Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Представник позивача 15.10.2014 року звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В своєму позові представник позивача зазначив, що 24.03.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на порушення відповідачем умов вищевказаного кредитного договору, на не виконання ним своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, внаслідок чого виникла загальна заборгованість за кредитним договором, яка станом на 30.06.2014 року, склала 7125,86 грн, і яку позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приват Банк» та судові витрати у в розмірі 243,60 гривень по оплаті судового збору. В судове засідання сторони не з'явилися. 22.12.2014 року до суду надійшла письмова заява від представника позивача, в якій він, посилаючись на п.5.12 Правил користування платіжною карткою, що входять до складу Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом Банку № С-120 від 20.07.2005 року, згідно якого термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю в п"ять років, зменшив свої позовні вимоги. У зменшених позовних вимогах , з огляду на те, що відповідачем заявлено вимогу про застосування строків позовної давності, представник позивача просив суд достягнути з відповідача заборгованість, що була нарахована банком (з урахуванням строку позовної давності терміном в 5 років), станом на 30.06.2014 року в сумі 3802,57 грн., з яких: 3383,40 грн. - заборгованість по % за користування кредитом (нараховані за період з 11.10.2009 року по 30.06.2014 року); 250,00 грн. штрафу (фіксована частина) і 169,17 грн. штрафу (процентна складова) та просив суд слухати справу у його відсутності. До суду надійшла письмова заява від відповідача з повним невизнанням змінених позовних вимог позивача. В своїй заяві відповідач, посилаючись на сплив позовної давності, просив суд застосувати позовну давність під час постановлення судом рішення і відмовити позивачу в задоволенні змінених позовних вимог та з проханням слухати справу у його відсутності. Заява відповідача про невизнання зміненого позову є добровільною, не суперечить закону, правам та інтересам сторін та третіх осіб, а тому приймається судом. Справа, у відповідності до заяв представника позивача, відповідача, розглянута у відсутність сторін на підставі їх заяв та наявності в матеріалах справи достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку письмового провадження. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що змінені позовні вимоги представника ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягають частковому задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, між відповідачем і позивачем 24.03.2006 року було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом та якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Під час укладення сторонами кредитного договору, сторони керувалися ч.1 ст. 634 України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу і, відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Однак, статтею 259 ЦК України, передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. 24.03.2006 року, під час заповнення і підпису Заяви Позичальника, відповідач [PERSON] приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів банку, і своїм підписом підтвердив, що ознайомлений і згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, та виразив свою згоду на те, що строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів по дійсному договору встановлюються сторонами тривалість 5 (п"ять) років. Відповідач, отримавши 24.03.2006 року кредит, в порушення умов вищевказаного кредитного договору, не виконував своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, відсотків, комісії по ньому, внаслідок чого у нього перед кредитором виникла загальна заборгованість за кредитним договором, яка, згідно заяви представника банку про зменшення розміру позовних вимог і з урахуванням строку позовної давності строком в 5 років, станом на 30.06.2014 року склала 3802,57 грн., з яких: 3383,40 грн. - заборгованість по % за користування кредитом (нараховані за період з 11.10.2009 року по 30.06.2014 року); 250,00 грн. штрафу (фіксована частина) і 169,17 грн. штрафу (процентна складова). Тому, суд, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні письмові докази по справі, беручи до уваги вищевикладене, вважає безпідставною вимогу відповідача примінити позовну давність за його зобов"язанням, поскільки він своїм підписом Заяви Позичальникапогодився з тим, і знав, що строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту по його кредитному договору, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів по дійсному договору встановлюються тривалість 5 (п"ять) років. Оскільки відповідач порушив п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 530, 1054 ЦК України, односторонньо не виконує належним чином своїх зобов'язань по цьому кредитному договору, порушує умови його виконання, а тому у відповідності до цього кредитного договору, ст.ст.610-612,1050ч.2 ЦК України, він нести відповідальність та повинен відшкодувати позивачу 3383,40 грн. - заборгованість по % за користування кредитом (нараховані за період з 11.10.2009 року по 30.06.2014 року). Що ж стосується вимоги банку стосовно стягнення з відповідача штрафу (фіксованої частини) в розмірі 250,00 грн. за неналежне виконання ним грошового зобов"язання, та 169,17 грн. штрафу (процентної складової), то суд не може погодитися з задоволенням цієї вимоги позивача, поскільки, згідно п.1 ч. ст.258 ЦК України, позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується в один рік. За таких обставин, суд вважає, що з з відповідача на користь банку за порушення та невиконання зобов'язань по вищезазначеному кредитному договору слід стягнути 3383,40 грн. заборгованості по % за користування кредитом (нарахованої за період з 11.10.2009 року по 30.06.2014 року). Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 243, 60 гривень.

Outcome: partial