Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Державного навчально-виробничий заклад авіаційного профілю "Запорізький центр льотної підготовки ім. маршала авіації [PERSON]" про визнання права власності та витребування майна. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що 19.12.2013 року між ТОВ"Банкометал" та відповідачем - [PERSON] було укладено договір зберігання № 19/12-13, згідно якого позивач як поклажодавець передав, а [PERSON] прийняла на безоплатне відповідальне зберігання майно, за переліком зазначеним в Акті приймання-передачі майна. Відповідач [PERSON] виступив поручителем за виконання умов вищезазначеного договору зберігання. Згідно положень договору зберігання, [PERSON] мала зберігати вказане майно за адресою, яка вказана у договорі, а саме на складі по вул. Курсантська у м. Дніпропетровську під відповідальною охороною. На порушення вказаних положень договору, [PERSON] не забезпечила зберігання майна у визначеному договором місці, та у порушення вимог договору без повідомлення позивача передала майно на зберігання до відповідача - ДНВЗАП "Запорізький центр льотної підготовки ім. маршала авіації [PERSON]", який розташований за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Радянська, 1. З урахуванням викладеного, позивач прохає суд зобов'язати відповідача - [PERSON] повернути ТОВ "Банкометал" оригінали правовстановлюючих документів на спірне майно; визнати за ТОВ "Банкометал" право власності на майно за додатком № 1 до договору зберігання № 19/12-13 від 19.12.2013 р. та витребувати його від відповідачів. В судове засідання 02 лютого 2016 року представник позивача у судове засідання не з?явився, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримував. Прокурор в судовому засіданні прохав відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не є власником вказаного майна та за фактом можливого знищення об'єктів оборонного значення ведеться кримінальне провадження. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позову, зазначивши, що в договірні правовідносини з позивачем не вступала. Представник відповідача - ДНВЗАП "Запорізький центр льотної підготовки ім. маршала авіації [PERSON]" в судовому засіданні заперечив проти позову, пояснивши, що майно, яке позивач вважає своїм та бажає витребувати в дійсності йому не належить, а є державною власністю та перебуває на балансі закладу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Частиною 1 статті 936 ЦК України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Судом встановлено, що 19.12.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Банкометал" в особі директора [PERSON] та [PERSON] було укладено договір зберігання № 19/12-13, згідно якого ТОВ "Банкометал", як поклажодавець передав, а [PERSON] прийняла на безоплатне відповідальне зберігання майно, за переліком зазначеним в Акті приймання-передачі, а саме: плити аеродромні ПАГ-14 в кількості 9000 шт.; запчастини згідно переліку; вироби: Л-29, Як-18Т, Вільга-35, Ан-24 РТ, Ан-2Т 1Г, Мі-2, Мі-8, Як-42. Предметом розгляду в даній справі є зобов'язання повернення правовстановлюючих документів на майно, визнання права власності на майно за додатком № 1 до договору зберігання № 19/12-13 від 19.12.2013 р. та витребування його, у зв'язку із порушенням умов договору. У відповідності до ст. 316, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 136 ГК України,\~ право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Державний навчально-виробничий заклад авіаційного профілю "Запорізький центр льотної підготовки ім. маршала авіації [PERSON]" має майно закріплене на праві господарського відання, а саме літаки і вертольоти: Л-29, Як-18Т, Вільга-35, Ан-24 РТ, Ан-2Т 1Г, Мі-2, Мі-8, Як-42, які не є виробами, не відчужені і знаходяться на обліку підприємства. На балансі підприємства знаходяться плити ПАГ-14, з яких утворена зльотно-посадкова смуга, яка є спорудою, що підтверджується інвентаризаційним описом основних засобів. Відповідно до ст. ст. 387, 392 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, що відповідно до\~статті 387 ЦК\~та\~частини третьої статті 10 ЦПК\~особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У судовому засіданні була допитана, як свідок відповідач - [PERSON], яка пояснила, що вона ніколи не вступала в договірні правовідносини із ТОВ "Банкометал", майно на зберігання не приймала. Крім того, зазначила, що вона була засуджена 22.10.2013 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська, у зв'язку із чим знаходилася в період з 22.10.2013 року по 22.05.2014 року у слідчому ізоляторі, тому не могла укладати правочину із позивачем 19.12.2013 року. Вказані обставини також підтверджуються довідкою про звільнення серії ДНП № 27376. Допитаний в судовому засіданні, як свідок [PERSON] пояснив, що з 20.11.2007 року по він працював директором ТОВ "Банкометал", звідки був звільнений за власним бажанням 31.12.2009 року. На момент укладення договору зберігання між ТОВ "Банкометал" та [PERSON], а саме 19.12.2013 року він не працював у вказаному підприємстві та правочини від свого імені не укладав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем не надано доказів щодо утримання відповідачем - [PERSON] правовстановлюючих документів на майно, а також належності позивачеві майна вказаного в договорі зберігання № 19/12-13, у зв'язку із чим відсутні підстави для визнання права власності та витребування вказаного майна. Зазначене позивачем у договорі майно, є державною власністю, знаходиться на праві господарського відання Державний навчально-виробничий заклад авіаційного профілю "Запорізький центр льотної підготовки ім. маршала авіації [PERSON]", що підтверджується матеріалами справи. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст. 228 ЦПК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Якщо під час розгляду позову про витребування рухомого майна із чужого незаконного володіння судом буде встановлено, що підставою виникнення права власності позивача є нікчемний правочин і відсутні інші підстави виникнення права власності, суд відмовляє в задоволенні позову незалежно від того, чи пред'являвся зустрічний позов про оспорення правочину, оскільки відповідно до\~частини другої статті 215 ЦК\~нікчемний правочин є недійсним незалежно від визнання його таким судом. Вказана правова позиція викладена у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав". Із матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування за ч. 3 ст. 15 ст. 113 КК України, у зв'язку із неправомірними діями представників ТОВ "Банкометал" направлених на захоплення майна державного закладу з метою руйнування та знешкодження належного йому аеродрому. Правочин укладений між ТОВ "Банкометал" та [PERSON] вважається нікчемним, оскільки порушує публічний порядок та спрямований на незаконне заволодіння майном держави, а саме об'єктами оборонного значення. Оскільки позивачем не доведено його право власності на витребуване майно, яке є державною власністю та утримується відповідачем на законних підставах, крім того, договір зберігання № 19/12-13 було укладено в порушення вимог закону, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed