Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Релігійна громада «[PERSON] [PERSON] [PERSON]» села Колосова Кременецького району Тернопільської єпархії УПЦ звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним та скасування протоколу №1 загальних зборів віруючих УПЦ ««[PERSON] [PERSON] [PERSON]» села Колосова від 26.04.2015 р., яким було прийнято нову редакцію Статуту релігійної громади та прийнято рішення про перехід релігійної громади «[PERSON] [PERSON] [PERSON]» до Тернопільської єпархії УПЦ КП. В судовому засіданні представники позивача: [PERSON], який допитувався як свідок та його представник пояснили, що релігійна громада «[PERSON] [PERSON] [PERSON]» села Колосова Тернопільської єпархії УПЦ діє на підставі статуту затвердженого у встановленому законом порядку та у відповідності до Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» [PERSON] є окремою юридичною особою із власними, відокремленими від територіальної громади органами управління. До складу парафії входить 105 парафіян. Членство в парафії не є фіксованим. Відповідно до ст. 10 Статуту [PERSON] органами парафіяльного управління є Парафіяльні збори, очолювані настоятелем та Парафіяльна рада, підзвітна настоятелю. [PERSON] поважає традиції та внутрішні настанови інших релігійних організацій та категорично засуджує тих, хто втручається у здійснювану в межах закону діяльність релігійних організацій, у будь-якій формі виражає ворожнечу, нетерпимість до невіруючих і віруючих інших віросповідань. Вважає, що проявом втручання у внутрішню діяльність їх релігійної громади стали збори жителів села, які начебто проводилися в с. Колосова 26 квітня 2015р. [PERSON] і [PERSON]. Вказаними особами було підписано протокол № 1 загальних зборів УПЦ «[PERSON] [PERSON] [PERSON]», яким прийнято рішення і незаконно постановлено перейти з УПЦ до УПЦ КП та прийнято статут УПЦ КП, який порушує права релігійної громади «[PERSON] [PERSON] [PERSON]» села Колосова Кременецького району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви. Вважають, що рішення загальних зборів жителів села не може впливати на діяльність їх релігійної громади, як відокремленої юридичної особи, яка відповідно до закону управляється передбаченими статутом органами. [PERSON] та [PERSON] не мали права проводити збори, оскільки не являються членами релігійної громади «[PERSON] [PERSON] [PERSON]». Внаслідок дій зазначених осіб відбулося втручання в діяльність їх релігійної громади та порушення прав встановлених Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації», зокрема право на свободу совісті, право вільно сповідувати своє віросповідання та свою релігію тощо. Зазначений протокол підлягає скасуванню, виходячи з тих підстав, що "[PERSON] [PERSON] [PERSON]" будь які зібрання чи збори 26 квітня 2015 року не проводила. Протокол приймався особами, які не входять до складу парафії [PERSON] [PERSON] УПЦ с. Колосова Кременецького району. Члени парафії не приймали участі в загальних зборах 26.04.2015р. та згоди на перехід в КП не давали. Таким чином, рішення щодо їх парафії прийняте сторонніми особами, що є наслідком втручання в її діяльність. Підписантами вказаного вище протоколу є жителі с. Колосова, які не мають відношення до парафії, оскільки не визнають статут [PERSON], Статут про управління УПЦ, не відвідують богослужіння та не перебувають у канонічному послухові настоятелю, (пункт 11 Статуту парафії). Парафіянами є особи православного віросповідання, які зберігають живий зв'язок зі своєю парафією. Кожен парафіянин зобов'язаний регулярно брати участь у богослужінні, сповідатися та причащатися, дотримуватись церковних канонів і приписів, творити діла віри та прагнути до духовно-морального вдосконалення (п.п. 1, 2 розділу VIII В Статут про управління УПЦ). Головою Колосівської сільської ради засвідчено лише підписи голови та секретаря, що ж до інших 185 осіб, які брали участь в голосуванні, не проводилося засвідчення підписів. Тому не можливо ідентифікувати чи дійсно врахована воля усіх присутніх на зборах. [PERSON] є юридичною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» статут релігійної організації визначає її правоздатність. Одночасно з правоздатністю в юридичної особи виникає її дієздатність. Згідно з ч. 1 ст. 92 ЦК України дієздатність юридичної особи здійснюється через її органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Згідно з п. 10 статуту парафії до органів управління парафією належать: парафіяльні збори очолювані настоятелем та парафіяльна рада. Таким чином, загальні збори мешканців села (які не належать до членів парафії) не мають права визначати питання про зміну віросповідання за членів парафії. Про проведення загальних зборів, настоятеля не повідомлялося, участі настоятель парафії не брав, протокол не підписував. Відповідно до п.п. 8, 9, 12, 14 розділу VIII Статуту про управління УПЦ, роботою Парафіяльних зборів керує настоятель згідно з ухваленим регламентом. Парафіяльні збори обирають зі свого складу секретаря, відповідального за ведення протоколу засідання. Протокол Парафіяльних зборів підписується настоятелем, секретарем та п'ятьма членами зборів, які обираються для цього. Протоколи Парафіяльних зборів затверджуються єпархіальним архієреєм, і тільки після цього ухвалені рішення набувають чинності. Протокол не затверджений архієреєм УПЦ, що суперечить Статуту про управління Української Православної Церкви, який був прийнятий Собором Української Православної Церкви 25-27 листопада 1990 року (підпункт «и» пункту 14 розділу 7 Статуту). Вважають, що рішення загальних зборів від 26.04.2015р. належить до одностороннього правочину і при його вчиненні було порушено вимоги ч.1-3 ст. 202 та ч.2 ст. 207 ЦК України, а саме правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом а іншими актами цивільного законодавства. Просять суд визнати недійсним (протиправним) та скасувати рішення загальних зборів УПЦ «[PERSON] [PERSON] [PERSON]» с. Колосова Кременецької району Тернопільської області оформлені протоколом від 26.04.2015р. №1.Скасувати протокол №1 загальних зборів УПЦ «[PERSON] [PERSON] [PERSON]» с. Колосова Кременецького району Тернопільської області від 26.04.2015р. Визнати недійсним та скасувати статут Релігійної громади «[PERSON] [PERSON] [PERSON]» с. Колосова Кременецького району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви Київського патріархату прийнятий зборами від 26.04.2015р. (протокол №1). Стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які допитувались, як свідки та їх представники в судовому засіданні пояснили, що вважають, що даний позов є безпідставним, позовні вимоги необгрунтованими тому в позові слід відмовити. Як вбачається з копії Виписки з Єдиного держаного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців серії АБ № 366031, Державним адміністратором Кременецької районної державної адміністрації проведено реєстрацію « Колосівська парафія храму св.. [PERSON] Тернопільської єпархії Української Православної Церкви», а у позовній заяві та ухвалі суду від 31 серпня 2015 року про відкриття провадження, до суду з позовом звертається «Релігійна громада «[PERSON] [PERSON] [PERSON]» села Колосова Кременецького району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви». Отже до суду подана позовна заява не належними позивачами. 26 квітня 2015 року у с. Колосова Кременецького району Тернопільської області відбулися загальні збори віруючих релігійної громади УПЦ «[PERSON] [PERSON] [PERSON]», на яких були присутні 185 осіб, жителів с. Колосова Кременецького району. Збори проведені відповідно до вимог Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації». 101 особа, що становить 67% від загальної чисельності дорослого населення с. Колосова, висловили своє бажання перейти в підпорядкування УПЦ КП та 50 осіб, відповідно - 33 % жителів виявили бажання залишитися в УПЦ, яким ніхто не перешкоджав та не обмежував здійснювати своє право на свободу віросповідання. Також на загальних зборах жителями села обговорено проект Статуту у новій редакції релігійної громади «[PERSON] [PERSON] [PERSON]» та прийнято рішення про зміну статуту відповідно до вимог чинного законодавства, а саме Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», який не передбачає проведення змін в статут за згодою єпархіального архірея. Волевиявлення жителів с. Колосова підтверджується проколом № 1 від 26 квітня 2015 року та підписами жителів, справжність підписів яких відповідно до п. 5, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про нотаріат» засвідчено сільським головою [PERSON] та завірено печаткою. Крім того, даний факт підтверджується довідкою виконкому Колосівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області № 603 від 20.07.2015 року. На загальних зборах віруючих релігійної громади були присутні протоієрей [PERSON], який Указом [PERSON] Тернопільського, Кременецького і Бучацького Української Православної Церкви Київського Патріархату Тернопільської Єпархії призначений настоятелем храму [PERSON] і [PERSON] [PERSON] с. Колосова Кременецького району (довідка № 168 від 2.09.2015 року), представники правоохоронних органів, голова Колосівської сільської ради. Оскільки законодавець визначає право релігійної громади самостійно визначати своє канонічне підпорядкування та вільно змінювати його, то зміна статуту релігійної громади «[PERSON] [PERSON] [PERSON]» УПЦ с. Колосова Кременецького району шляхом прийняття статуту у новій редакції та зміна назви громади на «[PERSON] святого [PERSON]» села Колосова Кременецького району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату» проведена уповноваженим на те органом, а саме загальними зборами релігійної громади, а перехід релігійної громади під канонічне підпорядкування Київського Патріархату повністю відповідає вимогам ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації». Та відповідно до ст. 12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку визначеному ст. 14 цього Закону. Вважають, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що протокол № 1 загальних зборів віруючих УПЦ «[PERSON] [PERSON] [PERSON]» с. Колосова Кремецького району Тернопільської області є недійсним (протиправним) та підлягає до скасування. А тому у позові слід відмовити. Представник Тернопільської обласної державної адміністрації суду пояснила, що відповідно до абзацу першого частини першої статті 30 Закону України .,Про свободу совісті та релігійні організації" обласна державна адміністрація здійснює реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій, а також змін і доповнень до них. Реєстрація здійснюється шляхом видачі головою обласної державної адміністрації розпорядження, відповідно до частини 1 статті 6 та частини 1 статті 41 Закону України „ Про місцеві державні адміністрації". Відповідно до частини 6 статті 14 Закону України „ Про свободу совісті та релігійні організації" зміни і доповнення до статутів релігійних організацій підлягають реєстрації в тому ж порядку і в ті ж терміни, що і реєстрація статутів. Законом не передбачено згоди єпархіального архієрея на внесення змін в статут. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). 28 серпня 2015 року головою Тернопільської обласної державної адміністрації в передбаченому законом порядку було прийнято розпорядження № 536-од „ Про статут релігійної громади УПЦ КП села Колосова Кременецького району у новій редакції", яким затверджено нову редакцію статуту релігійної громади «[PERSON] святого [PERSON]» села Колосова Кременецького району Тернопільської єпархії УПЦ КП». Для реєстрації Статуту облдержадміністрації були надані всі необхідні документи, передбачені частиною 1 статті 14 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації", а саме: заява десяти парафіян, які досягли 18-річного віку; статут; протокол загальних зборів. Згідно з положеннями статті 12 Закону України „ Про свободу совісті та релігійні організації" проект нового статуту був обговорений та прийнятий на скликаних релігійною громадою загальних зборах віруючих громадян, що підтверджується протоколом. Зазначений закон не передбачає потреби наявності реєстру учасників зборів. Наявність протоколу загальних зборів підтверджує факт проведення зборів. З протоколу, як письмового засвідчення рішення громади з приводу обговорюваних на зборах питань, вбачається, що громада вирішила поміняти канонічне підпорядкування та зареєструвати нову редакцію свого статуту. Законом не встановлено кількості осіб, достатньої для того, аби рішення вважалось прийнятим, тому, на практиці береться до уваги думка більшості. В даному випадку, більшість є переважаючою (за -101, проти - 50, утримались-34). Також було обрано осіб, уповноважених на представництво громади в органах державної влади, які і звернулись в ОДА з відповідною заявою. Протокол підписано обраними на зборах головою та секретарем. Законодавство України не встановлює вимог, що протокол мав підписувати настоятель та затверджувати архієрей УПЦ. Членство у релігійних організаціях України не є фіксованим, тому, визначити, чи є парафіянином громади та чи інша особа - неможливо. Відповідно до статті 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.1 ст. 35 Конституції України встановлює законне право на внесення змін до статуту, вільну зміну канонічної юрисдикції, що передбачала вихід громади з УПЦ та перехід в УПЦ КП. Статут релігійної громади відповідав вимогам законодавства, тому, підстав для відмови не було. Для обґрунтування своїх тверджень позивач посилається на Статут управління УПЦ. Норми даного статуту регулюють внутрішньоцерковну діяльність церкви, а так як церква відділена від держави, то правила та норми викладені в статуті не є загальнообов'язковими для держави та її громадян в повсякденному світському житті. Законом України „ Про свободу совісті та релігійні організації" не передбачено обов'язку поширення положень статуту релігійного (центру) управління на діяльність релігійних громад, які до нього входять. Окрім того, релігійна громада підпорядковувалась УПЦ в канонічних питаннях, а не в юридичних, організаційних чи ін. (пункт 1 розділу І Статуту релігійної громади, діючого на момент зборів). Релігійна громада - це самоврядна організація, тому всі рішення щодо її діяльності приймають члени громади, а не єпархія, єпархіальний архієрей чи настоятель. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. Церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов'язкова. Відповідно до статті 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання. Згідно ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напрямку, течії або толку, які добровільно об'єднались з метою спільного задоволення релігійних потреб. Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних і організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості. Повідомлення державних органів про утворення релігійної громади не є обов'язковим. З копії виписки з Єдиного держаного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців серії АБ № 366031, Державним адміністратором Кременецької районної державної адміністрації проведено реєстрацію «Колосівська парафія храму Св. [PERSON] Тернопільської єпархії Української Православної Церкви» 24.09.1991р. № 16401200000001735. Релігійна громада "[PERSON] [PERSON] [PERSON]" села Колосова Кременецького району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви є окремою юридичною особою із власними, відокремленими від територіальної громади органами управління і діє на підставі статуту затвердженого керуючим Тернопільською єпархією Української Православної Церкви архиєпископом Сергієм (Генсіцьким), зареєстрованого рішенням виконавчого комітету Тернопільської обласної ради 24.09.1991 № 221 ( у редакції розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації 28.04.2011 №308) за підписом голови обласної державної адміністрації [PERSON]. Судом встановлено, що "[PERSON] [PERSON] [PERSON]" села Колосова Кременецького району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви є релігійною громадою, інтереси якої представляє настоятель [PERSON] Відповідно до п.п. 10,11 Статуту [PERSON], органами парафіяльного управління є Парафіяльні збори, очолювані настоятелем та Парафіяльна рада, підзвітна настоятелю. Парафіяльні збори складаються з православних віруючих, кліриків та мирян, які досягли 18-річного віку, в канонічних питаннях визнають обовязковість Статуту Української Православної Церкви, регулярно відвідують богослужіння та сповідь, перебувають у канонічному послухові настоятелю і не перебувають під забороною чи церковним судом, що забороняє повноцінну участь у богослужбовому житті. П. 16 Статуту зазначає, що парафію очолює настоятель, який запрошується [PERSON] та призначається єпархіальним архіреєм. Настоятель повноважно представляє [PERSON] при вирішенні канонічних, богослужбових, катехізичних, благодійних та церковнопарафіяльних питань, повноважно представляє [PERSON] перед органами державної влади, органами місцевого самоврядування та в суді, звітує перед парафіяльними зборами про виконання прийнятих рішень та ін. [PERSON] є юридичною особою. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» статут релігійної організації визначає її правоздатність. Згідно з ч.1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав і обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Протоколом № 1 загальних зборів віруючих УПЦ «[PERSON] [PERSON] [PERSON]» села Колосова від 26.04.2015 р. прийнято нову редакцію Статуту релігійної громади та прийнято рішення про перехід релігійної громади «[PERSON] [PERSON] [PERSON]» до Тернопільської єпархії УПЦ КП. Згідно п.1 нової редакції Статуту, затвердженого керуючим Тернопільською єпархією Української Православної Церкви Київського Патріархату [PERSON] (Писик) 2015, Релігійна громада «[PERSON] [PERSON] [PERSON]» села Колосова Кременецького району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату є первинним структурним підрозділом Української Православної Церкви Київського Патріархату, який в канонічному та організаційному підпорядкуванні входить до Тернопільської єпархії УПЦ КП. [PERSON] являється правонаступником релігійної громади з наданням їй усіх попередніх прав і обовязків, зареєстрованої рішенням виконавчого комітету Тернопільської обласної ради від 24 вересня 1991 року № 221. Судом встановлено, що оскільки прийняття рішень про внесення змін до статуту належить до виключної компетенції Парафіяльних зборів як вищого органу релігійної організації, то звернутись до органу державної влади для реєстрації відповідних змін від імені релігійної громади мала право Парафіяльна рада, ( про що також зазначено в постанові Верховного Суду України від 10 листопада 2009 року у справі за скаргою релігійної громади Української Автокефальної Православної Церкви до обласної державної адміністрації). В протоколі зборів зазначено, що від імені громади доручити наступним особам звернутись із відповідною заявою до органів державної влади для здійснення дій , необхідних для реєстрації статуту [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а не настоятелю, що не