Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з даним позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] , на її користь грошову компенсацію понесених витрат на проведення ремонту квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , в сумі 83372,47 грн., яка складається з вартості будівельних матеріалів - 62034,47 грн., вартості будівельних робіт -21338 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 22.07.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області було зареєстровано шлюб між позивачкою [PERSON] та третьою особою [PERSON] , який є сином відповідачки [PERSON] . Після реєстрації шлюбу сім"я проживала в гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] в [PERSON] та [PERSON] народився син, [PERSON] . 21.02.2017 року відповідачка [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., зареєстрованого в реєстрі під №1248 . Та цього ж дня відповідачка повідомила [PERSON] про те, що придбала для їх сім"ї квартиру. Оскільки квартира, яку придбала відповідачка, в новобудові та була без будь-якого ремонту, не придатна для проживання, а тому відповідачкою було проведено частковий чорновий ремонт. Згодом відповідачка повідомила [PERSON] та [PERSON] , що в неї закінчилися гроші і щоб вони самі доробили ремонт в квартирі, оскільки саме вони мають в ній проживати. Позивач стверджує, що її чоловік [PERSON] був безробітний, мав мінливий та не постійний дохід, яким розпоряджався самостійно, однак вона на той час отримувала немалу зарплату, в середньому 10 000 - 11 000 грн. в місяць, а тому погодилась доробляти ремонт у цій квартирі. З метою пришвидшення виконання ремонту в квартирі нею було отримано кредити на загальну суму 98 921,61 грн..Так, нею для проведення ремонту в квартирі, яка належить [PERSON] , було придбано будівельних матеріалів для завершення ремонту, сантехніки, та оздоблення для квартири на загальну суму 83372,47 грн., з яких 62034,47 грн. на придбання будівельних матеріалів та сантехніки, а 21338 грн. на оплату ремонтних робіт, послуг доставки будівельного матеріалу та його відвантаження на 6 поверх. На початку жовтня 2017 року позивач [PERSON] з третьою особою [PERSON] та їхнім сином переїхали проживати у вказану квартиру. Однак їх спільне життя не склалося і на початку березня 2018 року [PERSON] разом з сином переїхали проживати в гуртожиток. 16.04.2018 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивач вказує, що відповідачка [PERSON] під час їх спілкування визнавала проведення нею ремонту на суму 80000 грн. та обіцяла їх повернути, однак до даного часу кошти не повернула та ухиляється від їх повернення . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просила їх задовольнити, стягнути з відповідачки кошти затрачені на ремонт її квартири, за винятком 350 грн. за придбання тюлі. Представник позивачки - адвокат Шиманський В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, оскільки відповідачка [PERSON] фактично визнала проведення позивачкою ремонту в її квартирі, на суму 80000 грн., однак ухиляється від їх повернення. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що на початку 2017 року нею з чоловіком було придбано квартиру [ADDRESS] та зареєстровано на її ім"я. Дана квартира планувалася для проживання сина [PERSON] з сім"єю. За власні кошти нею було проведено чорновий ремонт, однак по закінченню коштів вона запропонувала синові та його дружині [PERSON] продовжити робити ремонт, оскільки саме їх сім"я буде проживати у вказаній квартирі. В подальшому ремонтом займалися її син та невістка. На початку жовтня 2017 року сім"я сина переїхати жити до вказаної квартири. Будь - якої угоди на проживання сина з сім"єю в її квартирі вони не укладали, а була лише усна домовленість, що вони проживають в квартирі та сплачують комунальні платежі. Сімейне життя сина не склалося і в березні 2018 року позивачка переїхала жити до гуртожитку. Після переїзду [PERSON] їй сказала, що на ремонт квартири витратила кошти в сумі 80000 грн. та вимагала їх повернути, оскільки в квартирі вона більше не проживає. Однак вона вважає, що дана сума є значно завищена, оскільки [PERSON] проживала з її сином однією сім"єю, вела спільне господарство, а тому кошти витрачені на ремонт є спільним майном, і якщо вона зобов"язана повернути дані кошти, то частка позивачки складе половину від згаданої суми. Крім того, вважає, що позивачка зобов"язана повернути їй кошти за проживання в квартирі на протязі п`яти місяців, а також заборгованість зі сплати комунальних послуг, які вона залишила. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явився, надав до суду письмові пояснення щодо предмету спору, в яких зазначив, що позов не визнає та пояснив, що дійсно 21.02.2017 року його мама придбала квартиру [ADDRESS] . Оскільки квартира не була в повній мірі придатна для проживання його сім"я вирішила допомогти з ремонтом, щоб в подальшому проживати в даній квартирі. При передачі квартири у користування будь- які договори не укладалися, грошова плата за користування не встановлювалася, існувала лише усна домовленість, що його сім"я робить частковий ремонт та оплачує комунальні послуги. На протязі п`яти місяців він з сім"єю проживав у вказаній квартирі, однак їх сім"я не склалася і 16.04.2018 шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Після переїзду [PERSON] забрала з квартири все майно: кухонну побутову техніку та всі меблі. З позовом про розподіл спільного майна він не звертався. Кошти затрачені на ремонт квартири були спільним майном подружжя і були витрачені для задоволення їх власних потреб, а саме покращення умов проживання. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 22.07.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище " [PERSON] ". [INFO] в подружжя народився син [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., зареєстрованого в реєстрі під № 1248 відповідач [PERSON] , яка є матір"ю [PERSON] , придбала квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні встановлено та не оспорювалося сторонами, що вказана квартира була придбана в новобудові, була непридатна для проживання та потребувала ремонту . Також сторони не заперечували, що відповідачем було проведено частковий чорновий ремонт в квартирі та запропоновано сім"ї сина закінчити ремонтні роботи та проживати в вказаній квартирі, лише сплачуючи комунальні платежі. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що на початку жовтня 2017 року позивач [PERSON] з третьою особою [PERSON] та їхнім сином переїхали проживати у вказану квартиру. Однак їх спільне життя не склалося і на початку березня 2018 року [PERSON] разом з сином переїхали проживати в гуртожиток. 16.04.2018 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивач [PERSON] стверджує, що на час проведення ремонту її чоловік [PERSON] був безробітний, мав мінливий та не постійний дохід, яким розпоряджався самостійно, однак вона отримувала немалу заробітну плату, що підтверджується довідкою про доходи № 75 від 14.02.2018 року, а тому погодилася доробити ремонт в квартирі. Крім того, для пришвидшення виконання ремонту нею було отримано кредити на загальну суму 98921,61 грн., що підтверджується випискою по рахунку ПАТ КБ "Приватбанк", Комплексним договором № 6/1090215 від 20.07.2017 ПАТ "Креді Агріколь Банк", Договором № ASJ-48520-17-DOM від 26.07.2017 Укргазбанк. Долучені позивачем до позовної заяви товарні чеки та накладні (а.с.12-17) підтверджують купівлю позивачкою [PERSON] в період з травня 2017 року по вересень 2017 року матеріалів для ремонту (шпалер, плінтусів, будівельних сумішей, будівельних матеріалів, плитки, лінолеуму, сантехніки, електричного кабелю, розеток тощо). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що в 2017 році році працювала разом з позивачкою та допомагала вибирати їй плитку, двері для квартири, а також на початку літа 2017 року позичала гроші на ремонт. Крім того, їй відомо, що позивачка також на ремонт брала кредит. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона була сусідкою позивачки по гуртожитку та бачила, що відповідачкою було зроблено лише чорновий ремонт квартири, а позивачка робила чистовий - плитку, шпалери, двері та інше. Їй відомо, що чоловік позивачки не утримував сім"ю і позивачка брала кредит на ремонт квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є двоюрідним дядьком позивачки. В даній квартирі він встановлював сантехніку. Також на той час в квартирі працювали і інші робітники. Йому відомо, що позивачка купувала сантехніку, двері та платила майстрам за виконану роботу та укладку плитки. Також, в судовому засіданні було досліджено CD-диск з записом телефонної розмови між позивачкою та відповідачкою, яка відбулася в березні 2018 року. Під час вказаної розмови відповідач [PERSON] зобов"язалася повернути позивачці [PERSON] затрачені неї кошти на ремонт квартири в сумі 3000 доларів США. Зміст даної телефонної розмови сторонами в судовому засіданні не оспорювався. Надані позивачем до матеріалів справи квитанції, в сукупності з показаннями свідків, суд вважає належними, допустимим та достовірними доказами, які підтверджують факт купівлі будівельних матеріалів та проведення у вказаній квартирі ремонтних робіт за кошти позивача. Крім того, в судовому засіданні відповідач визнала, що позивачка займалася проведенням ремонту в належній їй квартирі та не оспорювала, що матеріали зазначені в накладних та товарних чеках пішли на ремонт квартири . Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Твердження відповідачки, що кошти затрачені позивачкою на ремонт належної їй квартири були спільною власністю позивачки та її сина суд оцінює критично, оскільки зазначені обставини є лише особистими твердженнями відповідача та не були предметом судового розгляду. З письмових пояснень третьої особи вбачається , що з позовом про розподіл спільного майна або ж визнання вказаних коштів спільною власністю подружжя він не звертався. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з поліпшенням за кошти позивача належного відповідачу майна та небажанням відповідача відшкодувати позивачу здійснені на це витрати. Відповідно до ч.3,4 статті 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Відповідно до 152 ЖК України, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідно до роз`яснень Верховний Суд України у п. п. 4, 5 постанови Пленуму № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», члени сім`ї власника будинку, які приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень, або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст. 156 ЖК України обов`язок не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно. Відповідно до ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. Суд погоджується з аргументами сторони позивача в частині вартості використаних на ремонт матеріалів, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Зважаючи на вимоги статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі статті 390, 1214 ЦК України та

Outcome: approved