Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

20 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, треті особи: [PERSON], [PERSON], про визнання договору дійсним та визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві зазначила, що [INFO] в смт Веселинове Миколаївської області помер її чоловік [PERSON], смерть якого було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області за актовим записом № 32 від 01 березня 2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно зокрема право власності на житловий будинок [ADDRESS] та право власності на квартиру [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому його спадкоємцями за законом є його дружина [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON]. У встановлений законом строк [PERSON], [PERSON] та позивач звернулися до державної нотаріальної контори - [PERSON] і [PERSON] з заявами про відмовою від спадщини, а позивач з заявою про прийняття спадщини, на підставі чого було відкрито спадкову справу, однак при зверненні до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом було відмовлено у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.09.1998 року, зареєстрований в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю Товарної біржі "Нерухомість-Південь" за № 702, та реєстраційне посвідчення, відповідно до якого житловий будинок, розташований в [ADDRESS], цілий зареєстрований за [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.1998 року та записано в реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 437, а також реєстраційне посвідчення про те, що Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що квартира [ADDRESS], ціла зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності на підставі рішення народного суду Веселинівського району Миколаївської області від 14.05.1993 року та записано в реєстрову книгу № 13 за реєстровим № 1714 та рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 14 травня 1993 року, яким визнано угоду з купівлі-продажу квартири [ADDRESS], вчиненої 29 травня 1992 року [PERSON] і Веселинівським райагробудом такою, що відбулася, не відповідають вимогам законодавства, оскільки договір купівлі-продажу має бути посвідчений нотаріально, а рішення суду є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності, лише у випадку, якщо ухвалено рішення про визнання прав власності на нерухоме майно, та рекомендувала звернутися до суду. Зазначене спонукало позивача звернутися до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, надали суду заяви, якими просять справу слухати в їх відсутність, позов підтримують в повному обсязі з підстав зазначених у позові, просять вимоги задовольнити. Представник відповідача Улусян В.В. в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою просить справу слухати в його відсутність, позовні вимоги визнав повністю, проти задоволення позову не заперечує. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, якими просять справу слухати в їх відсутність, проти позову не заперечують. Суд, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] в смт Веселинове Миколаївської області помер чоловік позивачки [PERSON], смерть якого було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області за актовим записом № 32 від 01 березня 2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, право власності на житловий будинок [ADDRESS] та право власності на квартиру [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому його спадкоємцями за законом є його дружина [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON]. У встановлений законом строк [PERSON], [PERSON] та позивач звернулися до державної нотаріальної контори - [PERSON] і [PERSON] з заявами про відмову від спадщини, а позивач з заявою про прийняття спадщини, на підставі чого було відкрито спадкову справу, однак при зверненні до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом було відмовлено у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.09.1998 року, зареєстрований в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю Товарної біржі "Нерухомість-Південь" за № 702, та реєстраційне посвідчення, відповідно до якого житловий будинок, розташований в [ADDRESS] цілий зареєстрований за [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.1998 року та записано в реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 437, а також реєстраційне посвідчення про те, що Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що квартира [ADDRESS] ціла зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності на підставі рішення народного суда Веселинівського району від 14.05.1993 року та записано в реєстрову книгу № 13 за реєстровим № 1714 та рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 14 травня 1993 року, яким визнано угоду з купівлі-продажу квартири [ADDRESS], вчиненої 29 травня 1992 року [PERSON] і Веселинівським райагробудом такою, що відбулася, не відповідають вимогам законодавства, оскільки договір купівлі-продажу має бути посвідчений нотаріально, а рішення суду є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності, лише у випадку, якщо ухвалено рішення про визнання прав власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про власність", який діяв на час набуття [PERSON] права власності передбачено, що громадянин набуває право власності внаслідок укладення угод, не заборонених законом. Статтею 15 Закону України "Про товарну біржу" встановлено, що угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню, однак ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), передбачалось, що договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Пунктом 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року № 18/5, яки діяла на момент укладення договору купівлі-продажу передбачалось, що право власності на жилий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів: .. зокрема договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому суд вважає, що оскільки [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується реєстраційним посвідченням про те, що Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що квартира [ADDRESS] ціла зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності на підставі рішення народного суда Веселинівського району від 14.05.1993 року та записано в реєстрову книгу № 13 за реєстровим № 1714, рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 14 травня 1993 року, яким визнано угоду з купівлі-продажу вищевказаної квартири, вчиненою 29 травня 1992 року між [PERSON] і Веселинівським райагробудом такою, що відбулася, а також право власності на житловий будинок [ADDRESS], що посвідчується договором купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 15 вересня 1998 року та зареєстрований Вознесенською філією "Нерухомість-Південь" за № 104, реєстраційним посвідченням Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, що житловий будинок по [ADDRESS] цілий зареєстрований за [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору купівлі продажу від 15.09.1998 року, та це право не припинилося внаслідок його смерті, то позивач [PERSON] має право його успадкувати і набути права на успадковане майнове право. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі вищезазначеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved