Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

25 червня 2020 року позивач звернувся до суду із даним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10.04.2019 року інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Кульбій Д.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 882049 відносно [PERSON] за ч.1 ст. 123 КУпАП із накладенням штрафу. Вказану постанову він оскаржив до суду та рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2019 року його позов було задоволено, вказану постанову визнано протиправною та скасовано, а провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 123 КУпАП закрито. Він вважає, що фактично працівниками поліції відносно нього були вчинені протиправні дії, оскільки винесена ними постанова була незаконною та необгрунтованою, чим йому заподіяна моральна шкода. Складання постанови відбулося в людному місці, привернуло увагу пішоходів та водіїв, такі дії поліцейських образили та поставили під сумнів його порядність та добре ім`я, сприяли створенню негативної психологічної установки відносно нього, тому він вимушений доводити суспільству свою чесність і порядність як громадянина. Його переживання супроводжувались інтенсивними негативними почуттями: обуренням через безпідставність звинувачень, власну безправність і приниження. В результаті неправомірних дій працівників патрульної поліції його нервовий стан привів до того, що вночі він не міг нормально спати, внаслідок цього виникало та виникає безсоння, вранці виникає слабкість та головний біль. Все це змусило змінити не тільки його ритм життя, а й його близьких родичів. Враховуючи його вік, він з великими труднощами переживає період притягнення до адміністративної відповідальності, оскарження неправомірних дій поліції в судових органах та відчуває, що наслідки спричинені зазначеними вище діями нанесли непоправну шкоду його фізичному стану, відновлення якого знаходиться під великим питанням та на його думку є неможливим. У сукупності всі зазначені факти вже завдали та продовжують завдавати йому значних душевних переживань та страждань, принижені його честі та гідності. Позивач зазначає, що, враховуючи глибину його фізичних та душевних страждань, характер та тривалість їх немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди та враховуючи вимоги розумності і справедливості, він вважає розумним, виваженим та справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 50000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади Департаменту патрульної поліції. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. була визначена для розгляду даної справи. Ухвалою судді від 30.06.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 05.08.2020 року від Департаменту патрульної поліції до суду надійшов Відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнав позовні вимоги та просив відмовити у їх задоволенні. 13.08.2021 року від Державної казначейської служби України до суду надійшов Відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнав позовні вимоги та просив відмовити у їх задоволенні. 02.09.2020 року до суду від позивача надійшла Відповідь на Відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 22.12.2020 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з урахуванням обставин викладених в позовній заяві просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив в задоволенні позову відмовити. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши осіб, які з`явились, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно із вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено в судовому засіданні, 10.04.2019 року інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Кульбій Д.В. відносно [PERSON] було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 882049 за ч.1 ст. 123 КУпАП із накладенням штрафу у розмірі 340,00 грн. Як зазначено в постанові, 10.04.2019 року о 17 год. 20 хв. в м. Дніпро, Самарський спуск, 15 водій [PERSON] , керуючи ТЗ КІА SORENTO днз [NUMBER] , рухався зі сторони вул. Молодогвардійська в бік вул. Іларіонівська та здійснив об`їзд ТЗ, які стояли перед залізничним переїздом на заборонений сигнал (201 км), чим порушив п.20.7 ПДР. Вказана постанова була оскаржена [PERSON] до суду та рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2019 року його адміністративний позов до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП, інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Кульбій Д.В. про визнання протиправною та скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності було задоволено, вказану постанову визнано протиправною та скасовано, а провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 123 КУпАП закрито. Вказане рішення суду вступило в законну силу та встановлені ним обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійснені нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, тимчасове вилучення посвідчення водія, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 5 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність"). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має залучити як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відтак, ст. 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно, за приписами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Як зазначається у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як зазначає Європейський Суд з прав людини, зокрема, у постанові від 15.10.2009 року у справі «Антипенков проти Російської Федерації (Antipenkov v. Russia), скарга №33470/03, параграф 82; постанові від 01.06.2006 року у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), скарга № 4171/04, параграф 20) заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Аналізуючи вищезазначені обставини в даній справі та застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод суд прийшов до висновку про захист порушеного права позивача саме в обраний ним спосіб. Суд вважає, що позивачу [PERSON] в наслідок винесення незаконної та необгрунтованої вищевказаної постанови про його притягнення до адміністративної відповідальності дійсно була заподіяна моральна шкода. Складання постанови відбулося в людному місці, привернуло увагу пішоходів та водіїв, такі дії поліцейських образили та поставили під сумнів порядність [PERSON] та його добре ім`я, сприяли створенню негативної психологічної установки відносно нього, вимусили його доводити суспільству свою чесність і порядність як громадянина. Його переживання супроводжувались інтенсивними негативними почуттями: обуренням через безпідставність звинувачень, власну безправність і приниження. В результаті неправомірно винесеної постанови нервовий стан позивача привів до того, що вночі він не міг нормально спати, внаслідок цього виникало та виникає безсоння, вранці виникає слабкість та головний біль. Все це змусило змінити не тільки його ритм життя, а й ритм життя його близьких родичів. Враховуючи його вік, він з великими труднощами переживає період притягнення до адміністративної відповідальності, оскарження неправомірних дій поліції в судових органах та відчуває, що наслідки, спричинені зазначеними вище діями нанесли непоправну шкоду його фізичному стану, відновлення якого знаходиться під великим питанням та на його думку є неможливим. У сукупності всі зазначені факти вже завдали та продовжують завдавати йому значних душевних переживань та страждань, принижують його честь та гідність. Позивач, посилаючись на глибину його фізичних та душевних страждань, характер та тривалість цих немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди та враховуючи вимоги розумності і справедливості, оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. Вирішуючи питання про розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких він зазнав, їх тривалості та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача, а не про покарання відповідача за неправомірні дії, що не відповідало б засадам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. Виходячи з цього, суд вважає за можливе визначити доведеною заподіяну моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн., яка підлягає відшкодуванню позивачу. За змістом пунктів 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 року №45, цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема, шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури та суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з п.35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Суд вважає, що відповідно до вищенаведених положень законодавства та ст. 56 Конституції України вказана сума завданої моральної шкоди повинна бути стягнена на користь позивача з Держави України, на яку покладається цивільна відповідальність за порушення прав позивача незаконним рішенням службової особи Департаменту патрульної поліції. Згідно з ст. 170 ЦК України обов`язок Держави України має бути виконаний Державною казначейською службою України, як на це вказував Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". З метою поновлення прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Державну казначейську службу України списати в безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 2000,00 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконним рішенням службової особи Департаменту патрульної поліції. Судові витрати по даній справі відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають віднесенню за рахунок держави. На підставі вищевикладеного

Outcome: partial