Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом. Позивач зазначила, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.06.2016 року визнано за нею, [PERSON] , право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 119,2 кв. м., житловою площею 63,8 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, №166365996 від 13.05.2019, на підставі даного рішення суду 30.01.2017 за нею проведено державну реєстрацію права власності на 1/6 частину вищезазначеного спадкового майна. Позивач послалася, що відповідно до положень частин першої, другої статті 120 ЗК України та частини першій статті 377 ЦК України, уразі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти і що в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, позивач звернулась із заявою від 05.12.2018 року до Віто-Поштової сільської ради, в якій просила сприяти в вирішенні питання що до виділення їй земельної ділянки для обслуговування 1/6 частини будинку яка належить їй на підставі рішення суду Києво - Святошинського району Київської області від 23.06.2016 року згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 79432200 від 02.02.2017 року за адресою [ADDRESS] . На дану заяву позивачу надійшов лист - відповідь від 18.02.2019р. за №04-12/35 за підписом сільського голови с. Віта - Поштова Шульгана Д.Ю., в якому зокрема зазначено, що її заява про сприяння у вирішенні спірного питання з співвласниками будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , відноситься до приватно-правового сектору та розглядається в судовому порядку. Позивач зазначає, що в інвентаризаційній справі №57 на будинок [ADDRESS] , міститься Ухвала Києво - Святошинського районного суду Київської області від 20.09.1988 року, якою була затверджена мирова угода укладена між [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . За даною мировою угодою [PERSON] став власником 1/4 частини даного житлового будинку, [PERSON] - 1/2 частини, а [PERSON] - 1/4 частини. [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] померла [INFO] . Позивач посилається, що згідно Архівної довідки № 06-04/435 від 18.06.2018, виданої на її заяву від 18.06.2018, у документах архівного фонду «Віто-Поштова сільська рада» зберігається рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської ради від 30.12.1998 року № 11/8 згідно списку, що додається до рішення, за № 15 гр. [PERSON] , яка проживає [ADDRESS] передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею - 0,2282 га та для ведення особистого підсобного господарства площею - 0,0470 га, що знаходиться в [ADDRESS] . В інвентаризаційній справі [ADDRESS] міститься копія Державного акту на право приватної власності на землю серії II-КВ №031944, виданого Віто-Поштовою сільською Радою 29 квітня 1999 року, згідно якого, [PERSON] на підставі рішення виконкому В. Поштової сільської ради від 30.12.1998 року №11/8, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2752 га, розташовану на території [ADDRESS] . Землю передано для ведення ОПГ - 0,0252 га, обслуговування житлового будинку - 0,02500 га. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №891. У вищезазначеній інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №166365996 від 13.05.2019 відсутня інформація про державну реєстрацію речового права власності на земельну ділянку площею 0,2752 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що означає, що після смерті [PERSON] , речове право на дану земельну ділянку її можливими спадкоємцями не оформлялось. Крім того, як зазначає позивач, вищезазначені рішення Віто-Поштової сільської ради від 30.12.1998 року № 11/8 та Державний акт на право приватної власності на землю серії II-КВ №031944, виданого Віто-Поштовою сільською Радою 29 квітня 1999 року вказують на те, що право власності на земельну ділянку площею 0,2752 га, розташованої на території [ADDRESS] , а саме для ведення ОПГ - 0,0252 га, та обслуговування житлового будинку - 0,2500 га, було передано [PERSON] на всю ділянку для обслуговування житлового будинку, без врахування того, що на час приватизації земельної ділянки вона була власником не всього житлового будинку, який був розташований на цій земельній ділянці, а тільки 1/3 його частини. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи №57 на будинок [ADDRESS] , а також листа - повідомлення КП "БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області" від 27.07.2015 №665 зареєстровано за [PERSON] право власності на 1/3 частину даного житлового будинку: на 1/12 частину - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.02.1998 посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори зареєстрованим в реєстрі за №402 (зареєстровано в БТІ 18.02.1998 за реєстраційним №7 в реєстраційній книзі №1) та на 1/4 частину - на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.10.1988 (зареєстровано в БТІ 18.02.1998 за реєстраційним №7 в реєстраційній книзі №1). Позивач вказує, що іншим співвласником даного житлового будинку в 1/6 його частині був [PERSON] , згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.01.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за №228, після смерті [PERSON] (зареєстровано в БТІ 06.02.1998 за реєстраційним №150 в реєстраційній книзі №1 та в погосподарській книзі Віто-Поштової сільської Ради о/р №216). Посилаючись на ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України в редакції 1990 року, позивач зазначає, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. А також згідно з частинами 1 та 2 ст. 67 цього земельного кодексу передбачено, що громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара. Згідно рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської ради від 30.12.1998 року №11/8, надісланого на адвокатський запит Архівним сектором Києво-Святошинської РДА, у частині пункту 15 списку в Додатку №1 до рішення, що до передачі [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельної ділянки в межах В.Поштової сільської ради, їй передано у власність земельну ділянку всього площею - 0,2752 га, з них для будівництва та обслуговування житлового будинку площею - 0,2282 га, та для ведення особистого підсобного господарства площею - 0,0470 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі даного рішення Віто-Поштовою сільською радою [PERSON] 29 квітня 1999 року виданий Державний акт серії II-КВ №031944, на право власності на земельну ділянку площею 0,2752 га, розташованої на території [ADDRESS] , а саме для ведення ОПГ - 0,0252 га, та обслуговування житлового будинку - 0,2500 га. За висновком позивача, з даних Рішення та Державного акту на право приватної власності на землю вбачається, що при передачі Віто-Поштовою сільською радою права власності на спірну земельну ділянку [PERSON] в порядку приватизації, не було враховано та порушено право [PERSON] на 1/6 частку цієї земельної ділянки. Після смерті [INFO] [PERSON] 1/6 частина житлового будинку [ADDRESS] перейшла у спадок позивача, [PERSON] . Позивач вважає, що із-за вищезазначеного порушення, допущеного відповідачем в процесі приватизації спірної земельної ділянки [PERSON] , порушуються і її права на дану земельну ділянку, як власника 1/6 частини житлового будинку, який розташований на даній земельній ділянці. Позивач зазначає, що в зв`язку з цим вона вимушена звернутись до суду про визнання незаконним та скасування рішення Віто-Поштової сільської Ради від 30.12.1998 року № 11/8 у відповідній частині та визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім`я [PERSON] . Про порушення її прав позивачу стало відомо після ознайомлення з інвентаризаційною справою, яку вона отримала на запит адвоката. КП "БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області" було надано копію інвентаризаційної справи №57 на будинок [ADDRESS] , в якій міститься копія Державного акту на право приватної власності на землю серії II-КВ №031944, виданого Віто-Поштовою сільською Радою 29 квітня 1999 року, на ім`я [PERSON] . Згідно Облікової картки об`єкта господарського обліку на 2016-2020 роки Віто-Поштової сільської ради голова домогосподарства [PERSON] померла [INFO] . Також в даній обліковій картці зазначено, що станом на 2018 рік за даним домогосподарством значиться земельна ділянка всього площею - 0,2752 га, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку площею - 0,2500 га, та для ведення особистого підсобного господарства площею - 0,0252 га, Виходячи з матеріалів вищезазначеної інвентаризаційної справи №57 на будинок [ADDRESS] , а також інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №166365996 від 13.05.2019, право власності на 1/3 частину житлового будинку, яка належала померлій [PERSON] її можливими спадкоємцями в порядку спадкування не оформлялось. На підставі викладеного позивач просить суд: 1. Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської ради від 30.12.1998 року №11/8 у частині пункту 15 списку в Додатку №1 до рішення, що до передачі [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельної ділянки в межах В.Поштової сільської ради всього площею - 0,2752 га, з них для будівництва та обслуговування житлового будинку площею - 0,2282 га, та для ведення особистого підсобного господарства площею - 0,0470 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 2. Визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії II-КВ №031944, виданий 29.04.1999р. [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської ради від 30.12.1998 року №11/8, на земельну ділянку площею 0,2752 га: для ведення ОПГ - 0,0252 га, обслуговування житлового будинку - 0,02500 га, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №891. В процесі розгляду справи позивач посилаючись на зміни в законодавстві щодо державної реєстрації речових прав, а саме на статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", яка викладена в новій редакції, доповнила позовні вимоги та просить суд Припинити речове право [PERSON] , яка померла [INFO] та проживала за адресою: [ADDRESS] , на земельну ділянку площею 0,2752 га, в тому числі: для ведення ОПГ - 0,0252 га, обслуговування житлового будинку - 0,02500 га, зареєстрованого за [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської ради від 30.12.1998 року №11/8 та виданого 29.04.1999р. державного акту на право власності на землю серії II-КВ №031944, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №891. Представник позивача в судовому засіданні 18.10.2021 позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позові та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в удовому засіданні 18.10.2021 заперечував щодо задоволення позову. Відповідач Гатненська сільська рада Фастівського району Київської області свого представника до суду не направила та про причину його неявки суд не повідомила, хоч належним чином була повідомлена про місце, дату та час судового засідання. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про причину неявки не повідомив, про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. В судовому засіданні 18.10.2021 було оголошено перерву до 16 год. 30 хв. В подальшому учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.06.2016 року за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 119,2 кв. м., житловою площею 63,8 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, №166365996 від 13.05.2019, на підставі даного рішення суду 30.01.2017 проведено державну реєстрацію за [PERSON] права власності на 1/6 частину вищезазначеного спадкового майна. Згідно заяви позивача [PERSON] від 05.12.2018 року до Віто-Поштової сільської ради, вона просила сприяти в вирішенні питання що до виділення їй земельної ділянки для обслуговування 1/6 частини будинку яка належить їй на підставі рішення суду Києво - Святошинського району Київської області від 23.06.2016 року згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 79432200 від 02.02.2017 року за адресою [ADDRESS] . В листі - відповіді від 18.02.2019р. за №04-12/35 на дану заяву [PERSON] за підписом сільського голови с. Віта - Поштова Шульгана Д.Ю., зазначено, що її заява про сприяння у вирішенні спірного питання з співвласниками будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , відноситься до приватно-правового сектору та розглядається в судовому порядку. Судом встановлено, що в інвентаризаційній справі №57 на будинок [ADDRESS] , міститься Ухвала Києво - Святошинського районного суду Київської області від 20.09.1988 року, якою була затверджена мирова угода укладена між [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . За даною мировою угодою [PERSON] став власником 1/4 частини даного житлового будинку, [PERSON] - 1/2 частини, а [PERSON] - 1/4 частини. [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] помер [INFO] . З дослідженої судом копії спадкової справи №42 до майна померлого [INFO] [PERSON] , встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.02.1998р., [PERSON] , державний нотаріус Києво-Святошинської державної нотаріальної контори, посвідчила, що на підставі статті 529 Цивільного кодексу України спадкоємицею майна гр-на [PERSON] , померлого [INFO] є його дружина [PERSON] і що спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 1/2 частини жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , належної померлому гр-ну [PERSON] на підставі ухвали Києво - Святошинського райсуду від 20.09.1988р., зареєстрованої в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації за №7. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи №57 на будинок [ADDRESS] , а також листа - повідомлення КП "БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області" від 27.07.2015 №665 за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/3 частину даного житлового будинку: на 1/12 частину - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.02.1998 посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори зареєстрованим в реєстрі за №402 (зареєстровано в БТІ 18.02.1998 за реєстраційним №7 в реєстраційній книзі №1) та на 1/4 частину - на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.09.1988 (зареєстровано в БТІ 18.02.1998 за реєстраційним №7 в реєстраційній книзі №1). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 24.09.2019р. [PERSON] померла [INFO] . Таким чином [PERSON] на час відкриття спадщини була власником 5/6 частин (1/4 + 1/2 + 1/12) житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що іншим співвласником даного житлового будинку в 1/6 його частині був [PERSON] , згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.01.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за №228, після смерті [INFO] [PERSON] (зареєстровано в БТІ 06.02.1998 за реєстраційним №150 в реєстраційній книзі №1 та в погосподарській книзі Віто-Поштової сільської Ради о/р №216). Відповідно до Архівної довідки № 06-04/435 від 18.06.2018, виданої на заяву [PERSON] від 18.06.2018, у документах архівного фонду «Віто-Поштова сільська рада» зберігається рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської ради від 30.12.1998 року № 11/8 згідно списку, що додається до рішення, за № 15 гр. [PERSON] , яка проживає [ADDRESS] передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею - 0,2282 га та для ведення особистого підсобного господарства площею - 0,0470 га, що знаходиться в [ADDRESS] . В інвентаризаційній справі [ADDRESS] міститься копія Державного акту на право приватної власності на землю серії II-КВ №031944, виданого Віто-Поштовою сільською Радою 29 квітня 1999 року, згідно якого, [PERSON] на підставі рішення виконкому В. Поштової сільської ради від 30.12.1998 року №11/8, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2752 га, розташовану на території [ADDRESS] . Землю передано для ведення ОПГ - 0,0252 га, обслуговування житлового будинку - 0,02500 га. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №891. В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №166365996 від 13.05.2019 відсутня інформація про державну реєстрацію речового права власності на земельну ділянку площею 0,2752 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно спадкової справи №207/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] звернувся син померлої [PERSON] , як спадкоємець за законом та онуки спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за заповітом складеним [PERSON] та посвідченим від 24.06.2015р. секретарем виконавчого комітету Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за реєстровим номером 20. В даній спадковій справі міститься Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. №2015/02-31 від 01.08.2018 року, згідно якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченим від 24.06.2015р. секретарем виконавчого комітету Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за реєстровим номером 20, на 1/2 частку спадкового майна, що належало померлій [INFO] [PERSON] , а саме на 5/12 часток житлового будинку [ADDRESS] , та на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0252 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , наданої для ведення особистого селянського господарства, так як не надано оригіналу заповіту та правовстановлювальних документів на вказане вище спадкове нерухоме майно. Згідно дослідженої судом спадкової справи №207/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON] , жодному із спадкоємців, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , тобто [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину на спірне спадкове майно: земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,0252 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] , не видавались. Отже, досліджені вищезазначені судом докази, в тому числі рішення Віто-Поштової сільської ради від 30.12.1998 року № 11/8 та Державний акт на право приватної власності на землю серії II-КВ №031944, виданий Віто-Поштовою сільською Радою 29 квітня 1999 року вказують на те, що право власності на земельну ділянку площею 0,2752 га, розташованої на території [ADDRESS] , а саме для обслуговування житлового будинку - 0,2500 га, та для ведення ОПГ - 0,0252 га, було передано [PERSON] на всю ділянку для обслуговування житлового будинку, без врахування того, що на час приватизації земельної ділянки вона була власником не всього житлового будинку, який був розташований на цій земельній ділянці, а тільки 5/6 його частини. Також на час прийняття оскаржуваного рішення Віто-Поштової сільської ради від 30.12.1998 року № 11/8 та видачі Віто-Поштовою сільською Радою 29 квітня 1999 року оскаржуваного Державного акту на право приватної власності на землю серії II-КВ №031944, власником 1/6 частини житлового будинку був [PERSON] , який помер [INFO] і після смерті якого, 1/6 частину житлового будинку по [ADDRESS] успадкувала позивач [PERSON] на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.06.2016 року. Отже, суд приходить до висновку, що при передачі Віто-Поштовою сільською радою права власності на спірну земельну ділянку [PERSON] в порядку приватизації, не було враховано та порушено право [PERSON] на 1/6 частку цієї земельної ділянки. Наслідком вищезазначеного порушення, допущеного Віто-Поштовою сільською радою в процесі приватизації спірної земельної ділянки [PERSON] , є порушення прав позивача на дану земельну ділянку, як власника 1/6 частини житлового будинку, який розташований на даній земельній ділянці, так як вона не має можливості реалізувати своє право на виділення їй у користування, або власність тієї частини земельної ділянки, яка відповідає її частці у праві власності на житловий будинок. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, інформування населення щодо вилучення (викупу) та інші. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Відповідно до частин першої, другої статті 30 ЗК України (1990 року), який діяв на час прийняття Віто-Поштовою сільською радою оскаржуваного рішення від 30.12.1998 року № 11/8 та видачі Віто-Поштовою сільською Радою 29 квітня 1999 року оскаржуваного Державного акту на право приватної власності на землю серії II-КВ №031944, при переході права власності на будівлю і споруду разом із цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку у разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. Згідно зі статтею 42 ЗК України (1990 року) громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 67 ЗК України (1990 року) передбачено, що громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара. Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 ЗК України (у редакції чинній на час отримання позивачкою у власність 1/6 частини житлового будинку), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній. Викладене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду зазначеними у Постанові від 04 грудня 2018 року у справі N 910/18560/16. Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За нормою статті 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду. Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання у його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Також, відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припи\-нення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно частини третьої статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Отже, оскаржуваним рішенням Віто-Поштової сільської ради та виданим Державним актом на право приватної власності на землю порушуються права позивача на користування спірною земельною ділянкою, а також право на одержання її у власність в порядку приватизації. Їх чинність створює явні перешкоди у відновленні позивачем її порушених прав, тому оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а Державний акт на право приватної власності на землю, з вищезазначених підстав, підлягає визнанню недійсним. Внаслідок задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на землю, підлягає і задоволенню позовна вимога про припинення речового права [PERSON] , яка померла [INFO] на земельну ділянку площею 0,2752 га, в тому числі: для ведення ОПГ - 0,0252 га, обслуговування житлового будинку - 0,02500 га, відповідно до положення пункту 3 частини 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в редакції, яка набрала чинності з 20.01.2020р., яким передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). На підставі викладеного та повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що Віто-Поштова сільська рада, правонаступником якої є Гатненська сільська рада Фастівського району Київської області, приймаючи оскаржуване рішення та видаючи [PERSON] оскаржуваний державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,2752 га, не дотрималася вимог Земельного кодексу України редакції 1990 року й передала останній земельну ділянку, яка перевищувала її частку, у спільній частковій власності на житловий будинок та господарські споруди, що фактично позбавляє позивача права вільно користуватися та володіти 1/6 частиною цієї земельної ділянки, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved