Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача та третьої особи про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. На підставу своїх вимог спирається на те, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №787. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинилися з весни 2010 року, з цього часу подружжя мешкає окремо в різних населених пунктах, спільного господарства не ведуть. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2011 року у справі №1806/2-1546/11 розірвано шлюб, який був укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 18 липня 2008 року відділом РАЦС Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, за актовим записом №787. Після розірвання шлюбу, позивачка народила сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. За згодою відповідача батьком сина був зазначений відповідач - [PERSON], але він не являється біологічним батьком. З моменту припинення шлюбних відносин, а саме з весни 2010 року, позивач з відповідачем не спілкується. Відповідач ніяких стосунків ні з позивачем, а ні з дитиною не підтримує, ним не цікавиться, участі у вихованні сина та його утриманні не приймає. Неповнолітній син постійно проживає зі позивачем і знаходиться на повному її утриманні. 3 серпня 2011 року відповідач, нотаріально посвідченою заявою підтвердив факт, що немає родинних зв'язків з дитиною - [PERSON], [INFO], народженою [PERSON]. На сьогоднішній день позивач підтримує зв'язки з біологічним батьком сина -[PERSON] та його батьками, які мешкають в Російській Федерації і до яких разом з сином приїжджають. Позивач має фінансову можливість забезпечити своєму неповнолітньому сину повноцінний відпочинок за кордоном, який необхідний для його оздоровлення, підвищення рівня світогляду, покращення стану здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини у межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Місце знаходження відповідача позивачу не відоме, що унеможливлює отримання від відповідача дозвіл на виїзд сина за межі України та виготовити документи, які надають право на виїзд неповнолітнього сина за межі України, що порушує права її сина на відпочинок. Позивач та її син - [PERSON] є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, син знаходиться на повному утриманні позивача. Вищезазначені обставини вимушують позивача звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивач до суду не з'явилася, але в своїй позовній заяві просить справу слухати в її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач, який згідно довідки Потаської сільської ради, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], згідно довідок поштового відділення рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення - судових повісток повернуті до суду без виконання з поміткою підстави не виконання, як закінчення терміну зберігання, що свідчить проте, що за зазначеною адресою реєстрації відповідач фактично не проживає, що дає суду вважати, що місце перебування на даний час відповідача невідоме,тому відповідач, крім відправлення судових повісток за місцем його реєстрації, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційній веб-сторінці Маньківського районного суду Черкаської області в розділі "Новини та Громадянам" в підрозділі "Оголошення про виклик сторін місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи яких невідоме" (порядок публікації оголошень до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи), в судове засідання не з'явився, причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у його відсутність. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Сумської міської ради в судове засідання не з"явився, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у його відсутність та зазначає, що надання всиновку по суті справи щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька чинним законодавством не передбачено. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив настіпні обставини та відповідні правовідносини:дійсно позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №787. (а.с.8). Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинилися , що підтверджується рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2011 року у справі №1806/2-1546/11 розірвано шлюб, який був укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 18 липня 2008 року відділом РАЦС Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, за актовим записом №787. (а.с.10). Після розірвання шлюбу, позивачка народила сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). Позивачка згідно позовних вимог зазначає, що за згодою відповідача батьком сина був зазначений відповідач - [PERSON], проте він не являється біологічним батьком, що підтверджуєть його письмовою нотаріально посвідченою заявою від 3 серпня 2011 року, проте що останній немає родинних зв'язків з дитиною - [PERSON], [INFO], народженою [PERSON] (а.с.11). Також позивач зазначає, що на даний час позивач підтримує зв'язки з біологічним батьком сина - [PERSON] та його батьками, які мешкають в Російській Федерації і до яких разом з сином приїжджають. Позивач має фінансову можливість забезпечити своєму неповнолітньому сину повноцінний відпочинок за кордоном, який необхідний для його оздоровлення, підвищення рівня світогляду, покращення стану здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини у межах здійснення батьківських прав та обов'язків, в зв"язку з чим позивачка происть надати їй дозвіл на оформлення виїздних документів та дозвіл на вивезення за межі України сина - [PERSON] та виїзд до Туреччини, Російської Федерації, країн СНД, Шенгенської угоди Європейського Союзу і будь-яких інших країн світу і в"їзд в Україну у супроводі матері [PERSON], або іншої уповноваженої нею особи, без дозволу та супроводу батька - [PERSON], до досягнення дитиною 16 років - до [INFO] року, з поверненням дитини до України. Ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законний підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень які установлюються законом. Питання про порядок надання дозволу на виїзд дитини за кордон Сімейним кодексом України не врегульоване. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Правилами ст. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.. Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом (частини 1, 2 статті 3 Конвенції). Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.ст. 141, 157 СК України батько та мати рівні у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Так, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди та супроводу одного з батьків (одноразовий), однак із визначенням періоду його початку і закінчення, який при прийнятті рішення про надання такого дозволу суд має зазначати відповідно до наданих позивачем документів. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724) передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється в разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Перетинання державного кордону виїзд дитини за кордон здійснюється на підставі документів, в яких зазначено державу прямування (місце виїзду). Таким чином, законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, а не регулярні виїзди без згоди батька. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Посилання позивачки на те, що відповідач не є біологічним батьком, суд до уваги не приймає, як таке що не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки згідно свідоцтва про народження дитини батьком записаний відповідач. Доказів того, що відповідач позбавлений батьківських прав чи запис про його батьківство у встановленому законом порядку виключений із актового запису про народження [PERSON] позивачем суду не надано. Вважати, що у свідоцтві про народження дитини запис про батька внесений за вказівкою позивачки, яка народила сина після розірвання шлюбу з відповідачем, як одинока мати, тобто особа яка не перебуває у шлюбі, і внаслідок чого є особою яка може виїхати за кордон з дитиною без згоди батька у суду відсутні підстави, оскільки в матеріалах справи відсутня довідка про народження дитини із зазначенням підстав внесення відомостей про батька, яка суду як доказ не була надана. Відповідно до частини першої ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог позивачки в повному обсязі, оскільки в разі задоволення позовних вимог щодо виїзду [PERSON] без згоди батька до Туреччини, Російської Федерації, країн СНД, Шенгенської угоди Європейського Союзу і будь-яких інших країн світу і в"їзд в Україну у супроводі матері [PERSON], або іншої уповноваженої нею особи, без дозволу та супроводу батька - [PERSON], до досягнення дитиною 16 років - до [INFO] року, з поверненням дитини до України, позбавило і обмежило б відповідача, не позбавленого батьківських прав, у його законних правах та обов"язках щодо дитини, тобто, вказане суперечило б вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України та крім того позивач згідно позовних вимог просила про багаторазові виїзди дитини за кордон, що суперечить діючому законодавству яке регулює відносини в даній сфері та питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення із зазначенням конкретної держави прямування (місце виїзду) з підтвердженям належними та допустими доказами позивачем згідно позовних вимог ставилось. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed