Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, зареєстрованого 07 листопада 2013 року відділом ЗАЦС адміністрації Зубово-Полянського муніципального районна Республіки Мордовія, Російська Федерація. Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. Відповідач подав заяву, якою визнав заявлені до нього вимоги, як і позивач просив справу розглянути за його відсутності. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності позивача та відповідача, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Судом встановлено, що позивач проживає на території України, відповідач перебуває на території Російської Федерації, а шлюб між ними укладено на території останньої. З огляду на це та положення пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про міжнародне приватне право", мають місце приватноправові відносини з іноземним елементом. А положення пункту 12 частини 1 статті 76 цього ж закону передбачають, що суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, що визначені законом України та міжнародним договором. Так, положення частини 1 статті 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачають, що припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. На час розгляду справи, з огляду на положення частини 1 статті 60 та частини 1 статті 16 цього ж закону, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом держави, громадянином якої вони. Судом встановлено, що в матеріалах справи є докази того, що позивач і відповідач являються громадянами України. Тому, для розгляду заяви про розірвання шлюбу, слід застосовувати право України. Судом взято до уваги положення статті 3 Закону України "Про міжнародне приватне право", якими передбачено, що якщо міжнародним договором України передбачено інші правила ніж встановлено цим законом, застосовуються правила цього міжнародного договору. Однак, враховуючи положення статті 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (яку ратифіковано Україною та Російською Федерацією), застосуванню підлягає право України. Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказувала на те, що вона та відповідач припинили шлюбні відносини і спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу вважає не можливим. Після розірвання шлюбу просила залишити за нею право і надалі іменуватись прізвищем «Козюберда». Відповідач подав заяву, якою позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до положень частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Тому, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом розірвання шлюбу, а відповідач при цьому визнає вказані вимоги, суд вважає, що вони підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині права позивача, після розірвання шлюбу, іменуватись прізвищем: Козюберда, також підлягають задоволенню, оскільки реалізація вказаного права не залежить від волі відповідача. Тому,

Outcome: approved