Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Головне управління юстиції в м. Києві, у якому за зміненими вимогами просить визнати недійсний договір довічного утримання укладений 10 жовтня 2008 року між [PERSON] та відповідачем, посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Вороніною С.А. з посиланням на п. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України, якими передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Вимоги мотивує тим, що [PERSON]., яка є його тіткою та яка була власником двокімнатної квартири [ADDRESS], померла при загадкових обставинах [INFO]. Обставини смерті тітки він оскаржував у правоохоронних органах м. Києва і Полтавської області, проте через стан свого здоров"я не зміг довести це до кінця. Після смерті [PERSON], яка являється сестрою його батька, він, як спадкоємець п"ятої черги за законом, в установлений законом строк прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви до Десятої Київської державної нотаріальної контори, де 21.11.2009 року заведено спадкову справу за № 1559/09. Під час оформлення спадщини він дізнався про те, що зазначена квартира оформлена на [PERSON] на підставі договору довічного утримання, який його тітка не підписувала. Відповідач скористалася тим, що [PERSON] зловживала спиртними напоями, присвоїла всі документи на квартиру та 10 жовтня 2008 року без участі [PERSON] оформила у Десятій Київській державній нотаріальній конторі договір довічного утримання, підробивши її підпис. Після смерті спадкодавця відповідач стала власником квартири де зареєструвалася разом із членами своєї сім"ї, проте там не проживає. [PERSON], [INFO], після смерті сестри [PERSON] проживала у квартирі [ADDRESS] одна, дітей не мала, була розлучена, хворіла на лейкомію, мала хронічні хворобу печінки, жовчні хвороби, з горя зловживала спиртними напоями. Він з членами своєї родини проживав в цьому ж будинку на два поверхи вище тітки; вони постійно навідувалися до [PERSON], допомагали по господарству, підтримували коштами, харчами, ліками, одягом. Тітка ще при житті обіцяла йому в порядку спадкування залишити свою квартиру після смерті, тому ні він, ні його родичі не вірять, що [PERSON] уклала з відповідачем договір довічного утримання, згідно якого її квартира переходить після смерті відповідачу, яка є мешканцем Полтавської області. Попередньо він звертався до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним з підстав того, що [PERSON] зловживала спиртними напоями та не розуміла значення своїх дій під час укладення договору. Проте у задоволенні позову йому було відмовлено. При огляді спірного правочину і консультацій зі спеціалістом в області почеркознавчого дослідження у квітні 2013 року він звернув увагу, що підписи у договорі довічного утримання не відповідають зразкам її підпису у трудовій книжці, крім того, замість одного підпису у спірному договорі зроблено три підписи, начебто хтось тренувався за неї підписати. [PERSON] йому неодноразово говорила, що вона ніяких підписів по відчуженню своєї квартири не робила, обіцяла квартиру залишити йому. Тітку у вересні 2009 року о 5.40 год. відповідач з участю сторонніх осіб виносила на руках та садовила у машину, вивезла до себе у Полтавську область де згодом тітка й померла. Він з дружиною їздив по місцю проживання [PERSON] та застав тітку у безпорадному стані, тоді [PERSON] говорила йому, що ніяких документів не підписувала, після чого він звертався із заявами в правоохоронні органи для порушення кримінальної справи відносно незаконних дій відповідача, які належним чином розглянуті не були. Його тітка була постійно в нетверезому стані, тому самостійно потрапити у нотаріальну контру і підписати спірний договір довічного утримання не могла, крім того, не володіла українською мовою і без окулярів не могла розуміти текст оспорюваного договору, також нею власноручно не зазначене її прізвище та надруковане на комп"ютері, що є неприпустимим (а.с. 53-55). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та викладені у ньому обставини, також подав заяву про поновлення пропущеного строку позовної давності у якій вказав про те, що визначений законом строк подачі позову був пропущений з поважних причин, оскільки про ознаки підробки підпису [PERSON] у договорі довічного утримання позивач дізнався лише у квітні 2013 року після консультації у фахівця в області почеркознавця; крім того, 12.12.2009 р. позивачу було завдано тілесні пошкодження у виді струсу мозку та різних травм голови і кінцівок, внаслідок чого він знаходився на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з 12.12.2009 року по 05.01.2010 року, потім лікувався вдома, стан його здоров"я був незадовільним. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позов, додатково пояснила, що [PERSON] ще була хрещеною позивача, дітей та чоловіка спадкодавець не мала, хворіла, любила вживати спиртне, вони відвідували [PERSON] майже щодня, остання обіцяла квартиру її чоловіку - позивачу, спірний договір підписати [PERSON] не могла. Відповідач в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, пояснила, що її син знімав квартиру у [PERSON], яка проживала бідно, у неї не було чого їсти, говорила, що три роки не їла м"яса, була слабка, тому вона допомагала [PERSON] продуктами з села. В подальшому [PERSON] готувала її сину обіди, харчувалися разом, спиртним вона не зловживала, п"яною не була. У грудні 2003 р. [PERSON] місяць лежала у лікарні, до неї ніхто не приходив. Вона (відповідач) носила у лікарню їжу, соки, коли виписали [PERSON] з лікарні вона сама забрала та привезла її додому. Тоді ж [PERSON] говорила, що вона родичам не потрібна, треба лише її квартира. З [PERSON] жив її син [PERSON] сім років, якого [PERSON] любила. Вона їм щотижня їздила прибирати, варти їсти. [PERSON] її син допомагав, ходив у аптеку, гуляв із собакою, приносив все необхідне. Родичі [PERSON] заходили до неї, починали розмови за квартиру, проте нічого не допомагали, [PERSON] лише сердилася через це. Вона погодилася укласти договір довічного утримання після неодноразових пропозицій [PERSON] щодо цього, на це було волевиявлення останньої, тоді заборгованість за квартиру була 5 000 грн. За спірний договір [PERSON] родичів не сповіщала, бо їх боялася, так як вони у неї вимагали квартиру. Коли [PERSON] оформив відпустку, оскільки мав женитися, вона їздити у м. Київ не могла. Тоді ж стан здоров"я [PERSON] погіршувався і на прохання [PERSON] вони 26.09.2009 р. приїхали до неї, яка вже зібрала документи, ліки та їх чекала, щоб забрали її в село. Тоді ж [PERSON] ходила самостійно. В селі ще три дні [PERSON] виходила на вулицю, палила, у подальшому їй стало зле і вона злягла через стрес. Вони викликали терапевта, який перевозити [PERSON] не радив. Вона повідомляла позивача, що забрала [PERSON] до себе, який відразу самовільно вселився у квартиру [PERSON] куди не міг вже [PERSON] потрапити. Після цього [PERSON] сказала, що через це своїх родичів не хоче бачити. Похованням [PERSON] займалася вона. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на його безпідставність, просив також застосувати строк позовної давності, вказав, що позивач дізнався про існування договору довічного утримання [INFO], що встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.07.2013 року у справі № 755/5616/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання цього ж договору довічного утримання недійсним з підстав того, що [PERSON] не розуміла значення своїх дій. Відтак, з моменту коли позивач дізнався чи міг дізнатися про існування оспорюваного правочину до часу пред"явлення даного позову минуло більше трьох років. Представник третьої особи Головного управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, суду подавала заперечення на позов з проханням розглянути справу за відсутності представника управляння юстиції, у яких зазначено про те, що державним нотаріусом Вороніною С.А. при посвідченні спірного договору довічного утримання було додержаного усіх норм та умов, встановлених Законом України "Про нотаріат" та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка діяла на момент посвідчення договору, у тому числі зазначені всі необхідні реквізити (вказівка на суб"єкти, місце та дату посвідчення), встановлено особу громадян, що звернулися за вчиненням даної нотаріальної дії, перевірено цивільну дієздатність; нотаріусом було роз"яснено стронам суть договору та наслідки його підписання, перед підписанням договору сторони попередньо ознайомилися з його проектом; за життя відчужувач [PERSON] не розривала договору (а.с. 43, 44). Вислухавши представників сторін та відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Між [PERSON] та [PERSON] 10 жовтня 2008 року було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого остання передає, а відповідач отримує у власність квартиру [ADDRESS] на умовах цього договору (а.с. 4-5). Вказаний договір довічного утримання посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Вороніною С.А., зареєстрований у реєстрі за № 1-2243. Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] у віці 70 років (а.с. 7). Як убачається із відповіді Десятої Київської державної нотаріальної контори від 21.11.2009 року, позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від 18.10.2009 року, спадкову справу до майна померлої [PERSON] було заведено за № 1559/09 (а.с. 8). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона товаришувала з [PERSON], коли жив [PERSON] вона рідко заходила у спірну квартиру, останній час [PERSON] себе погано почувала, вживала спиртне, просила її купувати цигарки і спиртне. Позивач купував [PERSON] ліки, остання казала, що їй привозили з села продукти. На день народження [INFO] вона принесла [PERSON] квіти та бачила її у напівп"яному стані. Декілька разів бачила [PERSON] тверезу, решта - ні. Відповідача ніколи не бачила. Свідок [PERSON] пояснив, що він сусід позивача, у 2008 р. [PERSON] почала випивати, з того часу бачив її рідко, вона мало виходила, за [PERSON] доглядали позивач та його дружина [PERSON], носили їй їсти, відповідача ніколи не бачив. Свідок [PERSON] засвідчив, що його дружина є рідною сестрою [PERSON] [PERSON]; у [PERSON] він був до 2007 р., відповідача бачив лише один раз. [PERSON] говорила, що квартирант возить самогон, вона любила випити спиртне. [PERSON] про будь-які договори та документи не розповідала, у 2006-2007 р.р повідомляла, що квартиру залишає своїм племінникам. Свідок [PERSON] засвідчила, що вона є матір"ю позивача, про спірний договір вони дізналися від відповідача. [PERSON] вона бачила в останні дні, тоді вона клялася, що нікому нічого не відписувала. Відповідач останній час зачастила до [PERSON], [PERSON] возив [PERSON] харчі, грошей не давав. Відповідач їй по телефону повідомила, що [PERSON] забрали на оздоровлення. Свідок [PERSON] пояснив, що є старшим братом позивача, вони перевідували тітку [PERSON], відповідача у спірній квартирі він бачив разів зо два, [PERSON] тоді говорила, що то матір її квартиранта, при ньому спиртне не випивали. [PERSON] ні в чому потреби не мала, останній час зловживала спиртним. [PERSON] собі готувала, робила все сама, себе обслуговувала, йому говорила, що квартиру ні на кого не переписала. Свідок [PERSON] засвідчила, що позивач є її племінником, вона з [PERSON] останні роки рідко спілкувалася, у квартиру не заходила, зустрічалися на п"ятому поверсі. [PERSON] говорила, що квартирант їй привозить продукти і вона йому готує. [PERSON] випивала, мала захворювання крові, нервів, хворобу серця. Відповідача вона не бачила, про договір дізналася коли почався суд. Попередньо позивач звертався до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до відповідача про визнання вищевказаного договору довічного утримання недійсним з підстав того, що волевиявлення [PERSON] при підписанні спірного правочину не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, оскільки [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій внаслідок зловживання спиртними напоями. У задоволенні даного позову [PERSON] рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.07.2013 року було відмовлено (а.с. 33-40). За заявленими вимогами у даній справі позивач просить визнати недійсним договір довічного утримання з посиланням на ст. 203 ч. 3; ст. 215 ЦК України, мотивуючи тим, що у [PERSON] не було волевиявлення на укладення цього договору, оскільки спірний правочин вона не підписувала. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно клопотання представника позивача [PERSON] ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року було призначено посмертну судову почеркознавчу експертизу щодо з"ясування належності підпису на спірному договорі довічного утримання [PERSON] (а.с. 169-171). Судовими експертами КНДІСЕ було складено повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи (а.с. 179). Вдруге ухвала Дніпровським районним судом м. Києва про призначення вищевказаної посмертної судової почеркознавчої експертизи була постановлена 04.08.2014 року (а.с. 188-190). Згідно складеного судовими експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз висновку від 17.12.2014 року за № 12087/14-32/12088/14-33, за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи "підпис від імені [PERSON], що міститься на лінії рядку "Підписи: 1. Відчужувач ____ [PERSON]" у другому примірнику договору довічного утримання від 10.10.2008, що посвідчений Державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Вороніною С.А. та зареєстрований у реєстрі за № 1-2243, виконаний самою [PERSON], а не іншою особою під впливом на неї збиваючих факторів природного характеру, до яких, зокрема, можуть відноситися вікові зміни організму, наявність у виконавця хронічного захворювання, що впливає на письмово-рухові функції, хворобливий стан виконавця, обмеження зорового контролю тощо" (а.с. 197-201). Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд приймає до уваги вищезазначений висновок експертів, яким підтверджено підписання спірного правочину особисто [PERSON], що є предметом спору. Пояснення вищевказаних свідків заявлених з боку позивача, у тому числі з посиланням на те, що [PERSON] не повідомляла про укладення договору довічного утримання та пояснювала про свій намір у спадок залишити належну їй квартиру позивачу, а також надані відповідачем письмові докази - нотаріально посвідчені заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з приводу умов проживання [PERSON] у відповідача, добрих стосунків між ними, стану здоров"я та поведінки [PERSON], суд до уваги не приймає, оскільки вони не являються належними та допустимими доказами у даній справі, так як вказані особи не були присутні про укладенні спірного правочину і неповідомлення [PERSON] про підписання договору довічного утримання не свідчить про те, що остання його не укладала. Враховуючи зазначене суд вважає, що заявлені вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому задоволенню не підлягають. У зв"язку з цим суд не вирішує питання з приводу поданої представником відповідача заяви про застосування строку позовної давності та клопотання представника позивача про поновлення такого строку, оскільки позивачем не доведено заявлених вимог щодо не підписання відчужувачем [PERSON] договору довічного утримання від 10.10.2008 року. Як роз"яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду Ураїни "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Outcome: dismissed