Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що є власником житла, а саме будинку № 12, що розташований по вул.. Фрунзе, смт. Олександрівка Олександрівського району Донецької області на підставі договору дарування. В будинку значаться зареєстрованим відповідач по справі [PERSON], проте не проживає на вказаній житловій площі з липня 2003 року. Оскільки, відповідачка по справі не проживає з часу дарування квартири, просить визнати її такою, що втратила право користування вказаним житлом. Відповідачка не є членом сім'ї позивача. Він змушений сплачувати комунальні послуги, але, реєстрація місця проживання відповідача по справі впливає на реалізацію його законного права на оформлення житлової субсидії, що суттєво порушує його інтереси як власника будинку. В судове засідання позивач не з"явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, заявлені вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з»явилась, про день і час слухання справи повідомлялась належним чином, відповідно до вимог ч. 3 ст. 76 ЦПК України , причини своєї неявки суд не повідомила, поштові повідомлення приєднані до справи. Суд на підставі\~ст. 224 ЦПК України\~ухвалює заочне рішення, оскільки належним чином повідомлена про день і час слухання справи відповідачка не повідомила про причини своєї неявки, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником будинку №12, що розташований по вул. Фрунзе, смт. Олександрівка Олександрівського району Донецької області ( а. с. 5,6). Як вбачається з матеріалів справи, у вказаному будинку дружина позивача [PERSON], [INFO] та відповідачка по справі [PERSON] , [INFO] з 24.02.1999 року ( а. с. 36, 39, 42-43). Згідно акту обстеження №334 від 16.05.2016 року, складеним депутатом Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області, відповідачка по справі Міленко [PERSON] не проживає в будинку по вул. Фрунзе, 12 смт. Олександрівка з липня 2003 року по теперішній час та її особистих речей не має. ( а. с. 35). Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі\~статті 391 ЦК\~не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статями \~71, \~72, \~109, \~110, \~116 Житлового кодексу Української РСР (далі -\~ЖК УРСР).У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 3\~ст. 346 ЦК України\~однією із підстав припинення права власності є припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст.. 163 ЖК України\~у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1 п.1 і 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 ЖК України. Відповідно до ст.\~71,72 ЖК України\~наймач або члени його сім"ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема якщо вони не проживають в ньому без поважних причин понад шість місяців.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до положень норм ст.ст.16, 391, 386\~ЦК\~власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Звертаючись до суду з даним позовом позивач, з метою захисту свого права власності, зокрема усунення перешкод у користуванні своїм майном, просить визнати відповідачку такою, що втратили право користування жилим приміщенням, оскільки остання не проживає в спірному житловому будинку з липня 2003 року, що, як вважає суд, відповідає нормам чинного законодавства, зокрема\~ст. 346 ЦК України. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема факт припинення за відповідачкою права власності на будинок № 30 , по вул. Фрунзе, смт. Олександрівка Олександрівського району Донецької області та її відсутність у зазначеному житлі з моменту укладення правочину щодо договору дарування будинку, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У відповідності до\~ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-У1 « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~( у редакції Закону від 05.07.2012 року № 5088-У1) зняття з реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, які здійснюють цю діяльність на підставі : заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням , про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови № 5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз»яснив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті\~71,72,\~116,\~156 ЖК УРСР,\~ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідачка не проживає у спірному будинку понад встановлений\~ст.71 ЖК України\~строк, протягом якого зберігається право користування жилим приміщенням за тимчасово відсутнім громадянином, у зв"язку з чим суд вважає визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням - житловим будинком № 12, що розташований по вул. Фрунзе, смт. Олександрівка Олександрівського району Донецької області , оскільки її реєстрація на вказаній житловій площі є перешкодою для позивача розпоряджатись своєю власністю відповідно до\~ст. 319 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved