Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 22.07.2014 року працювала на посаді начальника управління супроводження договорів особистого страхування ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». 15.01.2015 її було звільнено з займаної посади відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору. При цьому, відповідач в порушення ст. 116 КЗпП України не виплатив позивачу всіх сум, що належать їй в день звільнення. Таким чином, позивач вважає, що ПАТ «УСК «Гарант-Авто» порушило її трудові права, та просить задовольнити позов в заявлений нею спосіб. В судове засідання позивач не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи, повідомлений вчасно та належним чином, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням, про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, у заочному порядку, оскільки позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.07.2014 року [PERSON] була прийнята на посаду начальника управління супроводження договорів особистого страхування в ПАТ «УСК «Гарант-Авто». 15.01.2015 на підставі наказу № 22-кго [PERSON] було звільнено з роботи відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 9). Разом з тим, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» розрахунків з [PERSON] в день звільнення не провело й не виплатило їй всіх належних до сплати виплат. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. З п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" вбачається, що при припиненні трудового договору вихідна допомога виплачується у випадках і розмір, передбачених як ст. 44 КЗпП України, так і іншими нормативними актами. Якщо ж трудовий договір розривається на вимогу працівника внаслідок порушення роботодавцем законодавства про охорону праці, вихідна допомога стягується на його користь у розмірі тримісячного середнього заробітку, коли колективним договором не передбачено більшого її розміру. Таким чином, з ПАТ "УСК "Гаран-Авто" підлягає стягненню на користь [PERSON], вихідна допомога, згідно з розрахунком позивача, у розмірі 8379 (вісім тисяч триста сімдесят дев"ять) 00 коп. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідачем здійснено розрахунок середньоденної заробітної плати відповідно до вказаного Порядку, розмір якої становить 93 грн. 10 коп. (а.с. 8). З п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 ""Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"" вбачається, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем повний розрахунок в день звільнення, то відповідно до умов ст. 117 КЗпП України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток з 16 січня 2015 року по 14 травня 2015 року, (93 грн. 10 коп. (середньоденна заробітна плата) * 80 (число робочих днів), що становить суму коштів у розмірі 7448 грн. 00 коп. Як вбачається зі змісту ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження відсутності вини у діях ПАТ "УСК "Гарант-Авто" щодо не проведення останнім своєчасного розрахунку із позивачем, відповідачем не надано. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» моральної шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 4500 грн. 00 коп., в узагальненому вигляді моральних страждань, оскільки в судовому засіданні встановлено, що внаслідок несвоєчасного розрахунку позивач зазнав душевних страждань та проходила медичне лікування. При цьому визначений розмір компенсації відповідатиме вимогам розумності та справедливості з огляду на характер правовідносин та ступінь та тривалість цих страждань. Оскільки при пред'явленні позову позивач був звільнений від оплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial