Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про встановлення факту прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та визнання в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , присілок Запотік, позначений на плані під літерою «А», що складається з коридору під номером 1, площею 17,5 м.кв., кухні під номером 2, площею 20,9 м.кв., кімнати під номером 3, площею 14,6 м.кв., кімнати під номером 4, площею 7,6 м.кв., разом з господарськими будівлями та спорудами: сараєм, позначеним на плані під літерою "Б"; земельну ділянку, площею 0,8531 га, цільове призначення для обслуговування будівель та ведення підсобного господарства, державний акт серія ІІ- ІФ №012036 від 17.05.1998. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його тітка [PERSON] . На випадок своєї смерті тітка 28.12.1998 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла йому. Після смерті тітки [PERSON] , він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, однак у строк встановлений законом не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на майно, що належало [PERSON] , а тому йому відмовлено у отриманні свідоцтва про право на спадщину. Крім того на спадкове майно, а саме житловий будинок, [ADDRESS] , присілок Запотік, відсутні правовстановлюючі документи, а також земельній ділянці, загальною площею 0,8531 га, що належали покійній [PERSON] на підставі державного акта серія ІІ- ІФ №012036 від 17.05.1998, не присвоєно кадастровий номер. Оскільки він вступив в управління спадковим майном спадкодавця [PERSON] , здійснив її поховання, а тому переконаний, що він, як єдиний спадкоємкць після смерті тітки за заповітом, має право на визнання за ним права власності на спадкове майно. Просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 15.06.2021 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 21.07.2021 закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник [PERSON] подав заяву, якою позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позові, просить позов задовольнити, а розгляд справи проводити без його участі та участі його довірителя. Відповідач Білоберізька сільська рада Верховинського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився. Представник відповідача подав заяву якою позовні вимоги визнав повністю, не заперечив проти задоволення позову, розгляд справи просить проводити без його участі. Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, у відповідності до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд задовольняє позов частково з таких підстав. \~ \~ \~ \~Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.10.2020, виданого Верховинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Івано-Франківськ) (а.с.6), [PERSON] померла [INFO] в с Білоберізка. \~ \~ \~ \~Згідно з заповітом від 28.12.1998 (а.с.7), [PERSON] , 1924 року народження на випадок своєї смерті заповіла племіннику [PERSON] , 1961 року народження все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати в день смерті і на що вона за законом матиме право. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець померла у 2000 році, спадкові відносини виникли у той час, а тому при вирішенні даного спору застосуванню підлягають положення ЦК УРСР 1963р. Згідно з ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно з ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визначає дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з довідок Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області від 30.10.2020, та від 24.09.2020 №368/02-53/03, 613 (а.с.19, 20) після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в управління її майном, фактично вступив [PERSON] , доглядав за житловим будинком, обробляв земельні ділянки. Також, як вбачається з акту від 11.01.2021 (а.с.21) складеного комісією Білоберізької сільської ради в складі представників сільської ради, [PERSON] після смерті здійснював догляд та допомагав по господарству покійній [PERSON] , а після її смерті вступив в управління спадковим майном, а саме розпоряджався майном померлої після похорону, здійснював поховання та поминальний обід, підтримує будинок в належному стані та обробляє земельну ділянку. Згідно листа приватного нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Мартищук О.В. від 26.07.2021 №101/01-16 та листа Верховинської районної державної нотаріальної контори від 30.07.2021 №168/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] не заводилася і свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Таким чином, з наведеного вбачається, що позивач [PERSON] являючись єдиним спадкоємцем, після смерті [PERSON] фактично одразу після її смерті вступив в управління спадковим майном, а тому у відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР є таким, що прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Враховуючи наведене,\~оскільки визнання\~факту прийняття\~спадщини необхідне\~ [PERSON] \~для оформлення\~спадкових прав,\~а тому\~суд вважає за необхідне задовольнити в цій частині позовні вимоги та встановити факт прийняття [PERSON] спадщини внаслідок смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно, зокрема житловий будинок,\~розташований в\~ [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме житловий будинок, розташований в [ADDRESS] у спадкодавця відсутні, а тому він позбавлений можливості у встановленому законом порядку зареєструвати право власності на дане нерухоме майно. Як вбачається з довідок Білоберізької сільської ради від 24.09.2020, від 05.10.2020 №614 та №02-53/03 (а.с.17, 18) [PERSON] , яка померла [INFO] належав житловий будинок, 1986 року побудови, загальною площею 35 м.