Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідачів та зазначає , що у грудні 2013 р. до неї звернулися відповідачі з проханням надати їм гроші в борг на декілька днів в сумі 14 000 ( чотиринадцять тисяч ) грн. . Коли були досягнуті умови , вона надала відповідачам гроші в зазначеній сумі , про що [PERSON] написала розписку . Але , 14.05.2013 р. відповідачі знову звернулися до неї з проханням надати їм у борг гроші в сумі 175 000 ( сто сімдесят п"ять тисяч ) грн. Вона звернулася до своїх синів з проханням дозволити їй надати подружжю у борг зазначену суму , і коли вони погодилися , вона надала відповідачам зазначену суму , про що відповідачі написали розписку . Однак , в зазначений термін відповідачі борг не повернули і попрохали почекати до того часу поки [PERSON] отримає страхові виплати. Вона погодилася , тому , що знала , що отримання страхових виплат і право на їх отримання , процес складний та довгий . 12.05.2014 р. відповідачі знову звернулися до неї з проханням надати у борг ще 10 000 ( десять тисяч ) грн. бо тих грошей , що вона надала перший раз недостатньо . Вона зрозуміла становище подружжя і надала їм у борг зазначену суму , а саме 10000 ( десять тисяч ) грн. Відповідачі , а саме [PERSON] написала розписку 15.05.2014 р. , яку передала їй . Але , час оформлення страхових виплат минув , а відповідачі заспокоювали її тим , що борг вони повернуть обов"язково , без визначення будь-якого терміну. На початку січня 2016 р. вона дізналася , що відповідачі весь цей обманювали її , шляхом обману отримували у борг гроші , витрачали гроші на інші потреби і повертати їй борг наміру не мами. Таким чином , відповідачі , зловживаючі її довірою , шляхом обману заволоділи грошима , які вона взяла у своїх синів в сумі 199 000 ( сто дев"яносто дев"ять тисяч ) грн. Враховуючи обставини при яких відбувалися події , пов"язані з наданням грошей у борг відповідачам , а також дії відповідачів , спрямовані на отримання грошової позики таким шляхом , крім матеріальної шкоди , була завдана моральна шкода . Вона намагалася допомогти відповідачам , розуміла їх становище , прохала своїх синів допомогти відповідачам надавши їй дозвіл надати відповідачам гроші у борг , а її за це не тільки обманули , а прямо розчавили . Вона втратила гроші синів , вона втратила душевний спокій і рівновагу . Вона навіть не може спати спокійно , у неї почалися болі у серці , та почалася депресія , втратила нормальні відносини зі своїми синами , які довірили їй свої гроші . Перебуваючи у такому стані , вона втратила звичний спосіб спілкування зі своїм оточенням , рідними , знайомими . Свою моральну шкоду вона оцінює у 10 000 ( десять тисяч ) грн. і просить стягнути з відповідачів солідарно . Просить суд: - Винести рішення , яким стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь в рахунок повернення боргу 199 000 ( сто дев"яносто тисяч ) грн. , солідарно . - Винести рішення , яким стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь всі витрати , пов"язані з розглядом її справи у суді , а також витрати на надання їй юридичної допомоги . З метою забезпечення позову просить накласти арешт на нерухоме майно відповідачів , квартиру [ADDRESS] . Звільнити її від сплати судового збору на підставі ст. 5 п. 8 ЗУ " Про судовий збір ". Сторони в судове засідання не з"явилися . У судове засідання сторони не зявились. Позивач надала суду заяву , у якій просить суд розглянути справу без неї , позов підтримує в повному обсязі .. Відповідачі в своїх заявах позовні вимоги визнають . За таких обставин, суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін та прийняти рішення на підставі наявних у справі письмових доказах . Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно письмової розписки від 14.05.2013 р. відповідачі взяли в борг у позивача грошу у розмірі 175 000 ( стосімдесят п"ять тисяч ) та зобов"язуються повернути 30.07.2013 р. Іншою письмовою розпискою від 12.05.2013 р. зазначається , що відповідач - 2 взяла у борг у позивача гроші у розмірі 10000 ( десять тисяч ) грн. до 15.05.2014 р. Крім того , письмовою розпискою від 26.12.2013 р. також зазначається , що відповідач - 2 взяла у борг у позивача гроші у розмірі 14 000 ( чотирнадцять тисяч ) грн. та зобов"язується віддати дану суму . Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. по справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Тобто , суд вважає , що спірні правовідносини між сторонами виникли щодо неповернення суми боргу за договорами позики. Згідно п. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Відповідно до п. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Пункт 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно п. 1 ст. 1050 ЦК України , якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частинами 1,2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином , позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів суми боргу за договором позики є обгрунтованими , підтверджуються вищезазначеними доказами , а тому є такими , що підлягають задоволенню. В той же час , суд не погоджується з позицією позивача відносно солідарної відповідальності відповідачів ( за угодою від 26.12.2013 р. та від 12.05.2014 р.) . Згідно до положень ст.541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1ст.543 ЦК України). В даній ситуація , яка склалася між позивачем та з кожним з відповідачів , не в повній мірі узгоджується з принципом солідарної відповідальності. Як зазначено вище , відповідач - 2 в своїх письмових розписках від 26.12.2013 р. та від 12.05.2014 р. зазначає , що вона взяла у позивача в борг гроші у вищезазначених сумах . Доказів того , що відповідач-1 причетний до даних цивільно-правових угод , суду не надано. Також по даних угодах останній не виступає в якості поручителя . Щодо письмової розписки від 14.05.2013 р. ?. З даної розписки вбачається , що відповідач -1 та відповідач-2 взяли в борг у позивача гроші в сумі 175 000 грн. Отже , по даній цивільно-правовій угоді відповідачі виступають в якості спільних позичальників , а тому повинні повернути позикодавцеві позичену суму в солідарному порядку. Отже , на думку суду, відповідач -1 повинна нести відповідальність за невиконання зобов"язання за угодами від 26.12.2013 р. та від 12.05.2014 р. в індивідуальному порядку , а за невиконання угоди від 14.05.2013 р. в солідарному порядку разом з відповідчем-1 . Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди ? На обгрунтування даної вимоги позивач посилається на норми ст. 1167 ЦК України. Суд не погоджується з даною позицією позивача , в силу наступного. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Договірними зобов'язаннями, що виникли між сторонами, можливість відшкодування моральної шкоди не передбачена, а норми ст. 1167 ЦК України, як і норми ст. 1166 ЦК України, підлягають застосуванню тільки до не договірних зобов'язань. Отже , в силу зазначеного , дана вимога позивача не підлягає задоволенню. Що стосується вимог позивач про стягнення витрат на правову допомогу ? За правилами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно положень ст. 79 ЦПК України , судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розглядом судової справи належать, зокрема, витрати, на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно матеріалів справи , між позивачем та адвокатом [PERSON] 16.02.2016 р. був заключений договір про надання правової допомоги . Крім інших умов договору , в даному документі зазначено , що клієнт зобов"язується сплатити адвокату гонорар ( винагороду ) за надану правову допомогу ... Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 16.02.2016 р. адвокатом [PERSON] прийнято від клієнта ( позивача ) 2000 ( дві тисячі ) грн. за захист в суді інтересів у цивільній справі . Як зазначалося вище , судове засідання по даній справі не проводилося , так як сторони заявила клопотання про слухання справи у їхню відсутність. В зв"язку з цим , суд вважає , що дана вимога підлягає частковому задоволенню При цьому суд бере до уваги норми п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 , де роз"яснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов"язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). З вищезазначеного договору , слід розуміти , що адвокатом в оплату суми гонорару включено не тільки захист інтересів клієнту під час судового розгляду , а і складання позовної заяви , наданню юридичної консультації та копіювання документів. Тому , на думку суду , виходячи з засад розумності та справедливості дана вимога підлягає зменшенню до 200 ( двісті ) грн. Також , суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачів судових витрат на користь держави . Адже , відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України , якщо позивача , на користь якого ухвалено рішення , звільнено від сплати судового збору , він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої вимоги . На підставі викладеного,

Outcome: partial