Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона перебувала з зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилась дитина: [PERSON], [INFO]. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 01.03.2016 шлюб між ними розірвано, а дитину залишено проживати з нею. Батько дитини, [PERSON], починаючи з серпня 2015 року проживав окремо у сусідньому селі Зелене Дубенського району Рівненської області. Покладених законом на батьків обов'язків не виконує, дочку не виховує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Заборгованості по сплаті аліментів станом ще на 31.01.2017 складала 20564,52 гривні. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Всі питання щодо виховання доньки вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості, у цьому їй допомагають батьки та баба, яка проживає з нею. Службовими особами, уповноваженими у справах дітей Іванівської сільської ради, проведено перевірку та складено акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї неповнолітньої [PERSON]. Перевіркою встановлено, що вона належним чином доглядає, виховує та виконує свої обов'язки по догляду за малолітньою дитиною. Для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку, успішного навчання і виховання, а батько самоусунувся від виконання батьківських обов'язків та на протязі 2-х років навіть не відвідує її. Комісією з питань захисту прав дітей органу опіки і піклування Дубенської райдержадміністрації зроблені висновки про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. На думку позивача, зазначені обставин дають підстави вважати, що відповідач дійсно ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки: не надає матеріальної та фінансової допомоги, не зацікавлений станом здоров'я, життям та подальшою долею дитини, не вявляє елементарної уваги, ласки та турботи. Фактично створює своєю бездіяльністю умови, які шкодять інтересам дитини, тому заслуговує на позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, показала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя не складалось, відповідач має неврівноважений характер, неодноразово проявляв агресивність та насильство, виганяв її з дому. Шлюб розірвали, дитина залишилась проживати з нею. Ніякої уваги дитині відповідач не приділяв, ініціативи щодо участі у її вихованні не проявляв, матеріальної допомоги не надавав. З нього стягнули аліменти на утримання дитини, проте він їх не сплачував. Після скасування заочного рішення сду щодо аліментів і ухвалення нового, відповідач погасив борг і на даний час сплачує регулярно аліменти по 1000 грн. в місяць. Але доньку він не бачив, не відвідував і не цікавився її долею, навіть за ті місяці, що триває судовий процес. Дитина батька не знає, вона потребує батьківської любові, називає татом іншого чоловіка, а також і дідуся, і хресного. Відповідач жодного разу не навідувався до дитини. Перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу вона не чинила. Дитину недавно проопервали, а відповідач про це навіть не знає. Хоче щоб дитина росла в повноцінній сім»ї. На даний час донька щаслива, живе у спокійній сімейній атмосфері. Вона та її співмешканець мають змогу повноцінно утримувати дитину. Лише з вересня 2017 року проживають разом у м. Луцьку. Вважає, що відповідач ухилився від виконання батьківських обов»язків, тому просить позбавити його батьківських прав. Представники позивачки у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просять їх задоволити у повному обсязі. Наголосили, що навіть особи, позбавлені батьківських прав, продовжують сплачувати аліменти згідно з чинним законодавством. Але відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов"язків взагалі. В залі суду відмовився впізнавати дитину по фото, прямо визнавши, що він навіть не знає як вона виглядає. Тому просять позбавити його батьківських прав і дати можливість дитині зростати в гармонійній атмосфері. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, показав, що під час спільного проживання з позивачкою у них були негаразди, він іноді приходив «на підпитку», проте агресії не проявляв. Сім»ю забезпечував. В липні 2016 року був ініціатором зустрічі з позивачкою, обіцяв забезпечувати дитину. Коли повернувся з-за кордону влітку 2016 року, неодноразово телефонував позивачці, проте вона не відповідала. Останній раз бачив дитину в листопаді 2015 року. Зараз проживає у Рівненському районі, займається оформленням права власності на будинок. За місцем реєстрації в Дубенському районі будинок продав. Їздить на заробітки до Польщі. Чому не приїжджав до дитини пояснити не може. Через неприязні відносини з батьками позивачки, до дитини не приходив. Просить не позбавляти його батьківських прав, борг за аліментами погасив, регулярно їх сплачує на даний час. Визнає, що не виконував свої батьківські обов"язки щодо дитини, але обіцяє виправитись, оскільки хоче бути справжнім батьком і піклуватись про доньку. Просить дати йому налагодити звідносини з дитиною, бо не готовий від неї відмовлятись. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову, вважає його необгрунтованим, а висновок органу опіки та піклування передчасним і таким, що носить формальний характер. Позбавлення батьківських прав - це крайній захід, на який відповідач не заслуговує. Представник третьої особи: органу опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації підтримав позовні вимоги, просив позов задоволити та позбавити [PERSON] батьківських прав. Наданий ними висновок підтримує. Заслухавши думку учасників судового засідання, свідків, дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 01.03.2016 шлюб між сторонами розірвано, а дитину залишено проживати з матір»ю (а.с. 9). Згідно довідки про склад сім»ї № 153 від 15.02.2017, позивачка зареєстрована та проживає в [ADDRESS], разом з бабусею [PERSON] та донькою [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім»ї [PERSON], умови проживання сім»ї добрі, позивачка належним чином виконує свої батьківські обов»язки відносно доньки [PERSON], для дитини створені всі умови для успішного навчання і виховання, батько дитини самоусунувся від виконання батьківських обов»язків (а.с. 14, 15). Згідно письмового висновку органу опіки та піклування Дубенської райдержадміністрації № 109/02-09/17 від 03.03.2017, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] року народженн (а.с. 17-18). Відповідно до характеристики, виданої виконкомом Іваннівської сільської ради 15.02.2017, [PERSON] зареєстрований [ADDRESS], але за місцем реєстрації не проживає. Власного житла на території сільської ради не має. Його неповнолітня донька проживає з матір»ю і знаходиться на її утриманні. Скарг від сусідів та односельчан на поведінку [PERSON] в сільську раду не поступало (а.с. 22). Аналогічно в довідка№ 154 і №155 від 15.02.2017, № 240 від 11.04.2017, виданих виконкомом Іваннівської сільської ради, вказано, що [PERSON] зареєстрований за вищезазначеною адресо, проте на території сільради власного житла немає, будинок проданий 05.08.2016, інформацією про фактичне місце проживання останнього не володіють (а.с.21, 26). [PERSON] працює у фермерському господарстві «Рачинський» на посаді комерційного директора, її оклад становить 3400 грн., що підтверджується довідкою ФГ "Рачинський" №7 від 25.10.2017 (а.с. 60). [PERSON] працює менеджером у ФОП [PERSON], загальна сума доходу за з 01.04.2017 до 30.09.2017 становить 60 000 грн, що підтверджується довідкою про доходи №21 від 25.10.2017 (а.с. 59). Заочним рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26.07.2016 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 2500 грн. на місяць і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10-11). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам №812 від 01.02.2017 заборгованість становила 20564,52 (а.с. 12-13). Копією фіскального чеку ПН 215600426655 від 12.07.2017 підтверджується переведення аліментів у сумі 13 138 грн. [PERSON] на утримання малолітньої доньки (а.с. 49). 12.06.2017 Дубенським міськрайонним судом скасоване власне Заочне рішення. 22.06.2017 постановлене нове, за яким з відповідача стягуються аліменти на дитину в розмірі 1000 грн. на місяць. Борг за аліментами на момент розгляду питання позбавлення батьківських прав погашений. Аліменти сплачуються відповідачем на ім"я позивача для утримання доньки [PERSON] регулярно в розмірі 1000 грн. Усі ці факти визнають обидві сторони, тому вони не потребують доказування, згідно норм ЦПК України. Свідок [PERSON] в суді показала, що вона є мамою позивачки. Особистих негативних емоцій до відповідача [PERSON] не має. Донька звернулась в суд з позовом про позбавлення його батьківських прав, оскільки хоче захистити права дитини. У відповідача умов для проживання не було. Коли народилась [PERSON], то з пологового будинку доньку забрали до себе. Відповідач інколи забирав їх до себе, але там увесь час був стресс, так як він вживав спиртне. Донька з дитиною в колясці гуляла на вулиці, а він сидів у барі. Був випадок, коли п»яний їхав автомобілем і чуть не наїхав на вулиці на власну дитину. Дитина батька не знає і не впізнає, він навіть не намагався з нею зустрітись, хоча ніхто йому не заважав. На сьогодні дитину утримує донька і її громадянський чоловік. Коли донька їде на навчння, то дитину доглядає вона, оскільки перебуває на пільговій пенсії. Свідок [PERSON] в суді показав, що він проживає разом з позивачкою і має намір створит из нею сім»ю. Багато часу проводить з позивачкою та її донькою, забезпечує їх усім необхідним, працює менеджером, заробітна плата 10 000 грн. на місяць. Хоче щоб дівчинка зростала в хорошій, повноцінній, благополучній сім»ї. [PERSON] називає його татом, а він її любить як власну дитину. Вони проживають у м. Луцьку з вересня 2017 року, а до того часу жили в с.Іваннє Дубенського району. Дитину недавно прооперували, зараз стан її здоров"я хороший. Батька дитини навіть ніколи не бачив. Свідок [PERSON] в суді показала, що її син хресний батько [PERSON], вона тісно спілкується з позивачкою та її донькою. Сім»ю позивачки знає біля 30 років. Мати весь час біля дитини, а батька не бачила жодного разу, лише чула, що він їздить по с. Іваннє на автомобілі. Одного разу на запитання: «Де твій тато?», дитина відповіла: «Мій тато - дід [PERSON]». Після того більше не задавало подібних питань. Утримує дитину мама і її сім»я. Свідок [PERSON] в суді показала, що вона є сусідкою позивачки, знає її сім»ю. Шлюб позивачки не склався, після весілля вона часто поверталась додому. Батька [PERSON] вона не бачила на подвір"ї будинку взагалі ні разу за увесь період їх шлюбу, він до доньки не приходив, нічим не допомагав. З вересня 2017 позивачка переїхала у м.Луцьк. Чоловік, з яким позивачка на даний час проживає, дуже дбає про дитину, любить її. Свідок [PERSON] в суді показала, що вона бабуся відповідача. Подружжя проживало разом, після пологів мама забрала на деякий час доньку до себе, - як і будь-яка хороша мати. Але життя з позивачкою в онука не склалось, вони розійшлись. Відповідач до дитини не ходив. З його слів знає, що дзвонив до колишньої дружини, намагався побачитись, але йому не давали. Вона сама пробувала якось дзвонити до [PERSON], проте трубку не брали. Що дитину прооперували, їм нічого не відомо. Вирішуючи даний спір, суд виходить із наступного. За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова Пленуму №3) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснено у п.16 Постанови Пленуму №3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до ст. 8 Конвенцї про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог. Проаналізувававши докази, суд вважає, що зі сторони відповідача мало місце невиконання своїх батьківських обов"язків відносно малолітньої доньки. Адже фактично уся його роль зведена лише до виплати 1000 грн. аліментів на місяць. Це підтверджено і показами свідків, і актом обстеження матеріально-побутових умов сім"ї, і висновком органу опіки і піклування, да і поясненнями сторін у справі. Відповідач хоч і є кровним батьком, але дитиною не цікавився, не опікувався, не знає чим живе, що любить і який її стан здоров"я. Показово, що в ході судового розгляду справи представник позивача запропонувала відповідачу провести експеримент: впізнати на фото власну дитину серед декількох інших. Але відповідач відмовився. Він визнав, що навіть не знає як виглядає його донька, востаннє йому надсилали на Viber фото дитини і колишньої дружини у липні 2016 року, і що з листопада 2015 року не бачив [PERSON]. Тобто, щодо виховання батьком власної дитини мова взагалі не йде - воно відсутнє впродовж останніх 2 років з життя доньки, якій усього 3,5 роки. Причини відповідач суду пояснити не зміг. Його версія: не давали бачитись з дитиною. Коли у це питання заглибились в судовому процесі, то виявилось, що відповідач у липні 2016 року телефонував декілька разів позивачці, щоб зустрітись з дитиною. Позивачка надіслала йому фото на телефон, проте зустрітись не могла через зайнятість. А відповідач незабаром поїхав у Польщу на заробітки. І більше спроб побачитись з дитиною не робив. Крім того, ситуація суду добре відома, оскільки в цей час розглядалось питання аліментів і суд сам неодноразово надсилав повідомлення відповідачу. В кінці кінців з"ясувалось, що він змінив місце проживання, продав будинок у Дубенському районі, і регулярно знаходився на заробітках за кордоном. Також встановлено і визнано самим відповідачем, що він впродовж останніх двох років неодноразово бував у с. Івання на тій же вулиці, де живе дитина, але не заходив до неї, навіть не намагався зв"язатись. Тому теза представника відповідача про те, що її клієнту не давалаи бачитись з дитиною і не було відомо її місце проживання, - спростовується самим відповідачем. Да і жодних доказів, що відповідачу перешкоджали бачитись з дитиною, - суду не надано. Крім того, дитина змінила місце проживання лише у вересні 2017 року, а не бачив її відповідач з листопада 2015 року. Суд звертає увагу, що після судового засідання у червні 2017 року представником відповідача органу опіки і піклування було подано заяву, в якій просили встановити теперішнє місце проживання дитини, порядок спілкування з донькою: - кожної 4-ї суботи і неділі місяця з 09.00 до 21.00 на території фактичного проживання батька; - зобов"язати матір письмово повідомляти батька про термін від"їзду та місце перебування доньки за межі с. Івання Дубеньского району, шляхом особистого вручення повідомлення або надіслання цінним листом з описом та повідомленням за адресою у м.Рівне (де проживає бабуся, а не батько) не пізніше ніж за 10 днів (а.с.50). І відповідач одразу написав до органу опіки і піклування заяву про відкладення розгляду цієї заяви, осільки від"їжджає за кордон, своїм представником визначив бабусю. Орган опіки і піклування задоволив клопотання і відклав розгляд на липень 2017 року, проте зі сторони батька ніхто не з"явився і про причини неявки не повідомив. Розгляд питання відкладено і ще раз на строк після даного судового засідання. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що батько не володіє інформацією, яка міститься у вищезазначеній заяві, не знає який режим спілкування від його імені просили встановити з дитиною, не зміг пояснити суду для чого його повідомяти письмово через вручення сообистого чи надіслання письмового повідомлення цінним листом, якщо він знав де дитина проживає, да і як це зробити фізично, враховуючи, що відповідач увесь час на заробітках у Польщі за невідомим місцемперебування. Яким чином дитина 3,5 річного віку зможе проводити час з батьком, якого вона не знає, впродовж 12 годин поспіль да ще й не на звичній їй території, - також пояснити не зміг. Суду очевидно, що замість того, щоб кардинально втрутитись у життя маленької дитини, з якою батьком втрачено будь-який зв"язок і який для неї є чужою особою, варто поступово налагодити емоціний контак, щоб не завдати психологічної травми, не нашкодити. Суд розуміє мотивацію матері, яка хоче створити нову сім"ю і забезпечити гармонійну атмосферу власній дитині. Проте, багато розлучених пар, які мають спільних дітей, утворюють нові сім"ї і благополучно живуть. Нові відносини автоматично не означають, що одного із колишнього подружжя можна позбавляти батьківських прав. Обоє батьків повинні розуміти, що в даному випадку на першому місці мають бути інтереси дитини, а не їх неприязні стосунки один до одного. Як би життя не склалось, вони залишатимуться Матір"ю і Батьком для доньки, тому варто зосередити увагу не на власних образах, а на потребах Дитини. Вирішуючи цю справу, суд прийшов до висновків: 1. Чи є підстави для позбавлення батьківських прав? Так, адже має місце винна поведінка батька, який самоусунувся від виконання своїх обов"язків відносно малолітньої доньки, фактично ухиляється ( п.2 ч.1 ст.164 СК України ). 2. Чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі? Так, орган опіки ретельно вивчив ситуацію і надав суду мотивований висновок про доцільність позбавлення батьківських прав від 03.03.2017. Проте, на даний час ситуація змінилась: батько домігся скасування заочного рішення суду щодо аліментів, за новим рішенням суду погасив борг, регулярно сплачує їх і на даний час. Став відвідувати судові засідання. Намагається встановити через органи опіки і пііклування порядок спілкування з дитиною. Інша справа, що він не до кінця розуміє в чому ж полягає суть виховання дитини і як спілкуватись з маленькими дітьми. Але зрушення в сторону покращення є. 3. Чи мотиви для позбавлення батьківських прав доречні і достатні? Мотивом позбавлення батьківських прав є забезпечення гармонійної сімейної атмосфери для дитини. Після ініціювання позивачкою процесу позбавлення батьківських прав відносно відповідача, останній почав змінювати своє відношення до батьківства. Проте, суд також зауважує, що жодним доказом не доведено, що до того батько проявляв якусь агресію до дитини, жорстоко з нею поводився, що дитині щось загрожує, в разі не позбавлення [PERSON] батьківських прав. Навпаки, має місце бездіяльність. Будь-яка реальна загроза дитині, її життю і здоров"ю - відсутня. Завдяки матері, дитина живе в комфортних умовах, отримує батьківську любов від іншого чоловіка. Ймовірніше, що в разі не позбавлення батьківських прав в емоційному плані певним чином постраждає не дитина, а мати. Тому суд вважає наявний мотив для позбавлення батьківських прав - не достатнім. 4. Чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини? Так, в результаті аналізу суд прийшов до висновку, що інтереси дитини на даний час не вимагають позбавлення батьківських прав відповідача. При цьому думка самої дитини не заслуховувалась, оскільки в силу свого малолітнього віку (3,5 роки) вона її не здатна висловити. Застосування до відповідача одразу такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, - призведе до порушення ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд прийшов до висновку, що відповідачу потрібно надати термін для виправлення свого відношення до виховання дитини, що збалансовано забезпечить дотримання прав і інтересів усіх в даному випадку. 5. Чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні питання позбавлення батьківських прав? Так, обоє батьків приймали участь і під час вирішення питання органом опіки і піклування, і в судовому розгляді справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав особи, слід розглядати як виключний та надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Дослідженні судом докази не підтверджують необхідності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його доньки [PERSON], підстави для застосування такого крайнього заходу впливу, - відсутні, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно п.18 Постанови Пленуму №3, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Враховуючи, що суд прийшов до висновку, що винна поведінка відповідача має місце, вважаю за необхідне покласти на орган опіки і піклування контроль за виконанням ним батьківських обов"язків строком на 1 рік. Цього буде достатньо для виправлення батька і налагодження нормальних сімейних відносин з дитиною. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed