Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору б/н від 07.04.2008 року в розмірі 18300,52 гривень, що утворилась станом на 25.02.2021 року та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2270,00 грн. Обґрунтовуючи вимоги позивач в позовній заяві вказував на те, що відповідач, з метою отримання банківських послуг підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 07.04.2008 року підтвердив свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір. На підставі вказаного договору відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додано до позову. Для користування кредитним картковим рахунком, відповідачу були видані кредитні картки. Кредитний ліміт відповідачу був збільшений до 4000,00 грн. Таким чином відповідачу був виданий кредит в розмірі 4000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 25.02.2021 року має заборгованість в розмірі 18300,52 грн, з яких: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8630,45 грн заборгованість за відсотками; 5670,07 грн нарахована пеня. Позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати в розмірі 2270 грн. Відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на сплив строку позовної давності. Крім того, зазначила, що на час останнього платежу 24.03.2013 року у неї не було простроченої заборгованості по тілу кредиту, а також не були нараховані і відсотки на залишок заборгованості, оскільки щомісячно вносила платежі. Необгрунтованим є і нарахування пені та штрафу, оскільки місцем її реєстрації є місто Добропілля, яке знаходиться в зоні АТО/ООС та на якій діє особливий режим. Відповідно до наведеного просить відмовити позивачу у стягненні заборгованості за договором б/н від 07.04.2008 року у зв`язку із спливом позовної давності, відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України. Ухвалою від 15.04.2021 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що вона дійсно користувалася кредитними коштами в розмірі 4000,00 грн, певний період щомісячно здійснювала погашення, але внаслідок певних життєвих обставин у неї не було можливості погашати кредит. Вона зверталась до позивача і просила розтрочити заборгованість, але їй було відмовлено. На питання суду пояснила, що з умовами кредитування вона була ознайомлена. Зазначила, що спочастку їй був встановлений кредитний ліміт на картку в розмірі 2 тисяч гривен, а в подальшому збільшений до 4 тисяч гривень. За користування кредитом вона повинна була сплачувати проценти 36% річних. Позовні вимоги визнала в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000,00 грн. В решті задоволення позовних вимог просила відмовити з підстав, які зазначені в її відзиві. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 07.04.2008 року [PERSON] виявила намір на отримання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримати кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільговог періода», на що вказує заява [PERSON] , долучена до матеріалів справи (а.с.40-41). Відповідно до змісту заяви (а.с.41), яка підписана [PERSON] вбачається, що остання погодилась з тим, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачем 07.04.2008 року (а.с.42) вбачається, що відповідачка була обізнана про те, що: вказана картка є відновлювальною, пільговий період складає до 30 днів, базова відсоткова ставка за користування кредитом в гривнях в місяць на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році, складає 3%, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, але не менш 50 грн та не більше залишку заборгованості, внесення щомісячних платежів повинно відбуватися до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості становить (пеня = пеня(1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова % ставка за договором)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення за кредитом або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше); розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 120 днів становить (250 грн. + 5% від суми позову); процентна ставка (щомісячна) на суму несанкціонованого превищення ліміту кредитування становить 4,5%. Також вказаною довідкою підтверджується розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] з фінансовими умовами надання платіжної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періода» була ознайомлена. Довідкою позивача (а.с.39) підтверджується, що за кредитним договором, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була надана кредитна картка № [NUMBER] , яка відкрита 11.03.2008 року з терміном дії 03/12, № [NUMBER] , яка відкрита 23.11.2012 року з терміном дії 06/16. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] (а.с.38) вбачаться, що за картрахунком № [NUMBER] від 11.03.2008 року банком встановлювався та в подальшому змінювався кредитний ліміт таким чином: 07.04.2008 року 250,00 грн 20.10.2011 року 0,00 грн 07.11.2012 року 2000,00 грн 26.02.2013 року 4000,00 грн 19.08.2015 року 4000,00 грн 01.11.2019 року 0,00 грн. Як підтверджується матеріалами справи, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується банківською випискою (а.с.28-37), яка підтверджує факт здійснення фінансових операцій за допомогою банківських карток № [NUMBER] , № [NUMBER] , які видавались на ім`я [PERSON] . З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка станом на 25.02.2021 року має заборгованість в сумі 18300,52 гривень, яка включає в себе заборгованість за тілом кредиту\~ в розмірі 4000,00 грн, заборгованість за відсоткамив розмірі 8630,45 грн та заборгованості по пені\~ -5670,07 грн (а.с.9-27). Вказаний розмір заборгованості було визнано відповідачем частково в частині наявної заборгованості за простроченим тілом кредита. Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 536\~ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.\~615\~ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Згідно\~ст. 1054 ч.1\~ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~ст. 1050 ч.2\~ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055\~ЦПК України). За змістом\~статті 207 ЦПК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої\~статті 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» надало копію анкети-заяви від 07.04.2008 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", яка підписана відповідачем, а також розрахунок заборгованості. Жодних заперечень відносно того, що відповідач не підписував вищевказану анкету-заяву про надання банковських послуг, а відповідно і не отримував в ПАТ КБ "ПриватБанк" кредитну картку, не користувався нею, отримуючи від банку кредитні кошти суду надано не було. Що стосується Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», які надані позивачем, то суд не може погодитися з тим, що саме з цими Умовами та Правилами був ознайомлений відповідач при підписанні акнкети заяви виходячи з такого. Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили саме такі умови, які зазначені в цих документах, що додані банком до позовної заяви. Враховуючи наведене, мінливий характер Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», відсутність підпису на них відповідача, суд не вважає їх складовою кредитного договору, укладеного між сторонами і не бере до уваги вказані Умови як доказ. При цьому суд зазначає, що відповідач визнав в судовому засіданні умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", які зазначені в Довідці про умови кредитування (а.с.42), які нею були підписані. Враховуючи досліджені судом докази, а саме анкету-заяву (а.с.41), довідку про умови кредитування (а.с.42), довідки про видачу кредитних карток, про зміну умов кредитування (а.с.38-39), виписку за договором (а.с.28-37), суд приходить до висновку про те, що між сторонами існують кредитні правовідносини, оскільки зазначені докази свідчать про те, що відповідач дійсно мав намір отримати у вказаному банку кредит, отримав його і користувався кредитними коштами банку протягом 2008-2020 років здійснюючи повернення зазначених коштів, але повністю надані банком кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим станом на 25.02.2021 року існує заборгованість перед банком. Згідно дослідженого судом розрахунку (а.с.9-25) заборгованість за тілом кредиту, який отримав відповідач від АТ КБ "ПриватБанк", складає 4000,00 грн. Вказаний розмір заборгованості було визнано відповідачем в судовому засіданні в повному обсязі. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення вищевказаної заборгованості по тілу кредиту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості по процентам суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (ст. ст.\~530,\~631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у\~ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу\~(ч. 2\~ст. 1050 ЦК України). Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду", яка підписана відповідачем 07.04.2008 року (а.с.42) вбачається, що базова відсоткова ставка за користування кредитом в місяць складає 3% та нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році. З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.9-27) вбачається, що заборгованість за відсоткамив розмірі 8630,45 грн утворилась за період з 01.10.2020 року по 25.02.2021 року. Враховуючи наведене, а також зміст довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду", відповідно до якої процентна ставка за користування кредитом в місяць складає 3% та нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році, суд вважає, що розмір процентів, які повинен був сплатити відповідач за період з з 01.10.2020 року по 25.02.2021 року складає 592,00 грн, виходячи з такого розрахунку: 4000грн * 36% / 100 / 360днів * 148днів = 592,00грн, де Сума боргу (грн)Розмір процентів річнихПеріод простроченняКількість днів простроченняЗагальна сума процентів, що підлягає стягненню (грн) 4000,003% * 12 місяців = 36 %01.10.2020 25.02.2021148592,00 Вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом в зазаначеному в розрахунку (а.с.9-27) розмірі є необґрунтованими, оскільки нарахування процентів за підвищеною процентною ставкою, зазначеною в наданому позивачем розрахунку (а.с.9-27), не підтверджується умовами кредитного договору, з якими був ознайомлена відповідачка [PERSON] . Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею, то суд виходить з такого. Частиною 2\~статті 615 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно приписів\~ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Разом з тим, відповідно\~ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII\~на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим\~розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р\~та\~від 02 грудня 2015 року №1275-р, м. Добропілля Донецької області, де зареєстрований відповідач, віднесено до вказаного переліку. Також Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог\~Закону України №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Тому банк був зобов`язаний скасувати пеню, нараховану на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, оскільки вони нараховані вже після 14 квітня 2014 року. З розрахунку заборгованості вбачається, що пеня в розмірі 5670,07 грн нарахована відповідачу після 14 квітня 2014 року, у зв`язку з чим, враховуючи вимоги ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає таке. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В той же час слід зазначити, що укладений кредитний договір з [PERSON] містить умови про обов`язковий мінімальний щомісячний платіж і в той же час не містить строку повернення кредиту в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи наведене, те, що судом встановлено, що строк повернення кредиту в повному обсязі умовами кредитного договору не встановлений, за даним кредитним договором, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , позивач мав право в будь-який момент пред`явити вимоги до відповідача про повернення кредиту в повному обсязі, що він і зробив шляхом пред`явлення позову до суду. Тому відповідач отримавши вимогу позивача про повернення кредиту в повному обсязі повинен був повернути кредитні кошти протягом 30 днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Вимогу про повернення грошових коштів позивач пред`явив відповідачу шляхом звернення до суду з позовом. Датою отримання [PERSON] вимоги позивача про повернення кредитних коштів є дата отримання останньою ухвали суду про відкриття провадження разом з позовом та додатками до нього. Ухвалу суду від 15.04.2021 року «Про відкриття провадження» та копію позову і додатків до нього відповідачка отримала 29.04.2021 року, про що свідчить її особиста розписка (а.с.83). Таким чином вбачається, що саме з 29.04.2021 року протягом 30 днів [PERSON] (до 29 травня 2021 року) повинна була повернути отримані нею кредитні кошти в повному обсязі, але свій обов`язок не виконала. З наведеного вбачається, що датою, з якої слід вважати, що відповідач порушив зобов`язання з повернення кредитних коштів в повному обсязі, слід вважати 30.05.2021 року. В той же час, оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повертати борг щомісячними частинами та передбачає самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, яка сформульована Великою палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 14-10цс 18, Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі N 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі N 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі N 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі N 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі N 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі N 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2462цс16. Як вбачається з матеріалів справи, позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту до 25 числа наступного місяця за звітним. Перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. При цьому з розрахунку заборгованості (а.с.9-27), наданого позивачем вбачається, що заборгованість зі сплати процентів виникла з 01.10.2020 року по 25.02.2021 року, яка згодом не змінювалась та не погашалась. Отже, враховуючи, що заборгованість за кредитом почала виникати, з 01.10.2020, то у позивача виникло право на стягнення заборгованості за щомісячним платежем з 26 числа наступного місяця, тобто з 26.11.2020. Таким чином, трирічний строк позовної давності щодо сплати щомісячних платежів необхідно відраховувати з 26.11.2020. З позовом до суду позивач звернувся 30.03.2021, тобто без пропуску трирічного строку позовної давності. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 4592,00 грн, яка складається з: 4000,00 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту 592,00 грн. - заборгованості за відсотками. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ч. 1 ст.141 ЦПК України, за змістом якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (25,09%) у розмірі 569,59 грн. Решту судового збору в сумі 1700,41 гривень слід залишити за позивачем.

Outcome: partial