Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач 23.10.2013 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 23.12.2010 року уклав з арбітражним керуючим [PERSON], який діяв в якості ліквідатора ФОП [PERSON], нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS], що належав [PERSON] 28.12.2010 року представником позивача та [PERSON] складено акт в якому зафіксовані відсутність у вищезазначеному приміщенні решіток на вікнах, радіаторів опалення, міжкімнатних дверей, деякого сантехнічного та електричного обладнання та іншого на загальну суму 140808 грн., яку позивач вважає своїм збитком та просить стягнути вказану суму в солідарному порядку з обох відповідачів. В судовому засіданні представник банку позовні вимоги підтримав з вищенаведених підстав. Суду пояснив, що аналогічний позов від 09.01.2013 року Ковпаківським райсудом м. Суми залишено без розгляду, оскільки на той час [PERSON] ще перебував в статусі підприємця, а в даному позові він виступає як фізична особа. Доказом того, що вказані в позові решітки елементи сантехнічного обладнання, опалення та оздоблення приміщень є оцінка та фотографії зароблені при оцінці вартості нежитлового приміщення в 2007 році ( а.с.95), оскільки вказане приміщення [PERSON] передавав в іпотеку банку відповідно до умов кредитного договору. В теперішній час заборгованість по кредиту погашена і інших спорів між банком та [PERSON], ніж того, що розглядається судом не існує. Банк звертався до органів прокуратури та органів внутрішніх справ з питаннями встановлення наявності в діях відповідачів ознак кримінального правопорушення ( а.с. 44-48) За результатами перевірки у порушенні кримінальної справи було відмовлено. В судовому порядку відмова в порушенні кримінальної справи не оскаржувалась. Представник [PERSON] позов не визнав суду пояснив, що дійсно зняв частину обладнання та конструктивних елементів в приміщенні, але вказані речі не є невід'ємною частиною приміщення, стосовно них між власником та банком не існувало ніяких домовленостей про продаж, вказані речі мали інший правовий статус та частина з них була власністю інших осіб. [PERSON] не був стороною договору купівлі продажу, оскільки продаж здійснювався арбітражних керуючим - ФОП [PERSON] в ході процедури банкротства ФОП [PERSON] Звернув увагу суду на те, що позивач пропустив строк позовної давності, визначений ст. 680, 681 ЦК України, встановлений до вимог у зв'язку з недоліками проданого товару і просив врахувати ці обставини при вирішенні спору. Письмові заперечення представника відповідача залучені до матеріалів справи ( а.с. 144) [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що на момент виникнення спірних правовідносин він був та залишається в даний час фізичною особою - підприємцем і саме у вказаній якості здійснював продаж майна. Під час продажу не мав юридичних прав обмежити право власності [PERSON] на вказане приміщення. З представниками банку після продажу 24.12.2010 року склав акт (а.с. 10) в якому зафіксовано демонтаж дверних полотен, світильників, частин сантехнічного обладнання. тощо. Вважав, що не снувало та не існує підстав стосовно солідарної відповідальності обох відповідачів по відшкодуванню можливо завданих збитків, а спір з ним повинен вирішуватись в порядку господарського судочинства. Письмові заперечення [PERSON] приєднані до матеріалів справи (а.с. 223-229). Судом встановлено, що 23.12.2010 року арбітражним керуючим [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 419.9 кв.м. за адресою [ADDRESS] ( а.с. 7-8). При цьому суд констатує, що суду не надано доказів стосовно того, що арбітражний керуючий [PERSON] при здійсненні вказаного правочину діяв в інтересах [PERSON] чи на підставі повноважень наданих йому самим [PERSON] Відповідно до акту огляду технічного стану приміщення від 24.12.2010 року , акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 28.10.2010 року ( а.с. 7-12) зафіксовано технічний стан придбаного 23.12.2010 року нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS]. 16.04.2013 року державна реєстрація [PERSON] в якості приватного підприємця припинена (а.с. 50) та на момент винесення судового рішення він перебуває в статусі народного депутата України ( а.с. 50, 60). Ухвалою Ковпаківського райсуду м. Суми від 29.03.2013 року, яка на момент розгляду цієї справи набула законної сили, провадження за аналогічними позовними вимогами ПАТ «Укрсиббанку» до [PERSON] [PERSON], які на час її винесення перебували в статусі підприємців, закрито через непідсудність спору вказаному суду. Позивачу роз'яснено право на звернення для вирішення спору до господарського суду (а.с. 49). Суд також констатує, що сторонами спору не надано суд ніяких доказів технічного стану приміщення безпосередньо перед укладання договору купівлі-продажу від 23.10.2010 року (а.с. 7-8), доказів стосовно того, що вказані в п.10 невід'ємні конструктивні елементи приміщення за які несе відповідальність продавець і є тими елементами, демонтаж яких позивач вважає своїм збитком. Розрахунок на ремонтні роботи приміщень за адресою [ADDRESS] ( а.с. 19-40) ніким не підписані та не затверджені. Суд також констатує, що позивач звернувшись 23.10.2013 року з цим позовом, та достовірно знаючи про наявність обставин, які вважає недоліком проданого товару, зафіксованих в акті огляду технічного стану приміщення від 24.12.2010 року, не дотримався строків на звернення до суду за захистом своїх можливо порушених прав (один рік з моменту виявлення недоліків товару), визначених в ст. 680 ЦК України. Частиною 3 ст. 10 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" особи вважаються такими, що спільно завдали шкоди, якщо вони завдали неподільну шкоду взаємопов'язаним сукупними діями або діями з єдністю наміру. Як правило таке завдання шкоди має місце при скоєнні злочину кількома особами або в разі завдання шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Солідарний характер відповідальності осіб, що спільно завдали шкоди, пояснюється неподільністю результату їх шкідливих діянь та необхідністю створення умов для відновлення порушених прав потерпілого. Відповідальність осіб, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, будується з врахуванням загальних положень ст. 543 ЦК України, тобто кредитор (потерпілий) має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників (завдавачів шкоди) разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний в повному обсязі. Оскільки органи прокуратури та органи внутрішніх справ здійснивши перевірку заяви ПАТ «Укрсиббанк» не знайшли ознак кримінальних правопорушень, [PERSON] ні в якості підприємця ні в якості фізичної особи не був стороною договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, не визначав обсяг прав та повноважень ФОП [PERSON], який в якості арбітражного керуючого здійснював продаж нежитлового приміщення в процедурі банкрутства, суд вважає, що стороною позивача не надано безсумнівних доказів існування домовленості або фактичної наявності спільних дій відповідачів - [PERSON] та [PERSON] по завданню шкоди ПАТ «Укрсиббанк» та що питання відшкодування шкоди повинно вирішуватись шляхом стягнення шкоди в солідарному порядку з обох відповідачів. Позивач вважає, що [PERSON], перебуваючи в статусі фізичної особі підприємця та ліквідатора ФОП [PERSON] порушив умовив господарського договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 23.10.2010 то в цьому випадку всі спірні питання повинні відповідно до вимог ст. 12 ГПК України повинні вирішуватись у відповідному господарському суді, а в зв'язку з тим, що фактично між двома господарюючими суб'єктами існує спір, то провадження по справі в Ковпаківському райсуді м. Суми в частині позовних вимог до ФОП [PERSON] про відшкодування завданих збитків на підставі ст. 15, п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України підлягає закриттю. Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною 1 вказаної статті зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Для цього немає необхідності особливо вказувати в законі або в договорі про право особи вимагати таке відшкодування. Якщо, наприклад, порушене право особи, яке випливає із договору, але в тексті договору немає вказівки на те, що внаслідок цього мають бути відшкодовані збитки, право на відшкодування збитків кредитор все одно буде мати. Суд вважає, що загальне поняття "збитки", «шкода» складається із двох складових. По-перше, це так звана "реальна шкода", яка включає в себе дві групи витрат: 1) витрати, які особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі. В даному випадку мова йдеться про ті фактичні витрати, які вже зроблені особою. Це може вартість знищеної речі, інші реальні втрати, які зазнала особа у зв'язку із знищенням речі (наприклад, вартість втраченого ремонту внаслідок знищення шарового крану стояку водопостачання в квартирі та затоплення квартири) тощо. 2) Витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Тут мається до уваги перш за все вартість ремонту речі, причому як такого, який особа вже зробила та може підтвердити проведені витрати відповідними документами, так і такого, який особа ще має зробити. В останньому випадку його вартість має підтверджуватися відповідними розрахунками, кошторисами тощо. Також під дане визначення підпадають ті грошові штрафні санкції, які потерпілий сплатив або має сплатити у зв'язку із невиконання ним зобов'язання перед третьою особою, якщо таке невиконання є наслідком порушення його цивільного права. По-друге, поняття "збитки" включає в себе так звану упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. В даному випадку мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права Відповідно до вищезазначеного, суд вважає, що стороною позивача не надано безсумнівних доказів завдання [PERSON], як фізичною особою, збитків демонтажем металевих решіток на вікнах, радіаторів опалення, міжкімнатних дверей та інших речей та обладнання приміщення, зазначених в позові (а.с. 1-2), оскільки технічний стан приміщення площею 419, 9 кв.м. перед продажем ніяким чином не зафіксований, ніяких зобов'язань стосовно технічного стану приміщення перед його продажем ПАТ «Укрсиббанк» [PERSON] не брав та не був стороною договору купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS]. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог до [PERSON] відмовити..

Outcome: dismissed