Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відновлення меж між неприватизованими земельними ділянками. Позовні вимоги мотивувала тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 лютого 2016 року вона є власницею житлового будинку з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS]. При зверненні до Лубенської міської ради з метою приватизації земельної ділянки, було виявлено самовільний захват частини її земельної ділянки відповідачами [PERSON] та [PERSON], які проживають за адресою [ADDRESS]. На вимогу повернути самовільно захоплену земельну ділянку розміром 0, 0050 га. відповідачі [PERSON] та [PERSON] не відреагували. Прохає суд постановити рішення, яким зобов"язати відповідачів відновити межі відповідно до акту комісії виконавчого комітету Лубенської міської ради по вирішенню спорів щодо земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян від 21 грудня 2016 року та затвердженого рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради № 347 від 28 грудня 2016 року, а також стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, прохали їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали, прохали відмовити в їх задоволенні, пояснивши, що придбали будинок у 1975 році. Межі не переміщували та користувалися землею. Чому в їх користуванні перебуває земельна ділянка більшої площі їм не відомо. Представник третьої особи Лубенської міської ради в судове засідання не з"явився, надіслав суду заяву з проханням провести розгляд справи без його участі, прохав позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Третя особа - фізична особа-підприємець [PERSON], яка є кваліфікованим інженером-землевпорядником, при вирішенні спору покладалась на розсуд суду, при цьому пояснила, що згідно плану розташування земельної ділянки в [ADDRESS], належної [PERSON] маються розбіжності у виділених та фактичних її розмірах. Зокрема у фактичному користуванні [PERSON] перебуває менша земельна ділянка ніж за планом, натомість у користуванні відповідачів [PERSON], [PERSON] перебуває у користуванні земельна ділянка, яка є більш по площі ніж за планом ([ADDRESS]). Відповідачі самовільно захопили частину земельної ділянки площею 0,0050 га, яка перебуває у користуванні позивача [PERSON] Суд, дослідивши матеріали, докази справи, заслухавши учасників судового процесу, вважає, що позов [PERSON] підлягає повному задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 92 Земельного Кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Відповідно до ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок , що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства. Пунктами е, г частини 1 ст.96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов"язані : не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Згідно частин 2, 3 ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Відповідно до ч.1 ст.107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Судом встановлено, що позивач [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 лютого 2016 року є власницею житлового будинку з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] (а.с.13). Домоволодіння розташоване на не приватизованій земельній ділянці. Після вступу в спадщину позивачка [PERSON] виявила, що сусіди [PERSON] та [PERSON], відповідачі по справі, які мешкають за адресою [ADDRESS] прихопили частину її спадкової земельної ділянки, що була передана її матері в постійне користування. При зверненні позивачки [PERSON] до Лубенської міської ради з метою приватизувати земельну ділянку, було встановлено самовільний захват земельної ділянки відповідачами [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Актом комісії по вирішенню спорів щодо земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян від 21 грудня 2016 року. (а.с.15). Згідно Акту було визнано факт самовільного захоплення [PERSON] та [PERSON], які проживають за адресою [ADDRESS], частини земельної ділянки площею 0, 0050 га.,яка перебуває у користуванні [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Також було зобов"язано [PERSON] та [PERSON] повернути самовільно захоплену у [PERSON] частину земельної ділянки площею 0,0050 га. за вищевказаною адресою та відновити спільні межі при виготовленні землевпорядної документації, у розмірах та межах передбачених технічною документацією. Згідно рішення Лубенської міської ради від 12 жовтня 2016 року надано дозвіл [PERSON] та [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в [ADDRESS]. Згідно рішення Лубенської міської ради від 10 листопада 2016 року надано дозвіл [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в [ADDRESS].(а.с.19). Також судом встановлено, що комісією по вирішенню спорів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян, під час проведення землевпорядних робіт було виявлено, що фактична площа земельної ділянки у позивачки [PERSON] становить 0,0598 га., тоді коли згідно технічної документації на житловий будинок повинна становити 0,0642 га., тобто менша на 50 кв.м. Площа земельної ділянки, що перебуває у користуванні відповідачів [PERSON], [PERSON] по факту становить 0, 1042 га., а згідно документації повинна бути 0,0992 га., тобто більша на 50 кв.м. Також було з"ясовано, що ширина земельної ділянки по її фасадній частині, що перебуває у користуванні відповідачів становить фактично 20,68 м., тоді як по технічній документації повинна бути 19,2м., ширина земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивачки [PERSON] фактично становить 11,96 м., коли повинна бути 13,00 м. З викладеного вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], які проживають за адресою [ADDRESS] самовільно захопили частину земельної ділянки площею 0, 0050 га., яка перебуває у користуванні позивачки [PERSON] за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні судом було роз"яснено сторонам їх право, передбачене ч.1 ст.143 ЦПК України, заявити відповідне клопотання про призначення судової землевпорядної експертизи, але сторони відмовились використати таке право. Згідно ст. 95 ЗК України, порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку встановленому законом, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, із відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved