Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

15 січня 2019 року заявник звернулася до суду з вказаною заявою, в якій послалася на таке. 02 серпня 2018 року у смт.Ювілейний Артемівського району м.Луганська помер її рідний син [PERSON]. Снігурівським районним\~відділом реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Миколаївській області\~(далі\~Снігурівський РВ\~ДРАЦС ГТУЮ\~у Миколаївській\~області) відмовлено у реєстрації смерті сина, оскільки не представлено документ, форма якого відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров"я України від 08.08.2006 року №545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті". З метою проведення реєстрації смерті сина, заявник просила про задоволення заяви. У судове засідання учасники процесу не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Заявник [PERSON] подала суду заяву про слухання справи в її відсутність, заяву підтримала та просила про її задоволення (вх.№325/19-вх. від 15.01.2019р.). Заінтересована особа [PERSON] також до суду не з"явився. У поданій письмовій заяві просив про розгляд заяви за його відсутності, проти задоволення заяви заперечень не мав (ЕП-98/19-вх. від 15.01.2019р.). У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України за неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як передбачено п.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Судом встановлено, що заявник є громадянкою України та рідною матір'ю [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про його народження серії IV-УР №1229156, виданого Володимирівською сільською радою Апостолівського району Дніпропетровської області за актовим записом №40 від 19 серпня 1962 року, про шлюб заявника серії І-ОБ №290361, виданого Рожківською сільською радою м.Сасово 04 квітня 1973 року за актовим записом №8, та про розірвання шлюбу серії 1-КГ №086297, виданого 23 червня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бериславського районного управлінння юстиції за актовим записом №112. Як вбачається з копії медичного свідоцтва про смерть №1114 від 06 серпня 2018 року (форма №106/в), виданого судово-медичним експертом Відділу судово-медичної експертизи трупів [PERSON], [PERSON], [INFO], місце проживання: [INFO], помер 02 серпня 2018 року, місце смерті: смт.Ювілейний Артемівського району м.Луганська, причина смерті не встановлена у зв'язку з гниттям. [PERSON] похований на території Луганської області, про що заявником надано фото поховання. [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], громадянин України, був зареєстрований у [INFO], що підтверджується копією його паспорту серії ЕР №575500, виданого 28 жовтня 2016 року Центральним РВ у м.Миколаєві УДМС України в Миколаївській області. Листом начальника Снігурівського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області [PERSON] від 15 серпня 2018 року за вих.609/15.26-2.3 заявнику відмовлено у проведенні реєстрації смерті [PERSON], оскільки пред"явлений документ про смерть не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров"я України від 08.08.2006 року №545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, а саме: 1) сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей. Правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом, Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у звязку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі Закон) тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року № 254-VIII, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно розпорядження № 1275-р Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України, вказаною територією, зокрема, являється і м. Луганськ. За приписами п.5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Мінюсту від 18.10.2000р. № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006р. № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. за № 1150/13024. У відповідності до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» - «Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 1996 року у справі "Лоізида проти Туречинни", міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей і дій, наприклад, реєстрації народження, смерті і шлюбу, "наслідки яких можуть ігноруватися лише на шкоду мешканцям тієї чи іншої території", посилаючись на консультативний висновок Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого "Намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення, а тому не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Враховуючи наведене, суд приймає, як доказ у даній справі, інформацію, що викладена у медичному свідоцтві про смерть №1114 від 06 серпня 2018 року (форма №106/в), а саме, що [PERSON] помер 02 серпня 2018 року у смт.Ювілейний Артемівського району м.Луганська. Встановлення факту смерті сина заявнику потрібно для реєстрації на території України, яка контролюється державними органами, і отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку, що має юридичне значення. Суд вважає, що вимоги заявника ґрунтуються на законі, знайшли своє підтвердження у ході розгляду її заяви, яка підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved