Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про звернулася в суд із позовом до ТОВ "Науково-виробниче підприємство - Розліт" про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з 30.12.2007 р. по 31.12.2012 року працював охоронцем у службі охорони і безпеки ТзОВ «Науково-виробниче підприємство «Розліт». При звільненні відповідач не провів з ним кінцевого розрахунку та не виплатив усіх належних йому сум. Заборгованість по заробітній платі становить 3240,22 грн. Враховуючи те, що на даний час відповідач не виплатив нарахованої заробітної плати, тому просить стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 3240,22 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку з дня звільнення по день звернення до суду за захистом порушеного права, в розмірі 29301,03 грн (52,23 грн середньоденний заробіток х 561 робочих дні) та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати в сумі 1176,56 грн. Позивач подав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі та просив справу слухати у його відсутності. Представник відповідача - ТзОВ "Науково-виробниче підприємство - Розліт" в судове засідання повторно не з'явився, хоч повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи. Суд, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги , дослідивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку. У відповідності до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що [PERSON] з 30.12.2007 року по 31.12.2013 року працював охоронцем у службі охорони і безпеки за трудовим контрактом у ТОВ "НВП-Розліт". Як вбачається з копії довідки №18/40 від 12.05.2015 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить 3240,00 грн. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно та не надав суду жодних доказів , які б спростовували вимоги позивачки. Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за несвоєчасну виплату звільненому працівникові належних йому сум є : порушення строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП України) та вина підприємства (власника). Сама по собі відсутність грошових коштів на розрахунковому рахунку, фінансові труднощі роботодавця не виключають його відповідальності щодо виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та не є підставою для зменшення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку. Визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних (неоспорюваних) працівникові сум при звільненні та факт не проведення з ним остаточного розрахунку. На підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995р. №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного(годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Як встановлено матеріалами справи, день звільнення позивача з роботи був останнім днем його роботи, а відтак враховуючи, що в цей день з ним не було проведено повного розрахунку, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні слід стягувати, починаючи з 31.12.2012 р. Згідно проведеного розрахунку [PERSON] середньоденна його заробітна плата становить 52,23 грн ( (1060,45 грн + 1028,70 грн) - заробітна плата за 2 календарні місяці, що передують звільненню) / (23 дн. + 17 дн. ( кількість робочих днів у вказаних місяцях)), кількість робочих днів затримки розрахунку - 561 ( 251 у 2013 році, 251 у 2014 році, січень 2015 року 19, лютий 2015 року 21 та березень 2015 - 19), тому середній заробіток за час затримки розрахунку становить 29301,03 грн. (формула розрахунку - середньоденна заробітна плата 52,23 грн. х 561 днів затримки розрахунку). Згідно ст. 1 Закону України " Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Позовні вимоги про стягнення компенсації втрат частини грошових доходів у зв»язку з затримкою виплати заробітної плати у сумі 1176,56 грн. не підлягають до задоволення, оскільки відсутній розрахунок розміру належної йому компенсації, розрахованої відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159, у звязку з чим така вимога є не доведеною та не підлягає до задоволення. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір.

Outcome: approved