відповідає, а ні законодавству, а ні Статуту. Щодо пояснень представника відповідачів про реєстрацію змін до статуту [PERSON] у 2011 році з наданням у Тернопільську обласну державну адміністрацію заяви з підписами 10 осіб та протоколу зборів релігійної громади підписаним головою та секретарем зборів, без дотримання вказаних вимог, то суд вважає, що не вправі давати цьому доказу оцінку, оскільки вказаний протокол не є предметом даного спору, а статут, який визначав порядок внесення змін до статуту ( до 2011) не досліджувався судом. Відповідачі суду пояснили, що вони разом з іншими жителями села, які вважають, що у звязку з подіями на Сході України та в Криму потрібно змінити канонічне підпорядкування церкви, мали можливість зареєструвати іншу церковну громаду, однак позивачі відмовились здійснювати почергове богослужіння в храмі. Саме тому збори жителів села проходили у присутності жителів інших сіл, правоохоронних органів. Голосували на зборах підняттям рук. Оскільки відповідачі користуються авторитетом в жителів села їх обрали відповідно головою та секретарем зборів. Списки склали після зборів і проходили по будинках, збираючи підписи та завіряючи їх достовірність. Оскільки членство в церковних громадах не є фіксованим, то суд відповідно не має можливості перевірити та дати оцінку доводам сторін та представленим ними спискам: Релігійної громади Колосівської парафії храму [PERSON] [PERSON] Тернопільської єпархії Української Православної Церкви с. Колосова - 97 осіб та про перехід релігійної громади з УПЦ (МП) під юрисдикцію Тернопільської єпархії УПЦ КП - 186 осіб, з підписами в графах "за", "проти", "утримався". Разом з тим суд вважає, що внутрішня організація [PERSON] чітко визначена статутом. Представник відповідача та третьої особи в суді зазначили, що оскільки церква відокремлена від держави, то суди не вправі втручатись у її діяльність. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» судам в Україні належить під час розгляду справ застосовувати Конвенцію та практику Стразбурзького суду як джерело права. Так в п.115 справи "Свято-Михайлівська [PERSON] проти України" (Заява N 77703/01) Страсбург, 14 червня 2007 року вказано, як неодноразово зазначалось у рішеннях Суду, в світлі пункту 2 статті 11 і так само статті 9 Конвенції, втручання може бути виправданим, якщо воно "встановлено законом" та здійснено "згідно закону", оскільки оскаржувані заходи повинні не тільки мати законодавче підґрунтя, але й передбачатися якісним законом, який має бути достатньо доступним та передбачуваним щодо наслідків його застосовування, тобто бути сформульованим у спосіб, який дає змогу кожній особі - у разі потреби, за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. Крім того, одним із засобів користування правом сповідувати певну релігію, особливо для релігійної громади в її колективному вимірі, є можливість забезпечити судовий захист громади, її членів та її майна. Таким чином, стаття 9 має розглядатися не тільки у світлі статті 11, а також у світлі статті 6. П.150, суд нагадує, що релігійні об'єднання вправі визначати на власний розсуд спосіб, в який вони прийматимуть нових та виключатимуть існуючих членів. Внутрішня структура релігійної організації та норми, що регулюють членство в ній, мають розглядатися як спосіб, в який такі організації виражають їх погляди та дотримуються своїх релігійних традицій. Суд вказує, що право на свободу віросповідання виключає будь-які повноваження держави оцінювати легітимність способу вираження релігійних поглядів. Відповідно до п.п. 8, 9, 12, 14 розділу VIII Г Статут про управління УПЦ, роботою Парафіяльних зборів керує настоятель згідно з ухваленим регламентом. Парафіяльні збори обирають зі свого складу секретаря, відповідального за ведення протоколу засідання. Протокол Парафіяльних зборів підписується настоятелем, секретарем та п'ятьма членами зборів, які обираються для цього. Протоколи Парафіяльних зборів затверджуються єпархіальним архієреєм, і тільки після цього ухвалені рішення набувають чинності. Протокол № 1 загальних зборів УПЦ «[PERSON] [PERSON] [PERSON]» с. Колосова Кременецького району Тернопільської області від 26.04.2015р. не затверджений архієреєм УПЦ, що суперечить Статуту про управління Української Православної Церкви, який був прийнятий Собором Української Православної Церкви 25-27 листопада 1990 року (підпункт «и» пункту 14 розділу 7 Статуту). Відповідно до ч. 1-3 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом а іншими актами цивільного законодавства. За таких обставин, суд вважає, що права позивача передбачені ст. 35 Конституції України та Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації» порушені відповідачами, а тому вони підлягаю поновленню, а позов - до задоволення.

Outcome: approved