Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

ТОВ «Сучасний Факторинг» звернулося до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що між ТОВ «Еталон Краси» та [PERSON] було укладено Договір №ДО0411 та Додаткову угоду №R0008546 від 08.11.2014 року, за умовами яких ТОВ «Еталон Краси» передав, а відповідач отримав та зобов'язався оплатити косметичні засоби. Відповідно до п.1 Додаткової угоди відповідач повинен був сплатити 15 500 грн. 08.09.2014 між ТОВ «Сучасний Факторинг» та ТОВ «Еталок Краси» укладені генеральний договір відступлення права вимоги №СФ2030844 від 08.09.2014 та Додаткова угода № СФ2030844 від 08.11.2014 року, за якими позивачу було передано право вимоги від відповідача в розмірі 13500 грн. Відповідач, порушуючи визначений графік оплат, взяті на себе зобов'язання за угодами не виконав та не провів з позивачем повного розрахунку в зв'язку з чим зобов'язаний на підставі ст.625 ЦК України виплатити борг з урахуванням інфляції та 3% річних. Позивач просив стягнути з відповідача 7800 грн. боргу, штраф в сумі 1200 грн., втрати внаслідок інфляції в сумі 2290,08 грн., 3% річних в сумі 292,50 грн. та 1380 грн. витрат по сплаті судового збору. В судове засідання позивач не з"явився, його представник надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задоволити, не заперечував проти заочного рішення. Відповідач в судове засіданні не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що між відповідачем та ТОВ "Еталон Краси" було укладено Договір №ДО0411 та Додаткову угоду №R0008546 від 08.11.2014 року, за умовами яких ТОВ «Еталон Краси» передав, а відповідач отримав та зобов'язався оплатити косметичні засоби. Відповідно до п.1 Додаткової угоди відповідач повинен був сплатити за товар, отриманий за Актом приймання-передачі на загальну суму 15500 грн., з яких 2000 грн. сплатити до моменту отримання товару, а 13500 грн. сплатити відповідно по графіку платежів: з 08.12.2014 по 08.11.2015 , відповідно по 1125 грн. щомісячно. 08 листопада 2014 року було складено Акт приймання-передачі Комплексу товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя на суму 15500 грн. 08.09.2014 року між ТОВ "Еталон краси" та позивачем було укладено Генеральний договір відступлення права вимоги №СФ2030844 від 08.09.2014, а 08.11.2014 р. було укладено Додаткову угоду № СФ2030844 від 08.11.2014 року, за якими позивачу було передано право вимоги від відповідача коштів за договором №ДО0411 в розмірі 13500 грн. Однак відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем не виконав, порушуючи визначений графік оплати, здійснив лише п"ять платежів, а саме: 08.12.2014 р. - 1125 грн., 08.01.2015 р. - 1125 грн., 09.02.2015 р. - 1125 грн., 27.04.2015 р. - 1125 грн., 20.05.2015 р. - 1200 грн. Станом на день розгляду справи борг відповідача перед позивачем за отриманий товар складає 7800 грн. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст.629 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до умов Додаткової угоди №R0008546 від 08.11.2014 року відповідач зобов"язаний здійснювати оплату до 08 числа кожного місяця, а у випадку пропуску платежу - починаючи з другого, сплачувати відповідачу штрафну санкцію з розрахунку 100 грн. за кожний пропущений платіж. Штраф за не виконання зобов"язання відповідачем становить 1200 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення, в зв'язку з порушенням відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати отриманого товару до стягнення з відповідача на підставі ст.625 ЦПК України підлягають інфляційні збитки та 3% річних за період прострочення грошового зобов'язання. Загальна сума інфляційних втрат, які підлягають до стягнення на користь позивача за рахунок відповідача за період з 20.06.2015 р. по 01.09.2016 р. складає 2290 грн. 08 коп. Також до стягнення з відповідача підлягає 3% річних за період з 20.06.2015 р. по 01.09.2016 р. в розмірі 292 грн. 50 коп. Верховний Суд України при розгляді 1 жовтня 2014 року справи № 6-113 цс 14 зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Розрахунок присуджених до сплаті позивачу сум здійснений без урахування утримання податків та обов'язкових платежів, оскільки будь-які виплати фізичній особі здійснюються після утримання з них податкових та інших обов'язкових платежів до бюджету в передбаченому законом розмірі в зв'язку з тим, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є покладеним на них законом обов'язком. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України сторона на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до наданого позивачем платіжного доручення розмір витрат по сплаті судового збору складає 1378 грн., що підлягає стягненню з відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачене ст.224 ЦПК України.

Outcome: approved