Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що 17 лютого 2007року з відповідачем був зареєстрований шлюб. За час шлюбу в них народилася [INFO] дитина [PERSON] Рішенням Калінінського райсуду м.Донецька за позовом [PERSON] до [PERSON]. шлюб розірвано. Рішенням Виконавчого комітету Калінінського району в м.Донецьк від 11.08.2010року було встановлено графік участі відповідача у вихованні дитини. На даний час вона має можливість регулярно возити свою малолітню доньку на оздоровлення на відпочинок за кордон України за власні кошти, що неможливо без нотаріально посвідченої згоди батька, яку він відмовляється надати, що істотно обмежує її права та її доньки. Відповідно до медичних документів, дитині рекомендовано змінити клімат та оздоровлюватися за кордоном в умовах Адріатичного клімату. Виконання даних рекомендацій та вивезення дитини за кордон на лікування, оздоровлення та відпочинок сприятиме зміцненню здоров"я та імунітету дитини, повному та всебічному розвитку її здібностей. Вона протягом тривалого часу мешкає в Італії, м. Джуліона, провінція Терамо, котре знаходиться на узбережжі Адріатичного моря з м"яким субтропічним кліматом, який підходить для ультрафіолетового опромінення та морських ванн у період ремісії захворювання та протирецидивного лікування. Має італійське громадянство. Неодноразові звернення до відповідача про надання дозволу на виїзд їх спільної дитини за кордон не дали жодного результату. Вважає, що жодних перешкод для вивезення дитини за кордон для оздоровлення та лікування не існує, так як права батька на участь у вихованні та утриманні дитини жодним чином не порушуються, натомність ненадання батьком в добровільному порядку нотаріального дозволу на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку, лікування та оздоровлення шкодить здоров"ю дитини. Просить надати їй дозвіл на багаторазові регулярні короткострокові виїзди за межі України зі своєю донькою [PERSON], до досягнення нею повноліття, без згоди , дозволу та супроводу батька [PERSON]. Надати їй дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон [PERSON], без згоди та дозволу її батька - [PERSON] В судове засідання позивач не з"явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через її представника [PERSON], який надіслав клопотання до суду про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 76 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що після розірвання шлюбу він регулярно спілкувався з дитиною, але позивачка перешкоджала йому в цьому, що вимусило його звертатися до органу опіки, та в 2010році рішенням виконкому Калінінського району був встановлений порядок його участі у вихованні доньки двічі на місяць. Він не пропускав жодного дня і приїзжав до доньки, хоча мешкав в місті Донецьк, а вона вже мешкала в м.Києві. Донька дійсно хворіє, але діагноз її захворювання не є таким, як зазначає позивач і відповідно не має необхідності в її оздоровленні в Італії. Дитину можна оздоровлювати в Криму, м.Одесі та інших містах України. Фактично позивач мешкала в Італії, оскільки там працювала, і бажала вивезти дитину з собою, що не відповідає меті оздоровлення, а є метою зміни постійного місця проживання дитини. Він ніколи не мешкав в м.Бориспіль, і позивачу про це було відомо. Він приїзжав до дитини, в той час , як вона вже вирішувала питання про дозвіл в Бориспільському суді, а донька йому повідомляла, що вони збираються їхати відпочивати до м.Одеси. Пізніше йому стало відомо, що вони виїхали з квартири, в якій проживали в Києві. Він почав шукати доньку, і з Міністерства юстиції повідомили, що дитина виїхала з матір"ю в Італію. Ніякого зв"язку у нього з дитиною не має, оскільки позивач навмисно прервала цей зв"язок, коли вивезла дитину. В яких умовах дитина проживає в Італії, де навчається йому не відомо. Просить в позові відмовити. Суд дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволеню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. (а.с. 8,9). За загальними правилами, встановленими ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон, а виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріальною згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Законодавство України передбачає також можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей за межі України без дозволу того з батьків, який безпідставно не надає згоду на виїзд дитини - п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Отже, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення держави перебування та конкретного періоду такого перебування, що у порушення ст. ст.153,157 СК України фактично позбавить батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею. Така правова позиція підтримана Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 19 грудня 2012 року (справа № 6-44788). Позивачем не зазначено в позові конкретну країну перебування та конкретний період такого перебування. Факт захворювання дитини на хворобу, яка б потребувала оздоровлення на Андріатичному узберіжжі позивачем в суді не доведено. Навпаки, за висновком медичної експертизи ствердження лікарів від 14.06.2012р щодо стаціонарної стадії псоріазу у дитини не є обгрунтованим. Випадків невідкладності та необхідності виїзду дитини на лікування до Італії без згоди другого батька позивачем не доведено (82-88). Згідно довідки в.о. директора ШДС "Перевесло" [PERSON] від 26.08.2014року №118 [PERSON] навчалась у школі -дитячому садку 1ступеня "Перевесло" з 01.09.2013р по 28 липня 2014року та проживала по [ADDRESS]. 28 липня 2014року мама [PERSON] забрала документи дитини зі школи у зв"язку з від"їздом до іншої держави (згідно з заявою) (а.с.67) Згідно листа заступника Міністра з питань європейської інтеграції [PERSON] від 02.12.2014р № 1212-0-62-14/12 за інформацією Міністерства юстиції Італійської Республіки Відділом у справах молоді поліції в м. Терамо повідомлено, що мати малолітньої [PERSON], та донька [PERSON] по приїзду до Італії (04 серпня 2014року) з"явилася до місцевої міграційної служби та повідомила про своє місцезнаходження за адресою : [ADDRESS], де мешкає мати пані [PERSON]. [PERSON] подала заяву про надання статусу біженців їй та малолітній на підставі Женевської Конвенції від 28 липня 1951р, стверджуючи, що життя її та дитини в небезпеці в зв"язку з нещодавними масовими безладами в Донецьку, в зв"язку з чим поліцією м. Терамо було видано тимчасовий дозвіл на проживання на строк до 13 грудня 2014р, як особі, що шукає притулку, а малолітній видано такий самий дозвіл на тимчасове проживання за сімейними обставинами. Мати малолітньої звернула увагу на те, що судом м.Борисполя винесено рішення від 16 травня 2014р про дозвіл на еміграцію її доньки з України, оскільки від батька вона отримала безпідставну відмову на вивіз дитини до Італії. (а.с.69-70) Такі обставини, на думку суду свідчать про те, що звертаючись до суду із даним позовом, мати дитини мала намір виїхати за межі України зі своєю донькою не з метою оздоровлення дитини під час короткострокових виїздів, а з метою виїзду на постійне проживання за межі країни, чим фактично позбавила відповідача - батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed