Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

21.01.2015 року позивач звернувся до суду із позовом в якому просив визнати за ним право власності на рухоме майно - пересувний будинок за інвентарним [NUMBER], за набувальною давністю та зобов'язати [PERSON] його повернути позивачу. Свої вимоги позивач мотивував тим, що ПСП ім. Т.Г.Шевченка володіє рухомим майном, а саме транспортним засобом - причепом з прикріпленим на ньому вагончиком. Вказане майно перебуває на балансі позивача з 12.11.2009 року, та значиться як "будинок пересувний", що підтверджується інвентаризаційним описом основних засобів. Пересувний будинок було виявлено позивачем під час здійснення інвентаризації на підприємстві 12.11.2009 року, власник майна невідомий. З моменту виявлення цього майна, воно було взято на баланс підприємства за інвентаризаційним номером [NUMBER] та використовувалось для господарських потреб, а саме для потреб охорони полів та інших об'єктів. 10.01.2010 року пересувний будинок передано під звіт працівнику позивача - [PERSON] для охорони об'єкта, що підтверджується накладною № 455. На даний час пересувний будинок перебуває у [PERSON] та використовується ним для власних потреб. 02.07.2014 року директор ПСП ім. Т.Г.Шевченка звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення пересувного будинку, проте той відмовився повертати майно, зазначивши, що воно не є власністю позивача. З приводу протиправних дій [PERSON] позивач звертався з заявою до рганів внутрішніх справ, проте постановою слідчого СВ Первомайського МВ УМВС від 08.07.2014 року кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - відсутність у діянні складу кримінального правопорушення. Позивач вважає, що він має право на визнання за ним права власності на пересувний будинок за набувальною давністю згідно ст. 344 ЦК України, як особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном протягом п'яти років. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що вказаний в позові пересувний будинок позивачу не належить. Представник Синюхино-Брідської сільської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних причин. Судом встановлено, що на балансі ПСП ім. Т.Г.Шевченка з 12.11.2009 року перебуває рухоме майно, а саме транспортний засіб - причеп з прикріпленим на ньому вагончиком, яке значиться як "будинок пересувний", що підтверджується інвентаризаційним описом основних засобів. 10.01.2010 року пересувний будинок передано під звіт працівнику позивача - [PERSON] для охорони об'єкта, що підтверджується накладною № 455. Пересувний будинок було виявлено позивачем під час здійснення інвентаризації на підприємстві 12.11.2009 року, власник майна невідомий. З моменту виявлення цього майна, воно було взято на баланс підприємства за інвентаризаційним номером [NUMBER] та використовувалось для господарських потреб, а саме для потреб охорони полів та інших об'єктів. З заперечень відповідача [PERSON] відомо, що згідно акту приймання-передачі майна від 16.08.2008 року, йому було передано в рахунок погашення майнового паю, майно виділено в натурі - будівля КДУ з обладнанням на суму 1994 грн. Згідно показань свідка та фотоматеріалів на території вказаної будівлі КДУ знаходиться "будинок пересувний", який був переданий [PERSON] разом з вказаним в акті майном. Предметом спору у даній справі є визнання, в порядку набувальної давності, права власності на рухоме майно, зокрема, "будинок пересувний", а отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та інших законодавчих актів, що діяли на час виникнення спірних правовідносин з урахуванням діючих правових норм. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином, виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об'єктом набувальної давності, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Із роз'яснень п. 11 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 07.02.2014 року вбачається, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Набуття права власності на безхазяйну річ визначено статтею 335 ЦК України. Виходячи зі змісту частини 3 ст. 335 ЦК України, за набувальною давністю можуть набуватися у власність безхазяйні рухомі речі, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341, 343 цього Кодексу. Враховуючи, що "будинок пересувний" є безхазяйною рухомою річчю, тому, правові підстави для набуття права власності за набувальною давністю на безхазяйну рухому річ відсутні. Крім того, позивачем не було надано доказів на підтвердження факту володіння вказаним в позові майном, а саме взяття його на баланс та відсутність у майна ідентифікувальних ознак (інвентаризаційного номеру). Підтвердження свідками перебування на балансі у ПСП ім. Т.Г.Шевченка пересувного будинку, не може бути підтвердженням володіння позивачем саме цією безхазяйною річчю. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що "будинок пересувний" має статус безхазяйної рухомої речі, і на нього претендує відповідач [PERSON], суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог ПСП ім. Т.Г.Шевченка про визнання права власності на "будинок пересувний" за набувальною давністю, відсутні, тому, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed