Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

13 жовтня 2017 року заявник звернувся до Троїцького районного суду Луганської області із заявою, в якій просив суд встановити факт володіння ним на праві приватної власності ? частиною житлової квартири, розташованої за адресою: м.Луганськ, Жовтневий район, квартал Дружби, б. 12-В, квартира 90. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що вказана вище житлова квартира на підставі договору дарування частки квартири від 13.05.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №4102, належить йому, [PERSON]. У звязку із проведенням в липні 2014 року активних бойових дій на території м.Луганськ він був змушений разом із членами своєї родини залишити місто. Після повернення додому в м.Луганськ договору дарування частки квартири від 13.05.2010 року він не знайшов, при яких обставинах він був загублений, не памятає. У вересні 2017 року він вирішив розпорядитись належною йому ? часткою житлової квартири, проте нотаріус повідомив йому, що угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності, що відчужується або заставляється. Так як діяльність приватного нотаріуса [PERSON] по Луганському міському нотаріальному округу була припинена 10 серпня 2016 року, отримати дублікат втраченого договору неможливо. У звязку з цим він звертається до суду та просить встановити вказаний вище факт. Заявник та його представник до суду не зявились, представник заявника надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити його заяву. Причина неявки заінтересованої особи суду не відома. Про дату та час судового засідання Головне територіальне управління юстиції у Луганській області повідомлялось завчасно, належним чином, про що в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Дослідивши письмові докази у справі суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно копії договору дарування частки квартири від 13 травня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] безоплатно передала [PERSON] у власність ? частку квартири №90, яка знаходиться за адресою: м ,Луганськ, квартал Дружби, б.12 «в» (а.с.8). Згідно копії [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26376929 від 10 червня 2010 року, власником ? частки квартири №90, розташованої за адресою: Луганська область, м.Луганськ, квартал Дружби, б. 12 «в», на підставі договору дарування від 13.05.2010 року, є [PERSON] (а.с.9). З копії технічного паспорту на квартиру №90 в житловому будинку №12-в на кварталі Дружби у м.Луганськ вбачається, що її власниками є [PERSON] та [PERSON], розмір часток по ? кожному (а.с.10). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №99627026 від 07.10.2017 року, житлова квартира №90 в буд. 12 «в» на кварталі Дружби у м.Луганськ належить [PERSON], який помер, та [PERSON], по ? частки кожному (а.с.12). На підтвердження факту втрати оригіналу договору дарування частки квартири від 13.05.2010 року, заявником в місцевій газеті «Проспект Оголошень» від 27 вересня 2017 року №39 було розміщено відповідне оголошення. З відповіді Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 28.09.2017 р. №88/24/09-71/4 вбачається, що отримати дублікат договору дарування частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] 13.05.2010 року за реєстровим номером 4102, немає можливості, оскільки документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса не передані та залишаються за попереднім місцем розташування робочого місця приватного нотаріуса (а.с.13). Статтею 256 ЦПК України визначений перелік категорій справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядаються судом. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановленню. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" дійсно передбачено встановлення факту володіння громадянином жилим будинком на праві власності, якщо власником був втрачений правовстановлюючий документ на цей будинок і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. Проте, зазначена постанова Пленуму була прийнята в 1995р. та зміни до неї внесені в 1998р. Однак, із 2004 р. набрав чинності новий Цивільний кодекс України, у якому наявна ст. 392 ЦК України, яка безпосередньо передбачає право власника майна пред'явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Таким чином, в порядку окремого провадження питання встановлення юридичного факту щодо належності на праві власності нерухомого майна, якщо власником було втрачено правовстановлюючий документ на нього і немає можливості підтвердити наявність права власності, не допускається. Така ж позиція викладена в листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" та листі Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", які враховуються судом і в даному випадку. Отже, вказаний факт не підлягає розгляду в порядку глави 6 ЦПК України, оскільки встановлений спеціальний порядок розгляду таких справ, зокрема ст. 392 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Водночас суд зазначає, що заявник не позбавлений права звернутись на підставі ст. 392 ЦК України до суду в порядку позовного провадження з метою встановлення права власності у звязку із втратою ним правовстановлюючого документу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed