Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Виклад позиції позивача. Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач не виконує свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом. 12.02.2013. р. між [PERSON] та Публічним Акціонерним Товариством КБ "Приватбанк" був укладений кредитний договір №б/н за яким відповідачу був наданий кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Через невиконання відповідачем своїх зобов'язань виникла заборгованість в розмірі 61769 грн.96 коп. Виклад позиції відповідача. Відповідачем [PERSON] подано відзив, в якому позовні вимоги не визнає, та вважає, що слід відмовити в задоволенні позову так як у позивача закінчився строк позовної давності. Заяви, клопотання позивача, відповідача Відповідачем заявлено клопотання про застосування до позовної заяви строки позовної давності. Від позивача заяв і клопотань по справі не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 07.07.2017 року суддею Слободяник Т.В. відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд. У зв'язку відставкою судді Слободяник Т.В. проведений повторний автоматизований розподіл справи. Згідно протоколу повторного розподілу від 17.08.2018 року справу передано на розгляд судді Царапорі О.П. Ухвалою від 17.08.2018 року суддею Царапорою О.П. прийнято справу до свого провадження та призначено судове засідання по справі. У судове засідання з'явився відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON], представник позивача не з'явився, в позовній заяві зазначено, що в разі неявки представника ПАТ КБ Приватбанк розгляд справи проводити у відсутність представника позивача. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнали мотивуючи це тим, що позивачу взагалі не надавався один примірник договору, пояснили, що в заяві на отримання кредиту в Анкету не зазначені істоті умови договору кредиту, які впливали б на бажання укладати договір з Банком, крім того зазначили, що у позивача закінчився строк позовної давності для подання заяви про стягнення кредитної заборгованості, у зв'язку з чим вважають, що слід відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. У судовому засіданні встановлено факт того, що 12.02.2013. р. між [PERSON] та Публічним Акціонерним Товариством КБ "Приватбанк" був укладений кредитний договір №б/н за яким відповідачу був наданий кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Відповідач [PERSON] письмовою заявою підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета заява разом з запропонованими ПАТ КБ "ПриватБанк" Умовами, Правилами та Тарифами складають між ним та банком кредитний договір (а.с.10). Відповідно до взятих на себе зобовязань позичальник [PERSON] зобов'язувався кожного місяця сплачувати щомісячну суму мінімально необхідного платежу, проте своїх зобовязань не виконує. В результаті невиконання зобов'язань відповідачем [PERSON] утворилась заборгованість по кредиту, яка станом на 06.06.2017 року становить 61769,96 грн., що включає в себе: - 11671,88 гривень - тіло кредиту; - 3176,56 грн. нараховано відсотки за користування кредитом - 43503,90 нараховано пені, - 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); - 2917,62 гривень - штраф (процентна складова). Заборгованість за кредитним договором нараховано відповідно до діючого законодавства та умов договору (а.с.11-26). Факт того, що між сторонами був укладений правочин підтверджується випискою по кредитному рахунку, в якій містяться відомості про рух грошових коштів (а.с.54-75, 85-106). Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Даному факту відповідають правовідносини позики, а саме кредиту, за договором якого банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вказаного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст.1048 ЦК України). Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ст.1049 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно зі ст.530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Ч. 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи пропозицію Банку відповідач підписом у Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнав та погодився на запропоновані Банком умови користування послугами Банку. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Згідно ст.617 ЦК України відсутність у боржника коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 (справа №6-1926цс15). Умови та правила надання банківських послуг, де пунктом 1.1.7.31 вказано, що строк позовної давності щодо вимог банку складає 50 років, не містять підпису відповідача. З огляду на це відсутні підстави вважати що сторони дійшли згоди щодо збільшення строку позовної давності. В своїй постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності в разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями . При цьому п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим Договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлений тарифами договору (250 грн. + 5 % від суми позову). Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Отже за змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків. Крім того, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією, висловленою у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14 вересня 2016 р. у справі N 6-473цс16 та від 3 вересня 2014 р. у справі N 6-100цс14. Також про необхідність застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України за ініціативою суду у випадках, коли пеня значно перевищує розмір збитків зазначалось судом касаційної інстанції в ухвалах ВСС України від 29.01.2014 р. № 6-45806св13 (н/п 22ц/790/6217/13), від 15.10.2014 р. по справі № 6-21626св14 (н/п 22ц/790/2524/14), від 29.10.2014 р. по справі № 6-6087св14 (н/п 22ц/790/285/14), від 25.03.2015 р. по справі № 6-869св15 (н/п 22ц/790/7266/14). При цьому необхідно зазначити, що суд при зменшенні розміру неустойки не обмежений тільки розміром основної заборгованості, оскільки законодавчого обмеження по такому зменшенню не встановлено. Таким чином, суд за наявності обставин встановлених ч. 3 ст. 551 ЦК України за власним переконанням може зменшити розмір неустойки до будь-якого розміру. Висновки суду Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку що в задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності слід відмовити та частково задовільнити позовні позивача та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, яка складається з тіла кредиту - 11671,88 коп., нарахованих відсотків за користування кредитом 3176,56 грн. На думку суду відповідачу слід зменшити розмір стягуваної пені та стягнути з відповідача пеню у розмірі 23921,52 грн. В частині стягнення штрафів з відповідача слід відмовити в повному обсязі. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 1600 грн.00 коп. покласти на відповідача [PERSON]

Outcome: approved