Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточнень позивач посилається на те, що квартира [NUMBER], що знаходиться за адресою [ADDRESS], загальною площею 30,3 кв.м., відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.06.1998 року за № 407, виданого підприємством "Дніпрогорелектротранс", належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та членам його сім"ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] У вказаній квартирі зареєстровані позивач та відповідачі. Позивач зазначає, що вона лише у березні 2014 року дізналася, що особисто брала участь у приватизації через надання письмової згоди. В зв"язку з тим, що вона письмової згоди на приватизацію зазначеного житла не надавала, як не надавали письмової згоди [PERSON] та [PERSON], вона через свого представника звернулася до міського комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт", який фактично є правонаступником органу приватизації "Дніпрогорелектротранс", для отримання інформації про наявність письмової згоди [PERSON] та [PERSON] на приватизацію житла за вказаною адресою. З отриманої відповіді їй стало відомо, що згідно поданої заяви її чоловіка [PERSON], який був головним квартиронаймачем квартири, комісією по приватизації житла МДКЕП "Дніпропетровський міськелектротранспорт" була здійснена приватизація квартири [NUMBER] за адресою [ADDRESS] і будо видано свідоцтво про право власності на житло від 25.06.1998 року за № 407. Тобто приватизація вказаної квартири була оформлена на підставі заяви лише головного квартиронаймача [PERSON] Посилаючись на зазначене, позивач просить визнати недійсним розпорядження органу приватизації - підприємства "Днепроміськелектротранс" від 25.06.1998 року № 407 по приватизації квартири [NUMBER] за адресою [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 25.06.1998 року про приватизацію вказаної квартири, скасувати державну реєстрацію права власності на вказану квартиру. В судове засідання позивач не з»явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з»явилися, про день, час та місце розгляду повідомлені належним чином, до суду надали заяви, в яких визнали позовні вимоги позивача та не заперечували проти їх задоволення, просили розглянути справу у їх відсутність. В судове засідання представник відповідача Міського державного комунального експлуатаційного підприємства "Дніпроміськелектротранс" не з"явився, про день, час та місце розгляду повідомлений належним чином, до суду надав заяву, в якій не заперечував проти позовних вимог позивача, просив розглянути справу у його відсутність. Представники третіх осіб в судове засідання не з"явилися, про день, час та місце розгляду повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають та зареєстровані в квартирі [NUMBER], що знаходиться за адресою [ADDRESS], загальною площею 30,3 кв.м. На підставі розпорядження № 407 від 25.06.1998 року Підприємством "Дніпроміськелектротранс" було видано Свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира [NUMBER], що знаходиться за адресою [ADDRESS], загальною площею 30,3 кв.м., на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як зазначено в свідоцтві, вказана квартира приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Встановлено, що про те, що позивачка особисто брала участь у приватизації вказаної квартири через надання письмової згоди їй стало відомо лише у березні 2014 року. В зв"язку з тим, що позивач не надавала письмової згоди на приватизацію зазначеної квартири, вона через свого представника звернулася до Міського комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт", який фактично є правонаступником органу приватизації "Дніпрогорелектротранс", для отримання інформації про надання копій документів, які стали підставою для видання свідоцтва про право власності на житло від 25.06.1998 року, в тому числі розпорядження від 25.06.1998 року. Як вбачається з листа Міського комунального експлуатаційного підприємства "Дніпропетровський електротранспорт" від 06.03.2014 року № 37, адресованого представнику позивача, Міське комунальне підприємство "Дніпропетровський електротранспорт" є знов створеним підприємством згідно Рішення сесії ХХІУ скликання Дніпропетровської міської ради від 30.07.2003 року № 32/11 "Про створення Міського комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт".Міське державне комунальне експлуатаційне підприємство "Дніпроміськелектротранс" було балансоутримувачем будинку за адресою [ADDRESS] Відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 наказом по підприємству № 117 від 29.04.1996 року було створено орган приватизації відомчого жилого фонду, який знаходився на балансі підприємства, зазначена будівля за вищезазначеною адресою зареєстрована як жилий будинок і на підставі п.1 ст.2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" є об"єктом приватизації. Згідно поданої заяви [PERSON], чоловіка [PERSON], головного квартиронаймача, комісією по приватизації житла МДКЕП "Дніпропетровський електротранспорт" була здійснена приватизація квартири [NUMBER] за адресою [ADDRESS] і було видано свідоцтво на право власності на житло від 25.06.1998 року за № 407. На підставі рішення ХХІУ сесії Дніпропетровської міської ради ХХІІІ скликання від 26.12.2001 року № 26/24 "Про надання згоди на передачу житлового фонду Міського державного комунального експлуатаційного підприємства" Дніпроміськелектротранс" у спільну власність територіальних громад області" вищевказаний будинок передано 28.08.2000 року згідно акту приймання-передачі житлового фонду на баланс ДЖКП "Південне". З передачею житлового фонду підприємство передало весь архів, у тому числі технічний паспорт на будинок, плани, схеми надвірних мереж, домові книги, списки мешканців усього будинку та їх посвідчення на заняття житлової площі, також документ по приватизації житла. Листом Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Південне" на запит про надання копій документів, на підставі яких було видано свідоцтво на право власності на квартиру [NUMBER] будинку [ADDRESS], позивач була повідомлена про те, що підприємство постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2012 року було визнано банкрутом. До 01.03.2012 року КЖЕП "Південне" було органом приватизації і тому має власний архів приватизаційних справ. До складу архівних документів входять лише приватизаційні справи громадян, які здійснювали оформлення свідоцтва на праві власності на житло через орган приватизації КЖЕП "Південне", документів відносно приватизації житла мешканцями квартир в інших установах КЖЕП "Південне" не передавалося, тому надати копії запитуємих документів не виявилося можливим.. Таким чином, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що приватизація вищезазначеної квартири була здійснена на підставі заяви [PERSON], поданої керівнику органу приватизації. Також, на підставі вказаної заяви Підприємством "Дніпроміськелектротранс" було видано розпорядження № 407 від 25.06.1998 року про приватизацію вказаної квартири на [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у відповідності до якого було видано оспорюване позивачем Свідоцтво про право власності на житло від 25.06.1998 року. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" в редакції, що діяв на час приватизації квартири, приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Відповідно до ч.1 ст.8 цього Закону - приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Згідно до ч.2 даної статті - передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Відповідно до ч.3 ст. 8 Закону - передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення правовідносин, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі порушує особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України в редакції, що діє з 2004 року, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Згідно до ч.3 ст. 215 ЦК України в редакції 2004 року, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. Згідно до ст. 328 ЦК України (в ред. 2004 р.) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Таким чином, судом встановлено, що приватизація зазначеної квартири була здійснена за відсутністю письмової згоди позивачки, яка на час приватизації квартири постійно в ній мешкала, та лише за заявою основного квартиронаймача квартири [PERSON]., який не надав будь-якого заперечення в спростування доводів позивача, у наданій суду заяві визнав позовні вимоги, тому вказані позивачкою обставини відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Будь-яких доказів в спростування вимог позивача рештою відповідачів суду не надано. З огляду на встановлені судом обставини, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати у справі - сплачений судовий збір в суиі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved