Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із заявою про встановлення факту смерті сина - [PERSON], [INFO], яка настала [INFO] в населеному пункті Червоний Партизан Донецької області, тобто у населеному пункті, що є тимчасово окупованою територією України. В заяві посилається на те, що її син загинув в результаті вогнепального осколкового поранення обличчя, шиї, тулубу, підірвавшись в лісі на міні. Зазначила, що факт смерті громадянина України підлягає державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України. Внесення до такого реєстру запису про смерть та наступна видача свідоцтва про смерть є підставою для настання правових наслідків смерті, серед яких вступ у спадщину, що залишилась після померлого, можливість встановлення опіки над його дітьми, що залишились без батьківського піклування, та інші правові наслідки. Вказала, що згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма 106/о), форма якого затверджена Міністерством охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції 25.10.2006 за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма 106-1/о), форма якого затверджена Міністерством охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції 25.10.2006 за №1150/13024. Вказані документи у випадку, якщо смерть настала на території України, подаються за формою, що затверджена Міністерством охорони здоров'я України. Вважає, що оскільки на тимчасово окупованій території діє юрисдикція та діє законодавство "Донецької народної республіки", тому докумемти видаються за формою, встановленою "Міністерством охорони здоров'я" невизнаної "Донецької народної республіки", яка не є прийнятною для українських органів реєстрації актів цивільного стану. До того ж, згідно Правил державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені пунктом 2 цієї глави, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті померлого, в даному випадку таким є тимчасово окупована територія Донецької області. Заявник вказав на те, що не має підстав для звернення до органу ДРАЦС для реєстрації смерті сина. Так, згідно ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" , будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та / або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Висловила переконання, що внаслідок цих обставин отримання свідоцтва про смерть в органах ДРАЦС Міністерства юстиції України є неможливим, а єдиним шляхом його отримання є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. Вказала на те, що факт смерті сина підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №1244 від 13.06.2016 року та довідкою про причини смерті №1244 від 13.06.2016 року. [PERSON] зазначила, що встановлення факту смерті її сина - [PERSON], необхідне їй для отримання його свідоцтва про смерть, оскільки отримати таке свідоцтво у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, бо смерть сина сталася на тимчасово окупованій території України, на якій не можливо отримати медичний документ, який міг бути прийнятим відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Як на підставу задоволення вимог заявник посилається на ст.ст. 1,3,4, 16 ЦК України та ст.ст. 256 ч.1 п.8, 257-1, 367, 368 ЦПК України. Як на докази посилалася на такі документи: лікарське свідоцтво про смерть №1244 від 13.06.2016 року (а.с.7) та довідка про причини смерті №1244 від 13.06.2016 року (а.с.8), видані так званим "Республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР"; копія паспорта громадянина України на ім'я [PERSON] (а.с.5); копія паспорта громадянина України на ім'я [PERSON] (а.с.6); копія свідоцтва про народження (повторно) на ім'я [PERSON] (а.с.9); копія картки фізичної особи - платника податків на ім'я [PERSON] (а.с.10); заява про реєстрацію події смерті сина від 25.06.2016 року (а.с. 18); світлини (а.с. 26, 27). В судовому засіданні наполягала на задоволенні своєї вимоги. Представник заінтересованої особи, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши правові позиції заявника та заінтересованої особи, дослідивши представлені докази, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні заявлених вимог [PERSON] слід відмовити. При цьому суд виходить з такого. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання, а відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. Відповідно до частини першої статті 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Заявник [PERSON] звернулася до суду як мати особи, щодо якої просить встановити факт смерті, однак суду не надала документів, які б підтверджували існування між ними родинних відносин. У наданій суду копії повторного свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], матір'ю записана особа на ім'я [PERSON] (а.с.9), в той час як заявницею є [PERSON]. Інших документів суду не представлено. Надані суду світлини з місця поховання особи (а.с.26, 27) самі по собі не мають доказової сили, оскільки окрім заявника ніхто не може підтвердити, що саме особа, про встановлення смерті якої звернулися із заявою до суду, є похованою. Так само не можливо встановити місце поховання. Для участі в справі з метою з'ясування обставин, які мають значення при ухваленні рішення в справі, заявник не закликала жодного свідка й про них суду не повідомляла. Суд дійшов переконання про те, що лікарське свідоцтво про смерть №1244 від 13.06.2016 року (а.с.7) та довідка про причини смерті №1244 від 13.06.2016 року (а.с.8), видані так званим "Республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР", не можуть бути визнанні належними та допустимими доказами в даній справі. Суд дійшов висновку, що встановити факт смерті [PERSON], [INFO], за з'ясованих обставин не виявляється можливим. Судом звертається увага заявника на те, що для досягнення її мети існують й інші, передбачені законом процедури (наприклад, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою). За результатами дослідженого в судовому засіданні у суду виникає сумнів в існуванні факту, про встановлення якого просить заявник, а тому у задоволенні заявлених вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed