банк заключаєть договір про надання банківських послуг (а.с.№9-14). 26.10.2005 року, [PERSON], подала до позивача по справі Заяву на отримання кредиту (а.с.№8). Відповідно до п.3.2. даних Правил (а.с.№9-14) визначено, що після отримання банком від клієнта всіх необхідних документів, а також заяви, бак проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт дає банку свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає банку право в будь-який момент змінити його. Відповідно до п.3.9. Максимальна сума поповнення вкладу 10 000 тисяч гривень. Згідно до Заяви відповідача від 26.10.2005 року, їй кредит було видано на кредитну карту із зазначенням в заяві її номеру [NUMBER] та відкрито 29.11.20005 року відповідний рахунок (а.с.№8). 26.10.2005 року між сторонами був укладений кредитний договір, за яким відповідачу надано кредит у сумі 10000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.№2-4). Зазначений кредитний договір складається із Заяви позичальниа, з якої вбачається, що відповідачу було видано кредитну картку за номером [NUMBER], а також Умов і правил надання банківських послуг. Своїм підписом у зазначенівй заяві відповідач підтвердила, що вона ознайомлена і згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку. Однак, представником позивача не надано суду доказів про особисте підписання відповідачем вищевказаних Умов і правил надання банківських послуг, на порушення яких остання посилалася, хоча вказували, що позивач ознайомив відповідача з цими умовами кредитування і з ними остання погодилася. Згідно до п.6.5 даних умов визначено, що одним із обов»язком клієнта є - погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перерасходу платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором (а.с.№9-14). Відповідно до п.3.1.1. даних умов вкзано, що строк дії картки вказаний на ліцевій стороні картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня, зазначеного місяця (а.с.№9-14). В поданій позивачем до матеріалів справи ксерокпії заяви відповідача (а.с.№8), відсутні відомості щодо строку дії картки. Тоді як у розділі «Кредитна карта» мається вказівка, що строк дії кредитного ліміта відповідає строку дії картки (а.с.№8). В даній заяві в розділі «Відмітки банку», містяться лише відомості щодо номеру карти [NUMBER] і дати відкриття рахунку від 29.11.2005 року (а.с.№9). В судовому засіданні встановлено, що на протязі 9 років у відповідача на зберіглася кредитна карта із номером [NUMBER]. Доказів про видачу відповідачу нової платіжної картки після спливу дії старої позивач суду не подав, а позов про стягнення з відповідача заборгованості, що утворилася у зв»язку з неналежним виконанням умов договору кредиту щодо повернення позичальником кредиту та сплати процентів за користування грошовоми коштами, звернувся 30 жовтня 2014 року. Позивачем до матеріалів справи подано роздруківку з розрахунку заборгованості за даним договором станом на 30.09.2014 року (а.с.№5) із зазначенням суми заборгованості відповідача за даним кредитом. З боку відповідача зазначено, що заборгованість за диним кредитом, нею була погашена в повному обсязі. Крім того. З боку позивача подано позов із додатками заяви від 26.10.2005 року в якій вказано номер кредитноїх карти [NUMBER]. Про те, на даний час, в неї на руках наявна кредитна карта із зазнченням іншого номеру [NUMBER]. В підтвердження даного, нею подано ксерокопію даної картки (а.с.№72) і строк її дії вказано 06.11 року. Інших карт, як зазначила відповідач, в неї не було і їй не видавалося. З приводу даної обставини, у представника позивача, судом було з»ясовано про такі розбіжності, на що останній вказава, що дану обставину йому зовсім нічого не відомо, і він має роздруківку з комп»ютерної програми банку - позивача щодо інформації про карту (а.с.№66), в якій вказано номер картки [NUMBER] такий самий, як і в заяві відповідача від 26.10.2005 року. Крім того, у даній інформації містяться відомості і про номер основної картки з іншим номером [NUMBER], яку як йому відомо, відповідачу було видано банком 29.07.2005 року (а.с.