Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], та визнати за нею право користування на житло за вищевказаною адресою. Позовні вимоги мотивує тим, що вона з 08.03.1988 року зареєстрована та постійно проживає у квартирі [ADDRESS]. З травня 1988 року по травень 2005 року у вказаній квартирі був зареєстрований та проживав відповідач - її брат [PERSON], з яким уповноваженим органом було укладено договір найму житлового приміщення. 05.05.2005 року її брат [PERSON] був знятий з реєстрації за вказаною адресою, та виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. Тобто, відповідач вже більше 9 років не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей в квартирі немає і взагалі квартирою він не цікавиться. Незважаючи на вказані обставини, відповідач до цього часу продовжує залишатись наймачем даної квартири. Комунальні платежі нараховуються в тому числі і на відповідача, а сплачує дані платежі за нього вона. Перешкод у користуванні житлом відповідачу вона не чинила. У відкритому судовому засіданні позивачка і її представник [PERSON] позовні вимоги зменшили і просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник відповідача - виконавчого комітету Бердичівської міської ради [PERSON] у відкритому судовому засіданні не заперечив проти задоволення зменшених позовних вимог. Представник третьої особи - МК ВЖРЕП № 7 в судове засідання не з"явився, про час і місце повідомлений належним чином заяви про розгляд справив його відсутності суду не надав. Заслухавши покази свідків, з"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 08.03.1988 року зареєстрована та постійно проживає у квартирі [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту, довідками МК ВЖРЕП № 7, та показами свідків(а.с. 8, 9, 14). З травня 1988 року по травень 2005 року у вказаній квартирі зареєстрований та проживав відповідач - її брат [PERSON], з яким уповноваженим органом було укладено договір найму житлового приміщення, даний факт сторони не оспорюють. 05.05.2005 року [PERSON] був знятий з реєстрації за вказаною адресою, та виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, що підтверджується довідкою МК ВЖРЕП № 7 від 15.10.2014 року № 1147(а.с.13). Також даний факт в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], та [PERSON], які зазначили, що позивачка на даний час проживає в спірній квартирі, а відповідач вже більше як 10 років виїхав до Ізраїлю, і після того вони його ні разу не бачили. Тобто, відповідач вже більше 10 років не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, даний факт підтвердив і відповідач в поданій на ім"я суду заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Жодних доказів про те, що [PERSON] відсутній в даній квартирі з поважних причин судом не здобуто. Крім того судом не здобуто жодних доказів про те, що вищевказане житло за відповідачем збережено у відповідності до вимог частини 3 ст. 71 ЖК України. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім"ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім"я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім"ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно вимог ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому(гуртожиток), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 3 Закону України „ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місцем проживання є адміністративно - територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад 6 місяців на рік. Суд, при винесенні рішення виходить з доказів, які були надані позивачкою, так як відповідач [PERSON] не надав жодного доказу на їх спростування. Що стосується доводів представника відповідача, що рішенням суду було змінено існуючий договір найму житлового приміщення- квартири [ADDRESS], то на думку суду, дане рішення не позбавляє позивачку права на звернення до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] витратив права на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], тобто позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того суд вважає, що стягнення судового збору слід покласти на позивачку.

Outcome: approved