кв., житлова площа 25 м.кв. з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності [PERSON] не одержувала. Таким чином, з наведеного вбачається, що на даний час право власності на житловий будинок [ADDRESS] , присілок Запотік, ні за ким, в тому числі і за [PERSON] , не зареєстровано і свідоцтво про право власності на будинок не видавалося. 26.01.2021 на житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] виготовлено технічний паспорт (а.с. 8-11). Згідно представленого технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами вбачається, що він знаходиться в [ADDRESS] , позначений на плані під літерою «А», та складається з коридору під номером 1, площею 17,5 м.кв., кухні під номером 2, площею 20,9 м.кв., кімнати під номером 3, площею 14,6 м.кв., кімнати під номером 4, площею 7,6 м.кв., а також господарських будівель та споруд: сараю, позначеного на плані під літерою "Б". Житловий будинок та сарай були споруджені у 1986 році. Відповідно до п.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності в Україні до моменту набрання чинності ЦК України з 01.01.2004 року регулювалися положеннями ЦК України 1963 року та Законом України "Про власність", який введено в дію з 15.04.1991. Відповідно до положень ст.12 цього Закону було визначено, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Об`єктами права індивідуальної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення (ст. 13 Закону). За таких обставин суд вважає, що спірний будинок був належним чином набутий у власність покійною [PERSON] і на момент її смерті входив в об`єм спадкового майна. При цьому суд переконаний, що відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно не може бути перешкодою для прийняття спадщини позивачем, так як відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Крім цього, у інший спосіб позивач позбавлений можливості захисту свого майнового права на прийняття спадщини в цій частині, оскільки внаслідок смерті власника майна адміністративна процедура здійснення оформлення правовстановлюючих документів на житловий будинок є унеможливлена. А тому, враховуючи, що позивач, будучи спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] прийняв спадщину, зокрема на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , однак не може оформити спадкові права з причин, що не залежать від його волі, а тому слід визнати за ним право власності на дане майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . А тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,8531 га, в порядку спадкування, суд зазначає наступне. Заявляючи позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,8531 га, цільове призначення для обслуговування будівель та ведення підсобного господарства, позивач посилається на те, що земельним ділянкам, які підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія ІІ-ІФ №012036 від 17.05.1998 належали спадкодавцю, не присвоєно кадастрові номери, внаслідок чого він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на дане майно. Дійсно, як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю, серія ІІ-ІФ №012036 від 17.05.1998 (а.с.13) виданого на підставі рішення сесії Білоберізької сільської Ради народних депутатів від 08.11.1996, [PERSON] належали дві земельні ділянки, загальною площею 0,8531 га в с.Білоберізка, Верховинського району, Івано-Франківської області для обслуговування будівель та ведення підсобного господарства. Зі змісту п.п.10,23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно роз`яснень п.3.1 ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Оскільки судом встановлено, що право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,8531 га в с.Білоберізка, Верховинського району, Івано-Франківської області підтверджується Державним актом на право власності на землю, серія ІІ-ІФ №012036 від 17.05.1998 і таке право на даний час ніким не оспорюється, доказів існування перешкод для оформлення спадкових прав на дану земельну ділянку у нотаріальному порядку, позивачем суду не представлено, а тому підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,8531 га, в порядку спадкування за заповітом, немає. В той же час, суд зазначає, що згідно з ст.79-1 ЗК України, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки на даний час здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ст.1, п.2 розділу VII ЗУ «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки-внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок. А тому, враховуючи вищенаведене, з метою приведення спірних земельних ділянок до чинних на даний час вимог законодавства, позивач прийнявши спадщину за заповітом, що відкрилася внаслідок смерті [PERSON] , не позбавлений права на замовлення у встановленому законом порядку виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та здійснення реєстрації таких земельних ділянок в Державному земельному кадастрі. Крім того, з листа Відділу у Верховинському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 13.04.2021 №244 (а.с.28) адресованого позивачу, вбачається, що позивачу вже було рекомендовано звернутися до ліцензованої проектної організації для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки відомості про вказані земельні ділянки не внесені до Державного земельного кадастру. Також зазначено про те, що земельні ділянки, на які видано Державний акт на право власності на землю, серія ІІ-ІФ №012036 від 17.05.1998, відповідно до п.Пунктом 2 розділу VII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Державний земельний кадастр", вважаються сформованими.

Outcome: partial