№66). В свою чергу, відповідачем було задоно запитання до представника позивача про пояснення того, як за інформацією, наданою до суду банокм, за нею можуть рахуватися три різні кредитні картки з різними номерами, якщо в неї лише одна картка і вона її не змінювала і про видачу їй додаткових карток до бакну не зверталася, і сторок її дії закінчився в останній календарний день місяця 06.11 року, вказала, що позивачем до позову подано ксерокопії паспорту на її ім»я із завіренням її на дійсність станом на 07.11.2008 року. Адже, більше кредитів у банку - позивача по справі вона після 26.10.2005 року, не брала. Крім того, на даному листі ксерокопії, разом із першим титульним листом паспрту, позивач подав і ксерокопію з картки торгівельно центру Метро. На дані запитання представник позивачва пояснив суду, що він не володіє данною інформацією, оскільки позови по справі складаються у головному офісі банку в м. Дніпропетровськ. Тому, яке мають відношення дані документи, завірені відповідачем 7.11.2008 року до предмету позову за кредитним договором від 26.10.2005 року, він пояснити не може. Що стосується посилання представника позивача на досягнуту з відповідачем договору кредиту домовленості щодо пролонгації договору, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до наданих бакнком Правил користування платіжною карткою продовження договірних відносин має підтверджуватися шляхом надання позивачальнику картки з новим терміном дії (п.3.1.3). Відповідачем заявлено про застосування до спірних правовідносин позовної давності . Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 19.03.2014 року за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 ст.355 ЦПК України (справа №6-14цс14), які є обов»язковими для суду при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою частиною кредитного договору, карткка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, ащодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.61 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Враховуюючи викладені обставини, а також те, що відсутні докази про відомості щодо видачу відповідачу іншої картки, та враховуючи те, що відповідач має на руках картку № [NUMBER] зі строком закінчення дії 6.11 року, останній платіж був здійснений відповідачем 24.06.2009 року суд вважає, що звернувшись до суду 30 жовтня 2014 року з позовом, позивач пропустив встановлену ст.257 ЦК України загальну позовну давність у три роки, на застосуванні якої наполягає відповідач, а також відповідно до положень ч.4 ст.267 ЦК України, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача. Так, відповідно до п.5.2. Умов та правил визначено, що в разі порушення держателем або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору і\\або у випадку виникнення овердфайта банк має право призупинити здійснення розрахунків по картрі, і вимгати дострокового виконання боргових зобов»язань в цілому або у визначеній банком долі у випадку невиконання держателем своїх боргових та інших зобов"язань за даним договором. Суд також зазначає, що у судовому засіданні не було досліджено кредитну справу на відповідача, про витребування якої, суд виносив ухвалу 11 лютого 2015 року і яка так і залишилася не виконаною позивачем. Відповідно до ст.610 ЦК України -порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд також знаходить за необхідне зазначити, що у відповідності до положень ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснював представнику позивача його права та обов'язки, вживав заходи для надання представнику позивача можливості скористатися належними йому правами, з'ясовував наявність клопотань до суду. Представник позивач вважав, що надані ним докази у справі є достатніми для обґрунтування його вимог, надання інших доказів вважав непотрібним. Відповідач також зазначив, що ним подано всі У судовому засіданні, судом було роз"яснено сторонам їх права та обов"язки і наслідки вчинення або не вчинення ними відповідних процесуальних дій. Також до суду від позивача ненадійшло заяв та клопотання по справі щодо доказів. Отже, з приводу вищевикладеного, суд знаходить за необхідне зазначити про те, що кожна сторона, на протязі розгляду даної цивільної справи, на власний розсуд, розпорядилася наданими їй законом правами та покладеними на неї за законом, обов"язками. Тому, суд розглянув дану справу відповідно до положень ст. 11 ЦПК України. А саме: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За положеннями ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Позивач сам вибирає, який позов та до кого пред'явити до суду. Предмет позову як його один з основних елементів представляє собою матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, яка витікає зі спірної матеріально-правової відносини, з приводу якої суд повинен ухвалити рішення у справі. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги. Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору. У позовній заяві позивачем заявлено вимогу про стягнення на його користь з відповідача судового збору на суму в 243 грн.60 коп. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: dismissed