Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Представник позивача АТ «Акцент-Банк» Шкапенко О.В., який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 травня 2019 року у розмірі 25139,4 гривень та судові витрати у розмірі 2102 гривні. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 31 травня 2019 року [PERSON] , приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі підписаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ "А-БАНК" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов Договору. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 28 листопада 2020 року має заборгованість в загальному розмірі - 25139 грн. 4 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 18660 грн. 38 коп.; заборгованість за відсотками - 6479 грн. 02 коп. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від суду від 18 січня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Представник позивача АТ «Акцент-Банк» у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, в якій він вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення судом. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, правом надання відзиву на позовну заяву не скористалася, заяв про відкладення розгляду справи не подавала. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ухвали суду від 18 січня 2021 року, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що 31 травня 2019 року [PERSON] звернулась до АТ "Акцент-Банк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим нею була підписана анкета-заява №б/н від 31 травня 2019 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. З підписанням відповідної анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, що містяться в рекламному буклеті, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомилась. Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором №б/н від 31 травня 2019 року, яка станом на 28 листопада 2020 року складає у загальному розмірі 25139 грн. 4 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 18660 грн. 38 коп.; заборгованість за відсотками - 6479 грн. 02 коп. Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Визначаючи розмір заборгованості за договором, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх та оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими обставинами справи та наявними у справі доказами. При цьому, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості посилався на розрахунок заборгованості за кредитним договором №SAMABWFC00002046884 від 31 травня 2019 року, відповідно до якого заборгованість [PERSON] за вказаним договором станом на 28 листопада 2020 рік становить 25139 грн. 4 коп. В обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення заборгованості, в тому числі її розмір і порядок нарахування, позивач крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №SAMABWFC00002046884 від 31 травня 2019 року також посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ "Акцент-банк" як невід`ємні частини договору. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Проте, позивачем до позовної заяви не додано виписки з особового рахунку відповідача, у зв`язку з чим суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт того, що відповідач дійсно отримав грошові кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, а також наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у позовній заяві. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 30 січня 2-18 року у справі № 161/16891/15-ц. Крім того, судом з`ясовано, що між сторонами був укладений лише договір про надання банківських послуг б/н від 31 травня 2019 року, а докази стосовно укладення кредитного договору №SAMABWFC00002046884 від 31 травня 2019 року, за яким позивачем здійснено розрахунок заборгованості суду не надані, у зв`язку з чим суд вважає, що матеріали справи не містять належних доказів, якими позивач підтверджує дійсний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором №б/н від 31 травня 2019 року. Також судом встановлено, що у анкеті-заяві, яка була підписана [PERSON] 31 травня 2019 року, відсутня інформація про те, яку картку клієнт бажав оформити з підписанням даної заяви, розмір кредитного ліміту, який клієнт бажав отримати на кредитну карту, відсутні відомості про фактичне отримання відповідачем кредитної картки, строк її дії, а також умови про розмір відсотків, які клієнт повинен сплачувати за користування кредитом, умови повернення кредиту та будь-які інші обставини, які підтверджують наявність кредитних правовідносин між сторонами У анкеті-заяві зазначено лише про згоду позичальника з тим, що анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, що містяться в рекламному буклеті, складають Договір про надання банківських послуг, але на підставі цього неможливо зробити висновок, у чому саме полягають ці послуги, анкета - заява містить лише особисті анкетні дані [PERSON] . Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді предмет договору (вид кредитування, розмір кредитного ліміту) ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, строки повернення кредиту. Також суд зазначає, що до позову банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» та Тарифів користування кредитною карткою «Зелена», які не містять підпису відповідача та які б засвідчували її ознайомлення з умовами кредитування в частині строку, розміру відсотків за користування кредитними коштами, строку повернення кредиту та інше. Доданий позивачем в якості доказу паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який нібито містить підпис споживача [PERSON] шляхом підтвердження ОТП 87 з номеру телефона [NUMBER] , що ознайомлений з дійсними Умовами та правилами надання банківських послуг, містить одночасно умови кредитних продуктів: картка «Універсальна», «Універсальна GOLD» та «Зелена», які є різними у частині процентної ставки та відсотків річних, тобто не зрозуміло, які саме умови відповідач бажала обрати при підписанні анкети-заяви. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умов розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Тобто, банк на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинен надавати суду підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно з наданням суду цієї редакції Умов. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надану редакцію Витягу з Тарифів та Витягу з Умов розумів відповідач, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ "Акцент-Банк", а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви містили умови щодо сплати відсотків саме у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування, як про це наголошує позивач у позовній заяві. За таких обставин, без наданих позивачем підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про предмет договору, розмір відсотків, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів" ). Згідно з пунктом 22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996р. № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013р. у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Отже відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ "Акцент-Банк" дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17-ц. Також, суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача карткового рахунку, виписки по даному рахунку, який мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити, який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником. Відповідно до змісту ч.1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та відповідно на умовах, встановлених договором. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем підстав для стягнення з боржника заявленої суми заборгованості по тілу кредиту в розмірі 18660 грн. 38 коп. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками також не підлягають задоволенню, оскільки сторони договору не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а тому суд відмовляє в позові в повному обсязі за недоведеністю. Суд звертає увагу, що позивач є юридичною особою банківською установою, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, отже представники позивача повинні бути обізнані з нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, у тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Крім того, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У письмовій заяві про розгляд справи за відсутності позивача представником зазначено, що всі необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку позивача відсутні. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позивачем у порушення положень ст.81 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів визначення сторонами розміру кредиту, отримання відповідачем суми кредиту, а також ознайомлення відповідача як споживача послуг з процентною ставкою по кредиту, що в свою чергу виключає стягнення заборгованості за непідтвердженими кредитними правовідносинами,а також не додано доказів, яким позивач підтверджуює наявність заборгованості та її розмір, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України, згідно з якими у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed