Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач ТДВ«Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 18932,96 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, позивач посилається на наступне. Так, 04.12.2017 р. між ТДВ«Страхова компанія «Альфа-Гарант» та [PERSON] (страхувальник) було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підтвердженням чому є Поліс №АК/7566761, за яким, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Nissan», д.н.з. [NUMBER] . 01.01.2018 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля марки «Рено», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.02.2018 р., [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП. Внаслідок вказаної ДТП, автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження, що підтверджується схемою з місця ДТП та Протоколом огляду пошкодженого ТЗ. Потерпілий своєчасно звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку від 17.01.2018 р. ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на основі рахунку № 77- D/38/9 від 23.02.2018 р. було складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт № ЦВ/18/0135 від 26.03.2018 р. та виплачено потерпілому суму страхового відшкодування у розмірі 18932,96 грн. Таким чином, ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» виконало свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов Договору. Згідно п.п. "а" п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Таким чином, враховуючи те, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.02.2018 р., [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП, а тому ТДВ СК "Альфа-Гарант" як страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право подати до відповідача регресний позов у розмірі фактично понесених витрат. Таким чином, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача ТДВ«Страхова компанія «Альфа-Гарант» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи позивача було повідомлено належним чином, подав заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує представник позивача. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що 04.12.2017 р. між ТДВ«Страхова компанія «Альфа-Гарант» та [PERSON] (страхувальник) було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підтвердженням чому є Поліс № АК/7566761, за яким позивач застрахував майнові інтереси Потерпілого, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Nissan», д.н.з. [NUMBER] . 01.01.2018 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля марки «Рено», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Так, вбачається, що 01.01.2018 р. о 06 год. 50 хв., в м. Києві по вул. Дегтярівська,55, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Рено», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів, чим порушив п. 13.3 Правил дорожнього руху України, крім того, водій [PERSON] керував транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показами приладу Драгер, з результатом 1,89 проміле, чим порушив вимоги п.2.9(а) ПДР. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.02.2018 р., [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності, застосувавши до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн. в дохід держави, з позбавленням права керування стоком на 3 роки. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Внаслідок ДТП, що мала місце 01.01.2018 р. автомобіль «Рено», д.н.з. [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду та протоколом огляду пошкодженого ТЗ. Вбачається, що 17.01.2018 р. водій пошкодженого автомобіля, [PERSON] , з метою отримання відшкодування, звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. За результатами огляду транспортного засобу, ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» було складено страховий акт № ЦВ/18/0135 від 26.03.2018 р. та розрахунок суми страхового відшкодування до нього від 26.03.2018 р. на підставі результатів огляду транспортного засобу та калькуляції № 77-D/38/9 від 23.02.2018 р. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15- ц; провадження № 14-176цс18 викладеної у п.п. 49 - 51, 53, 55 -57 визначено, що згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Згідно ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved