Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] 23.02. 2016 року звернулася до суду з позовом ТОВ " Шерон Груп"про захист трудових прав працівника, 18 травня 2016 року уточнивши свої позовні вимоги та в остаточній редакції просила : - Визнати дату звільнення 02 червня 2014 року [PERSON] з посади менеджера відділу логістики Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЕРОН ГРУП» - невірною; - Змінити дату звільнення [PERSON] з посади менеджера відділу логістики Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЕРОН ГРУП» та вважати днем звільнення [PERSON] з посади менеджера відділу логістики Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЕРОН ГРУП» день видачі [PERSON] належним чином оформленої трудової книжки; - Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ШЕРОН ГРУП» змінити дату звільнення [PERSON] з посади менеджера відділу логістики Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЕРОН ГРУП» з 02 червня 2014 року на фактичний день видачі [PERSON] належним чином оформленої трудової книжки, шляхом видання відповідного наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЕРОН ГРУП» і внесення в трудову книжку [PERSON] відповідного запису про зміну дати звільнення; - Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЕРОН ГРУП» (ідентифікаційний код 37480101, місцезнаходження 03151, м. Київ, Проспект Повітрофлотський Буд. 54, офіс, 710 А) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], місце реєстрації [ADDRESS]) середній заробіток за час вимушеного прогулу (не повернення належним чином оформленої трудової книжки) за період з 02 червня 2014року по день винесення рішення судувиходячи з середнього заробітку 67,0 грн за 1 робочий день; - Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЕРОН ГРУП» (ідентифікаційний код 37480101, місцезнаходження 03151, м. Київ, Проспект Повітрофлотський Буд. 54, офіс, 710 А) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], місце реєстрації [ADDRESS]) в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,0 грн. - Допустити відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦПК України, негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (неповернення належним чином оформленої трудової книжки) за період з 02 червня 2014року по день винесення рішення суду. В судовому засіданні позивачка уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному об"ємі з підстав викладених у позовн6их вимогах. Відповідач не направив свого представника у судове засідання, про те через загальну канцелярію за вх. № 27644 від 27.05. 2016 року , представник ТОВ "Шерон Груп" [PERSON], яка діє за довіреністю від 01.04. 2016 року ( а.с. 100) надала свої письмові заперечення на позовні вимоги ( а.с. 90-92), а також через загальну канцелярію тим же представником [PERSON] надані письмові заперечення на уточнену позовну заяву за вх. № 41528 від 17.08. 2016 року та відповідно за вх. № 41767 від 18.08. 2016 року та просила відмовити у задоволені позову з його необгрунтованості та безпідставності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, аналізуючи викладені обставини та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 « Про практику розгляду судами трудових спорів » при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом ( розпорядженням ) і перевіряти їх відповідність законові. Згідно зі ст. 233 КзПП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Як слідує із матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] була прийнята на роботу в ТОВ " Шерон Груп" на посаду менеджера відділу логістики з 13 травня 2013 року, згідно наказу № 05 К від 13.05. 2013 року та звільнена з займаної посади 02.06. 2014 року, згідно наказу № ШР-Г від 02.06. 2014 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записом у трудовій книжці ( а.с. 23). Отже, трудові відносини між ТОВ "Шерон Груп" та позивачкою [PERSON] були припинені 02.06. 2014 року на підставі її заяви про звільнення за власним бажанням, вказаний факт, в судовому засіданні підтвердила позивачка, а також підтвердила той факт, що в день її звільнення вона після обіду була відсутня на робочому місці, але вранці вона отримала заробітну платню та передала справи іншому працівнику, однак трудову книжку не отримала і більше не приходила до підприємства за отриманням трудової книжки. Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Разом з тим, за заявою позивачки про звільнення на бажанням працівника в порядку ст. 38 КЗпП було видано наказ про звільнення від 02.06.2014 року, про що було зроблено 02.06.2014 року відповідний запис в трудовій книжці позивачки у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 2.3., 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 р. (надалі - Інструкція), записи в трудовій книжці при звільнені або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Згідно з п.2.26, 2.27 Інструкції, порядок запису про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження) його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи. У зв'язку із тим, що позивачка в день звільнення до закінчення робочого дня покинула робоче місце та не повернулася, нею не було отримано трудову книжку, що не спростовується позивачкою і в судовому засіданні. Відповідно до с. 5 п. 4.1 Інструкції, у разі звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. На виконання вимог законодавства, Відповідачем було надіслано листи з повідомленням, про необхідність отримання трудової книжки, однак як виявилось пізніше, позивачка змінила місце реєстрації та не повідомила про це Відповідача. У січні 2016 року ТОВ «Шерон Груп» отримало листа від позивачки про необхідність надання трудової книжки, в якому зокрема і було нарешті зазначено нову адресу реєстрації позивачки, у відповідь на яку відповідач повідомив позивачку, що її трудова книжка зберігається на підприємстві та може бути отримано в будь-який зручний час, а також роз'яснено позивачці, що якщо вона не може прибути для отримання трудової книжки особисто, то необхідно подати нотаріальну заяву, з метою посвідчення особи, яка таку заяву дійсно подала, на надіслання трудової книжки поштою із повідомленням адреси для такого направлення. У лютому 2016 року з боку [PERSON] на адресу ТОВ «Шерон Груп» надійшов лист із нотаріально завіреною письмовою згодою на поштове пересилання трудової книжки. З викладених вище обставин вбачається, що вини Відповідача у затримці видачі трудової книжки не має, адже роботодавець не може силувати працівника отримувати трудову книжку, якщо той самостійно її не отримав, а направлення поштою трудової книжки без письмової заяви працівника прямо заборонено, отже відповідач не мав іншої можливості, як зберігати трудову книжку до того моменту, коли позивачка б звернулася за її отриманням, що відбулося нарешті тільки в лютому 2016року. Відповідно до абзацу 6 підпункту 4,1.Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства юстиції України; Міністерства соціального захисту населення України від 29.07. 1993року № 58 та частини 5 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівнику виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. З огляду на зазначене, вимушеним прогулом у розумінні чинного законодавства - є час, протягом якого працівник, з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором зокрема у зв'язку з неповерненням йому трудової книжки. Відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Зокрема позивачкою та відповідачем у своїх письмових запереченнях визнано, що позивачка дійсно в день звільнення по обіді відпросилася у директора та була відсутня на роботі, отже ця обставина не підлягає доказуванню у справі.

Outcome: dismissed