Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідачів на свою користь відповідно до часток у праві власності на квартиру заборгованість по платі за утримання житла та платі за користування комунальними послугами за період з 01.04.2012 по 01.01.2017 в сумі 23601,35 грн., в тому числі: 13857,51 грн. - основного боргу; 8558,73 грн. - індексу інфляції; 1185,11 грн. - 3% річних та судові витрати в сумі 1600 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачам на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Зазначає, що вищезгадана квартира є трикімнатною. Також зазначає, що між позивачем і відповідачами існують відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, проте відповідачі не сплатили своєчасно і в повному обсязі плату за утримання житла та плату за користування житловими послугами, внаслідок чого утворилась зазначена заборгованість. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 27.12.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 29.12.2017 судом було зроблено запит щодо місця реєстрації відповідачів. 14.02.2018 до суду надійшла відповідь з обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві. Ухвалою суду від 14.02.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. 03.04.2018 до суду відповідачами подано заперечення на позовну заяву. Вважають позов безпідставним та необгрунтованим. Зазначають, що договір з позивачем не укладали, а щомісячні нарахування за житлово - комунальні послуги проводили за тарифами, які є незаконними та не чинними. Просять відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 04.04.2018 цивільну справу було призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з'явився, зазначивши в своїй позовній заяві про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання, не заперечував. В судове засідання відповідачі не з'явились, до суду останніми подано заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що відповідачам на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] в рівних долях (а.с.30). Відповідно до п.1 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.19 Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20, 21 Закону визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості. Договір між позивачем та відповідачами на утримання будинку та прибудинкової території не укладався, однак відповідачам відповідні послуги надавались, а відтак одержувались і споживались останніми. Між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» та відповідачами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого рахунку на сплату за житлово-комунальні послуги. Відповідачі є споживачами комунальних послуг, відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" договором є усна чи письмова угода між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за якими здійснюється купівля-продаж, робота та послуги. Письмова угода може оформлятися квитанцією, товарним чи касовим чеком або іншими документами. Отже, рахунок на сплату житлово-комунальних послуг містить всі істотні умови договору, а саме: ціну договору, реквізити сторін, найменування послуг та їх вартість, тощо. Тобто, відсутність відповідного письмового договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачами. З огляду на викладене, суд вважає, що відсутність укладеного між сторонами письмового договору, не звільняє відповідачів від сплати виниклої заборгованості за спожиті послуги на підставі ч.2 ст.642 ЦК України. Крім того, відповідачами не надано жодних доказів, що вони зверталися з вимогою до позивача відключити їх від надання централізованих комунальних послуг, а також до інших виконавців та надавачів комунальних послуг. З огляду на викладене вище, суд вважає, що позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов'язку щодо оплати наданих послуг. Згідно ст. 156, 162 ЖК України, власник та члени його сім'ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (ст. 20). Відповідно до "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем (п. 18 Правил). Згідно п.8 "Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що у відповідачів за період з 01.04.2012 по 01.01.2017 наявна заборгованість у розмірі 23601,35 грн., в тому числі: 13857,51 грн. - основного боргу; 8558,73 грн. - індексу інфляції; 1185,11 грн. - 3% річних (а.с.4). Нарахування 3% річних та інфляційної складової суми боргу узгоджується з вимогами ст. 625 ЦК України. Відповідачами не надано доказів в підтвердження того, що нарахування спірної заборгованості не відповідає дійсності чи було здійснено позивачем за тарифами, які були нечинними на момент їх нарахування. При цьому, будь-якого розрахунку заборгованості, який на їх думку відповідає вимогам чинного законодавства та як наслідок спростовує спірну заборгованість, відповідачі суду не надали. Суд також звертає увагу на ту обставину, що доказів того, що відповідачі зверталися до позивача з вимогою про здійснення перерахунку, як і доказів сплати послуг за спожиті послуги, які на думку відповідачів відповідають вимогам закону та їх чинності у часі, не надано. За таких обставин, суд вважає, що відповідачами не надано доказів в обгрунтування своїх заперечень проти позову та на спростування спірної заборгованості. Таким чином, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача, а тому з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 23601,35 грн., в тому числі: 13857,51 грн. - основного боргу; 8558,73 грн. - індексу інфляції; 1185,11 грн. - 3% річних. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 400,00 грн. з кожного.

Outcome: approved