Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

01.12.2014 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою до ПАТ «Платинум Банк», ТОВ «ПримоКолект. Центр грошових вимог», ТОВ Кредитекспресс Юкрейн Ел. Ел. Сі.» у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог від 23.02.2015, просить суд визнати недійсним кредитний договір №2095/2771ВСL1A від 30.08.2013, укладений між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк», стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що з лютого 2014 року на поштову адресу Позивача за місцем реєстрації почали надходити листи, в яких повідомляється, ніби між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк» укладено Кредитний договір №2095/2771ВСL1A від 30.08.2013 відповідно до умов якого у позивача перед відповідачем утворилася заборгованість в результаті неналежного виконання договору. Спочатку такі листи надходили від ТОВ "Кредитекспресс Юкрейн Ел.Ел. Сі." з посиланням на те, що ПАТ "Платинум Банк" надало даній компанії повноваження згідно з договором доручення. Згодом на адресу позивача надійшов лист від ВАТ "Примоколект. Центр грошових вимог", яке повідомило, що виступає повіреним ПАТ «Платинум Банк». В листі вказано, що станом на 28.05.2014 року сума боргу становить 15 657,18 грн. Позивачка зазначила, що 17.10.2013 року вона виявила втрату свого паспорту та ідентифікаційного номеру. 21.10.2013 року до Ленінського РВ ГУ МВС України в м. Києві вона подала заяву про втрату документів. За зверненням була проведена перевірка, але місцезнаходження вказаних документів та осіб, яким відома інформація щодо документів, не встановлено. Позивачка стверджує, що не укладала кредитного договору №2095/2771ВСL1A від 30.08.2013 року з ПАТ "Платинум Банк" та не отримувала кредитних коштів. Жодних документів, що підтверджують укладення кредитного договору між [PERSON] та ПАТ "Платинум Банк" не було їй надано, ні кредитного договору, ні розрахунку заборгованості, за яким була визначена вказана сума заборгованості. В зв'язку з вище викладеним, просить суд визнати кредитний договір №2095/2771ВСL1A від 30.08.2013 року недійсним. 18.05.2015, в судове засідання позивачка не з'явилася. Подала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання 18.05.2015 року не з'явилися. Про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили. З заявами про розгляд справи за їх відсутності до суду не зверталися. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до пункту 8 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» «Відповідно до частини першої статті 215 ЦК (435-15) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК (435-15) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору: не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору №2095/2771ВСL1A від 30.08.2013, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк». Разом з цим, позивачкою не надано суду доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір взагалі був укладений. До позовної заяви не додано копії оспорюваного договору. Таким чином, позивачкою не надано суду доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір взагалі було укладено. Не надано суду доказів і на підттвердження того, що 17.10.2013 року позивачка виявила втрату свого паспорту та ідентифікаційного номеру, а 21.10.2013 року до Ленінського РВ ГУ МВС України в м. Києві вона подала заяву про втрату документів, і що за її зверненням була проведена перевірка, але місцезнаходження вказаних документів та осіб, яким відома інформація щодо документів, не встановлено. Не надано суду доказів і на підтвердження того, що позивачка не укладала кредитний договір №2095/2771ВСL1A від 30.08.2013 року з ПАТ "Платинум Банк" та не отримувала кредитних коштів. Позивачкою в ході розгляду справи в суді не заявлялося жодного клопотання про витребування доказів які мають істотне значення для вирішення даного спору, незважаючи на те, що в ухвалі про залишення позову без руху від 03.12.2014 року суд звертав увагу позивачки на необхідність зазначити докази на підтвердження кожної обставини на яку вона посилається як на підставу своїх вимог, зокрема, якими доказами підтверджується та обставина, що оспорюваний договір взагалі був укладений. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 3 ст. 10 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках встановлених цим Кодексом. Таким чином, обов`язок довести обставини на які посилається позивач покладаються саме на нього. Суд лише сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи і позбавлений можливості самостійно з власної ініціативи витребовувати будь-які докази. Між тим, позивачка [PERSON] самоусунулася від покладеного на неї законом обов'язку довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог, в судові засідання не з`являється, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 4 статті 59 ЦПК України передбачає, що доказування не може грунтуватися на припущеннях. Крім того, ч. 2 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 29.12.11976 року "Про судове рішення" /з наступним змінами/ передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. З огляду на викладені вище обставини, враховуючи, що позивачкою не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed