Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом про скасування державної реєстрації транспортного засобу та поділ майна подружжя, визнання недійсним договору відчуження транспортного засобу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що з відповідачем по справі [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 23.07.2010 року. 27.11.2014 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано рішенням Корецького районного суду. В серпні 2014 року відповідач за спільні кошти придбав автомобіль, який підлягає поділу, як спільне майно подружжя. В добровільному порядку відповідач не бажає поділити майно, без її відома перереєстрував вказаний автомобіль на свого сина, а тому позивач була змушена звернутись до суду з вказаним позовом. \~\~\~\~ Також, до суду звернувся [PERSON] із зустрічним\~ позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтуванні свого позову посилається на те, що він з 23.07.2010 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Рішенням Корецького районного суду Рівненської області даний шлюб було розірвано. 02 серпня 2014 року ним придбано автомобіль IVECO EURO CARGO ML120E18. Коли він купував даний автомобіль, то з [PERSON] разом не проживав у зв"язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. З метою придбання автомобіля, ним за період з червня по серпень 2014 року, було взято в позику кошти за розписками, які він надав [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Просить визнати цей борг спільно набутим. В судовому засіданні позивач по первісному позову [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов підтримали, а зустрічний не визнали, пояснили, що з відповідачем по справі [PERSON] перебувала у шлюбі з 23.07.2010 року по 27.11.2014 року. За час перебування в шлюбі ними було придбано автомобіль, який на даний час відповідач перереєстрував на свого сина [PERSON]. Вважають, що даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу. Також, просять суд визнати спільно набутим борг перед [PERSON] в якої [PERSON] брала позику на придбання спірного автомобіля. Відповідач по первісному позову та позивач по зустрічному позову [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали та підтримали зустрічний, пояснили, що дійсно [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Коли [PERSON] придбав автомобіль, то вони з [PERSON] проживали окремо, у зв"язку з припиненням шлюбних відносин. На придбання даного автомобіля [PERSON] було взято позики згідно наданих розписок. А тому вважають, що автомобіль не є спільним майном подружжя. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, пояснив, що він є сином [PERSON]. Спірний автомобіль був придбаний [PERSON] самостійно за власні кошти. Представник третьої особи ТОВ "М.В.Л.Груп" в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що надавали в борг [PERSON] кошти на придбання автомобіля, [PERSON] дав їм відповідні розписки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона надавала в борг [PERSON] кошти на придбання автомобіля. [PERSON] частину боргу їй сплатила. \~ \~ Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, з»ясувавши обставини та дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням суд прийшов до таких висновків. Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Як встановлено судом [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2010 року по 27 листопада 2014 року. За час спільного проживання подружжя 02.08.2014 року придбало автомобіль марки IVEKO EURO CARGO ML120E18, р.н.АА 8597 СТ, 2002 року, який був зареєстрований на ім'я [PERSON]. Згідно рішення Корецького районного суду від 27.11.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 20 вересня 2014 року [PERSON] згідно довідки-рахунку продав вказаний автомобіль [PERSON], його відчужено без письмової згоди позивача на укладення договору щодо розпорядження спільним майном подружжя. Відповідно до п. п. 12, 14 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясовувати джерело і час його придбання. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як вбачається з висновку експерта № 3.3-155/15 від 10.11.2015 року ринкова вартість автомобіля "IVEKO EURO CARGO ML120E18", р.н.АА 8597 СТ, 2002 року, на момент проведення експертизи складає 374230, 50 грн.. Сторони в судовому засіданні погодилися з вартістю автомобіля встановленою в результаті проведеної експертизи. Таким чином, суд приходить до висновку, що придбаний в період шлюбу сторонами спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і враховуючи відсутність підстав для відходу від рівності часток належить їм порівну. Посилання [PERSON] та його представника [PERSON] на те, що автомобіль придбано за власні кошти [PERSON], оскільки, разом з [PERSON] на той час вони не проживали, суд не приймає до уваги, так як, шлюб розірвано лише 27.11.2014 року, режим окремого проживання подружжя судом не встановлювався. За обставин коли права позивачки на спірний автомобіль є доведеними і вона ставить питання лише про стягнення грошової компенсації за належну їй частку, відчуження автомобіля відповідачем іншій особі, не є перешкодою для задоволення таких позовних вимог. Суд вважає, що задоволення первісного позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання спірного автомобіля спільним майном подружжя та стягнення з [PERSON] 1/2 частини вартості автомобіля є достатнім для захисту прав позивача [PERSON]. Щодо позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання спільно набутих боргів згідно розписок, то суд вважає, що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до розписки від 22.06.2014 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 15 тисяч доларів США. В даній розписці [PERSON] не є стороною спірного договору та у розписці не зазначено про солідарний обов"язок. Згідно розписок [PERSON], які були надані ним [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про отримання від них коштів, то [PERSON] не є стороною спірного договору та у розписці не зазначено про солідарний обов"язок. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Аналіз зазначених норм матеріального права надає підстави для висновку, що при покладанні обов'язку на одного з подружжя, який не був стороною у договорі позики, доказуванню підлягає укладення договору позики та отримання позики для потреб та в інтересах сім'ї. Факт перебування сторін на час укладення договору позики у шлюбі не є безумовною підставою для солідарної відповідальності. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Сторони не надали належних, допустимих та переконливих доказів про укладення договорів позики в інтересах сім'ї. Текст самих розписок про отримання коштів для придбання автомобіля, не може бути доказом того, що передані за ними кошти були витрачені саме на придбання спірного автомобіля. В матеріалах справи відсутні докази, що отримавши кошти за розписками сторони їх витратили на придбання саме автомобіля IVEKO EURO CARGO ML120E18, а не на будь-які інші цілі, та і чи взагалі їх витрачали, відсутні і докази, що до даного спору в суді сторони взагалі знали про наявність таких розписок. Вказані розписки в разі доведеності їх дійсності мають правові наслідки лише для осіб які є сторонами за цим договором позики. В силу ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На виконання вимог даної статті суд, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати відповідно до кількості задоволених позовних вимог немайнового характеру, вимоги майнового характеру та за забезпечення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved