Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

У травні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 3995 грн. 28 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ "Дельта Банк" (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] 29.04.2008 року було укладено кредитний договір №001-09118-290408, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 7598 грн. 30 коп. на придбання певного майна/послуг, а відповідач у свою чергу зобов"язувалась погасити кредит до 28.04.2010 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 0,01% річних та за ведення кредитної справи плату у розмірі 1,5% в місяць. Позивач виконав умови кредитного договору та надав [PERSON] зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером №18178536 від 30.04.2008 року та рахунком-фактурою №БВ-1963 від 29.04.2008 року. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору від 29.04.2008 року, а саме через порушення строків сплати платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ТОВ "Дельта Банк" (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] 29.04.2008 року було укладено кредитний договір №001-09118-290408, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 7598 грн. 30 коп. на придбання певного майна/послуг, а відповідач у свою чергу зобов"язувалась погасити кредит до 28.04.2010 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 0,01% річних та за ведення кредитної справи плату у розмірі 1,5% в місяць (а.с. 5-7). Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав умови згаданого кредитного договору та надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у сумі 7598 грн. 30 коп., що підтверджується меморіальним ордером №18178536 від 30.04.2008 року та рахунком-фактурою №БВ-1963 від 29.04.2008 року (а.с. 13, 15). ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків ТОВ «Дельта Банк», відповідно до статуту ПАТ «Дельта Банк» (а.с.18). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгувала позивачу станом на 20.02.2014 року кошти у сумі 3995 грн. 28 коп., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 2741 грн. 51 коп., заборгованості за відсотками у сумі 0 грн. 10 коп., заборгованості за комісіями у сумі 1253 грн. 67 коп. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданими позивачем довідкою (а.с. 16-17), яка перевірена судом. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст.615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позика частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved