Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, що 20.11.2003 року позивач уклала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано у виконавчому комітеті Олешницької сільскої ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 44. Від шлюбу у них народилися: донька - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Причиною звернення позивача до суду стало те, що у них з відповідачем виявились різні характери та погляди на життя, в результаті чого між ними виникали різного характеру непорозуміння, які призвели до розпаду сім'ї. Між ними відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага одне до одного, чоловік зловживає алкоголем. Подружні відносини між ними припинено, вони проживають окремо та мають діаметрально-протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. Вони втратили почуття любові та поваги. У зв'язку з цим позивач звернулася до суду із даним позовом та просить шлюб розірвати, залишити їй шлюбне прізвище "[PERSON]" та стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір. Разом із позовною вимогою про розірвання шлюбу позивач просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, вказує, що відповідач може працює в ТОВ "Джентерм УКРАЇНА", але позивачу не відомий його реальний дохід, тому просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 1500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву, згідно якої просить розглянути справу у її відсутність та задоволити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] будучи належним чином, своєчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи, з невідомих суду причин в судове засідання не з"явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки. Відзив на позов відповідач не подав. У відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлено, що 20.11.2003 року між сторона мибуло укладено шлюб, зареєстрований у виконавчому комітеті Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 44, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу у сторін народилися донька - [PERSON], [INFO] та син [PERSON] - [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження (а.с. 9-10). Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя, в результаті чого між ними виникали різного характеру непорозуміння, які призвели до припинення шлюбно-сімейних відносин. Сторони проживають окремо. Шлюб сторін існує тільки формально. Позивач остаточно визначилася та настоює на розірванні шлюбу. Крім того між сторонами відсутня домовленість щодо надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дітей, які згідно матеріалів позовної заяви проживають разом з матір'ю, позивачем по справі. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). За змістом ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов"язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. За вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи встановлено, що відповідач є молодою, здоровою людиною, інших дітей та утриманців, крім спільної з позивачем дитини не має, ніде не працює, має мінливий дохід, а тому суд вважає, що він як батько зобов'язаний брати участь в утриманні сина. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін неповнолітньої дитини та обставини життя подружжя, з врахуванням того, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивача до суду та до розгляду справи у суді наміри позивача розірвати шлюб не змінилися, наданий судом строк на примирення позитивних наслідків не дав, суд встановив справжнє прагнення позивача до розірвання шлюбу, а відтак суд приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін і їхньої неповнолітньої дитини, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст. 295 ЦК України прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним. Відтак у зв'язку із задоволенням позовних вимог про розірвання шлюбу позивачу [PERSON] слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягувати з відповідача суд, розглядаючи вказану справу в межах позовних вимог, які оцінені судом в їх сукупності, з врахуванням того, що відповідач офіційно не підтвердив, що він працює, має мінливий дохід, позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають до задоволення та з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі по 1500 грн. щомісячно, починаючи із дати подачі позову до досягнення дітьми повноліття. Згідно з ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатила 704,80 грн. судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак із відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved