Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 13.12.2014 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3624,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також вказує, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, - надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Між тим, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору та норм ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 18.11.2019 року має заборгованість - 13 699 грн. 52 коп. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 13699 грн. 52 коп., а також судові витрати в розмірі 1 921 грн. 00 коп. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» за довіреністю не з`явився. До початку судового засідання подав заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, хоча був належно повідомленим про день та час слухання справи. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 10 грудня 2019 року цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Придніпровського районного суду м.Черкаси. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи головуючим суддею визначено Демчика Р.В. 22 січня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду у відкритому судовому засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Згідно адресної довідки Відділу реєстрації місця проживання Черкаської міської ради від 21 січня 2020 року, відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 30 серпня 2013 року. (а.с. 52). Враховуючи вище викладене, суд вважає, що відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 13.12.2012 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 3624,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 2.1. Генеральної угоди передбачено, що банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 3624 грн. 00 коп. на строк 12 місяців, з 13.12.2014 по 31.12.2015, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі у сумі 3624 грн. 00 коп. в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплаті відсотків в розмірі 0,833 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у зазначені в Заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 318 грн. 83 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат у відповідності з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31.12.2015. Згідно із ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, які вказані у Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день за зобов`язаннями, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починається з 32-го дня порушення, рахується простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 228 грн. 80 коп. (п. 2.2 Генеральної угоди). За умовами п. 2.5. Генеральної угоди, - позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту, відсотки та винагороду згідно з Генеральною угодою та Умовами і правилами. Як встановлено п. 2.7. Генеральної угоди, датою укладення кредитного договору є дата підписання даної Генеральної угоди. Відповідач ознайомився та погодився з Умовами і правилами, та своїм підписом підтвердив факт надання повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ "Приватбанк", також, відповідач підтвердив свою згоду на те, що Генеральна угода, разом з Умовами та правилами, Тарифами складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується його підписом у заяві. Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих у банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якій іншій заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи на невиконані зобов`язання перед банком (п. 1.1.3.2.11. Умов і правил). За даними наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 13.12.2014, позичальник кошти на погашення заборгованості за кредитним договором вносив не у повному обсязі та не регулярно. Таким чином, виходячи із наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] порушив умови договору і станом на 18.11.2019 має заборгованість у розмірі - 13 699 грн. 52 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3624 грн. 00 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 1814 грн. 00 коп., заборгованість за пенею - 8261 грн. 52 коп.. На даний час відповідач не погасив заборгованість по кредиту, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Під час розгляду справи не встановлено жодних обставин щодо визнання кредитного договору (Генеральної угоди) № б/н від 13.12.2014, - недійсним, оспореним, зміненим чи розірваним. Умови Генеральної угоди банком виконано. Відповідач у порушення умов Генеральної угоди свої зобов`язання належним чином не виконував, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом у розмірі щомісячного платежу, в зв`язку з цим має заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом. Таким чином, суд погоджується, що станом на 18.11.2019 заборгованість [PERSON] за Генеральною угодою б/н від 13.12.2014 року за кредитом становить 13699,52 грн.. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст. 549, 550 ЦК України. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України). Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» застосовано до відповідача вид відповідальності за порушення зобов`язань, - у вигляді пені за прострочене зобов`язання у розмірі 8261 грн. 52 коп. Зазначені вище обставини підтверджуються доказами, наявними у матеріалах справи і визнаються відповідачем. У даному випадку судом прийнято визнання позову відповідачем, відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На думку суду, позивачем вірно обрано спосіб захисту. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи факт визнання позову відповідачем, відповідно до ст. 206 ЦПК України, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного та,

Outcome: approved