Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Виконувач обов"язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь Рівненської міської ради упущену вигоду, спричинену неукладенням договору пайової участі у розвитку інженерно-транспортної інфраструктцри м.Рівне у розмірі 309 944 грн. 00 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що за результатами опрацювання Рівненською місцевою прокуратурою відомостей Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради та Управління ДАБІ у Рівненській області, виявлено ряд завершених об`єктів будівництва на території міста Рівне, які не залучені до пайової участі в розвитку інфраструктури міста. Зокрема, відповідно до інформації Управління бюджету і фінансів виконавчого комітету Рівненської міської ради, наданої Рівненській місцевій прокуратурі листом №01-11/1722 від 28.12.2020 року, [PERSON] як замовник будівництва не сплатила пайову участь у створенні та розвитку інфраструктури міста Рівне, зокрема, щодо об`єкта - «Будівництво оздоровчо-туристичного центру (готельного типу)» в районі [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:055:0539. В ході вивчення інформації Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів на сайті ДАБІ України встановлено, що в грудні 2019 року [PERSON] повідомлено про початок виконання будівельних робіт. Зокрема, 16.12.2019 року управлінням Державної архітектурно-будівельної контролю Рівненської міської ради зареєстровано повідомлення за номером РВ 061193500501 про початок виконання будівельних робіт, об`єкт - «Будівництво оздоровчо-туристичного центру (готельного типу)» в районі [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:055:0539. Кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією вказана у розмірі 6 215 200 грн., а загальна площа об`єкту - 3282,1 кв.м. Тобто, згідно поданих замовником будівництва розрахунків вартість 1 м.кв. будівництва складає 1893,67 грн. Згідно змінених замовником будівництва розрахунків вартість 1 м.кв. будівництва складає 2020,50 грн В подальшому Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради 23.11.2020 року зареєстровано декларацію РВ 1012011235333 про готовність вказаного вище об`єкта до експлуатації. Однак, враховуючи той факт, що у строк, визначений законодавством (а саме: до прийняття об"єкта будівництва в експлуатацію) [PERSON] не виконала зобов"язання та не уклала договір з Рівненською міською радою на оплату коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста тв відповідно, добровільно у визначений строк кошти пайової участі не сплатили. І оскільки зобов`язання залишається невиконаним на даний час, а відповідачі ухиляються від його добровільного виконання, тому вказана сума коштів повинна бути стягнута з останніх в судовому порядку. При цьому необхідність звернення прокурора з позовною заявою зумовлена потребою захистити інтереси держави, оскільки протиправні дії [PERSON] зумовлюють ненадходження коштів пайової участі до бюджету міської ради на створення та розвиток інфраструктури населеного пункту, чим порушуються економічні інтереси держави та конкретної територіальної громади. В даному випадку прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави через порушення інтересів держави, що виражається в порушенні норм законодавства під час залучення та сплати пайової участі замовника будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Рівне та недоотримання коштів пайової участі, а також через нездійснення Рівненською міською радою повноважень по зверненню до суду з позовом. 26 квітня 2021 року відповідач надіслав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову. У відзиві вказує щодо відсутності у відповідача обов"язку укладати договір пайової участі. 01.01.2020 року набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", якими виключено ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Згідно з п.2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020 року є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. Тобто, з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов"язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020 року. Наразі відсутнє положення закону, яке б зобов"язувало відповідача укласти з позивачем відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Крім того, виконувач обов`язків керівника Рівненської місцевої прокуратури не мав права на звернення до суду в інтересах держави з позовною заявою про стягнення з них коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної інфраструктури в м. Рівне, оскільки Рівненська міська рада як представницький орган Рівненської об`єднаної територіальної громади має право на звернення до суду із позовом про стягнення коштів. У кожному випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Ухвалою суду від 25.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження по справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав та мотивів, які в ньому наведені, просив суд його задоволити. В судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.12.2019 року управлінням Державної архітектурно-будівельної контролю Рівненської міської ради зареєстровано повідомлення за номером РВ 061193500501 про початок будівельних робіт, щодо об"єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об"єктів з незначними наслідками (СС1) найменування згідно проекту будівництва - щодо об`єкта - «Будівництво оздоровчо-туристичного центру (готельного типу)» в районі [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:055:0539, вид будівництва - Нове будівництво, код об"єкта 1121.9. 24.11.2020 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради зареєстровано декларацію РВ 1012101123533 про готовність вказаного вище об`єкта до експлуатації, замовник [PERSON] , де вказана дату початку будівництва - 17.12.2019 року, дата завершення будівництва - 13.11.2020 року, строк введення об`єкта в експлуатацію - листопад 2020 року, інформації щодо пайової участі не зазначено. 15.12.2020 року виконувач обов`язків Рівненської місцевої прокуратури звернувся до Рівненської міської ради із запитом, в якому вказав, що в ході вивчення інформації Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об"єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів на сайті ДАБІ України встановлено, що в листопаді 2020 року подано декларацію про готовність до експлуатації об"єкта РВ 1012011235333 по будівництву оздоровчо-туристичного центру (готельного типу) в районі [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:055:0539. Однак, у геопорталі відкритих даних Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради відсутня інформація про звернення замовника будівництва до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про призначення розміру пайової участі щодо об"єкта будівництва та відповідно її сплати. В зв`язку з чим, просив у строк до 17.12.2020 року надати копії усіх дозвільних документів, що дають право на виконання будівельних робіт. 24.12.2020 року виконувач обов`язків Рівненської місцевої прокуратури звернувся до Рівненської міської ради із запитом, просив у строк до 28.12.2020 року надати інформацію щодо пайової участі у розвитку інфраструктури міста Рівне із замовником будівництва оздоровчо-туристичного центру (готельного типу) в районі [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:055:0539 та долучити копії договору/розрахунку та усіх підтверджуючих документів. 28.12.2021 року Рівненська міська рада розглянувши вищевказаний запит повідомила Рівненську місцеву прокуратуру, що станом на 28.12.2020 заява про визначення розміру пайової участі щодоь об"єкта "Будівництво оздоровчо-туристичного центру (готельного типу) в районі [ADDRESS] на земельній ділянці (кадастровий номер 5610100000:01:055:0539)" від замовника будівництва не надходила. 27 січня 2021 року виконувач обов`язків Рівненської місцевої прокуратури звернувся до Управління бюджету та фінансів виконавчого комітету Рівненської міської ради з листом, в якому вказав, що Рівненською місцевою прокуратурою з метою виявлення підстав для представництва інтересів держави проводиться вивчення додержання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на території міста Рівне. В зв`язку з чим, просив повідомити Рівненську місцеву прокуратуру чи надходили до бюджету кошти у період з 16.12.2019 по 29.01.2021 пайової участі у розвитку інфраструктури м.Рівне [PERSON] - замовник будівництва оздоровчо-туристичного центру (готельного типу) в районі [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:055:0539. 27 січня 2021 року виконувач обов`язків Рівненської місцевої прокуратури звернувся до Рівненської міської ради з аналогічним листом як до Управління бюджету та фінансів виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому просив у строк до 29 січня 2021 року повідомити чи вживалися (чи плануються вживатися) заходи щодо стягнення, в тому числі в судовому порядку, із замовників будівництва заборгованості по сплаті коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста. 29 січня 2021 року Управління бюджету та фінансів виконавчого комітету Рівненської міської ради повідомило, що у казначейських виписках перераховані у листі Рівненської місцевої прокуратури особи як платники не значаться. У 2021 році (станом на 29 січня 2021 року) кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту до бюджету міста Рівного не надходили. Також до відповіді додали лист Управління містобудування та архітектури від 29 січня 2021 року, згідно якого в Управлінні містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради відсутня інформація щодо сплати пайової участі замовниками об`єктів будівництва відповідно до договорів та розрахунків, перерахованих у запиті Рівненської місцевої прокуратури від 27 січня 2021 року. 23 лютого 2021 року виконувач обов`язків Рівненської місцевої прокуратури повідомив Рівненську міську раду, що Рівненською місцевою прокуратурою буде пред`явлено до Рівненського міського суду позов в інтересах держави в особі Рівненської міської ради до [PERSON] , в зв`язку з невиконанням зобов`язання по сплаті коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста і бездіяльністю Рівненської міської ради щодо відновлення порушених прав. Статтею 19 Конституції України\~визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"\~об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури. Згідно з ч. 1\~ст. 4 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"\~суб`єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи. Частинами 1-4\~статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"\~передбачено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього\~Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Так, відповідно до ч. 2, ч. 3, ч. 9\~ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"\~(в редакції, чинній до 01 січня 2020 року) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Зі змісту\~статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"\~(в редакції, чинній до 01 січня 2020 року) вбачається, що передумовою для сплати пайової участі є укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Проте, 01 січня 2020 року набув чинності\~Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" №132-ІХ від 20.09.2019, яким статтю 40 виключено з тексту\~Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні"\~договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. Суд звертає увагу на те, що\~Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні"\~не передбачає жодних положень щодо укладення договорів про сплату пайової участі після 01 січня 2020 року. Натомість, пункт 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні"\~передбачає виключно виконання умов договорів про сплату пайової участі, які були укладені до 01 січня 2020 року. Тобто, пункт 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні"\~поширюється на тих забудовників (замовників будівництва), які до 01 січня 2020 року уклали договори про сплату пайової участі, але не здійснили відповідні платежі станом на 01 січня 2020 року. Як було встановлено судом, 16.12.2019 року управлінням Державної архітектурно-будівельної контролю Рівненської міської ради зареєстровано повідомлення за номером РВ 061193500501 про початок виконання будівельних робіт, об`єкт - «Будівництво оздоровчо-туристичного центру (готельного типу)» в районі [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:055:0539, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту між замовником [PERSON] та органом місцевго самоврядування укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, однак такий договір укладено не було, а 23.11.2020 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради зареєстровано декларацію РВ 1012011235333 про готовність вказаного вище об`єкта до експлуатації. Отже, наведене свідчить, що у відповідача відсутній обов`язок укладати договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Рівне та, як наслідок, відповідач не зобов`язаний сплачувати пайову участь у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Рівне, оскільки станом на 01.01.2020 року втратила чинність правова норма (ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"), яка визначала обов`язок замовника будівництва укласти договір про пайову участь в розвитку населеного пункту. \~ \~ \~ \~Суд вважає,\~що позивачем\~не доведено\~обґрунтованість заявленого\~позову та\~наявність правових\~підстав для\~його задоволення,\~а тому\~в задоволенні\~позову слід\~відмовити. Щодо посилання відповідача на те, що позовну заяву подано особою, яка не має повноважень на введення справи, суд зазначає наступне. Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру». Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з абз. 1-2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Відповідно до абз. 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини). Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Таким чином, відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; у разі відсутності такого органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (№ 12-194гс19), який суди не врахували. Як обґрунтовано зазначає прокурор, підставою для представництва інтересів держави в особі Рівненської міської ради шляхом подання позову в даній справі є невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань, що полягають у сплаті коштів до бюджету міської ради на створення та розвиток інфраструктури населеного пункту, що у свою чергу призвело до порушення інтересів держави, при тому, що позивачем як уповноваженим органом не вжито жодних заходів з метою стягнення відповідних коштів до бюджету. Інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи (висновки Верховного Суду від 08.02.2019 року у справі № 915/20/18). \~ \~ \~ \~На підставі\~ст.141\~ЦПК України,\~понесені позивачем\~судові витрати,\~покладаються на\~позивача.

Outcome: dismissed