Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього 6044,74 грн. заборгованості станом на 18.12.2014 року по отриманому згідно укладеного сторонами договору від 17.07.2007 року кредиту, включаючи заборгованість по процентам, комісії та нараховані штрафні санкції), мотивуючи свої вимоги невиконанням відповідачем належним чином взятих на себе зобов"язань по своєчасному поверненню отриманих коштів. У судове засідання сторони не з"явилися, в зв"язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. В ході судового розгляду справи встановлено, що 17.07.2007 року між сторонами укладено договір про відкриття картрахунку та обслуговування кредитної карти, відповідно до якого на платіжну карту відповідача надається кредитний ліміт у розмірі 4000 грн. із можливістю збільшення даної суми зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг складає між ним та банком договір. Таким чином, між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України. Статтею 9.12 Умов надання банківських послуг передбачено, що кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. На підставі вказаної ст. 9.12 Умов надання банківських послуг позивач вважає, що договір продовжує свою дію до даного часу, а тому не має будь-яких підстав щодо прийняття в якості законного висновку відповідача щодо пропуску банком строку позовної давності. Проте суд не може погодитися із вказаною позицією, виходячи із наступного. Відповідно до рішення Чуднівського райсуду від 02.02.2011 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто 11247,87 грн. заборгованості по тілу кредиту та відсоткам. Водночас, позивачем по даній справі заявлені вимоги щодо стягнення 6044,74 грн. заборгованості станом на 18.12.2014 року, тобто заборгованості, яка виникла уже після звернення в суд із першим позовом, який був задоволений рішенням суду від 02.02.2011 року. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між сторонами у справі було укладено 17.07.2007 року з видачею відповідачу кредитної карти, строк дії якої згідно інформації самого позивача закінчився 31.08.2009 року. При цьому у поданих матеріалах відсутні належні та допустимі докази того, що [PERSON] видавалися нові картки із визначенням нового строку їх дії, хоча згідно положень ст. 60 ЦПК України саме на позивача покладається обов"язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Згідно неодноразово висловлених Верховним Судом України правових позицій (в т.ч. у постанові від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс 14) відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Водночас, позивачем по даній справі заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості, яка виникла уже після закінчення дії кредитної карти, а, отже, і дії умов кредитного договору. При вказаних обставинах, враховуючи наявність рішення Чуднівського райсуду від 02.02.2011 року, мова могла йти про стягнення з відповідача відповідних сум, передбачених ст. 625 ч. 2 ЦК України, але позивач не змінював свої вимоги, а суд не має прав вийти за межі заявлених позивачем вимог. З огляду на відмову у позові, судові витрати слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed