Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах [PERSON], [PERSON], третя особа - служба у справах дітей Бахмацької районної державної адміністрації у Чернігівській області про примусове виселення із житлового приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.09.2006 року між ПАТ «АК «Промінвестбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №249, відповідно до якого [PERSON] був наданий кредит в сумі 130000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом; в забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному кредитному договору був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки за №2615 від 13.09.2016 року, згідно якого предметом іпотеки є трикімнатна квартира загальною площею 65.20 кв.м, житловою площею 35.1 кв.м, що знаходиться у [ADDRESS]; 17.12.2012 року між ПАТ «АК «Промінвестбанк» та позивачем були укладені договори про відступлення прав вимоги та про передачу прав за договорами забезпечення, згідно яких позивач набув статусу кредитора (стягувача) за договором № 249 від 13.09.2006 року; позичальник умови кредитного договору порушив, внаслідок чого 03.10.2013 року було задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» і звернуто стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру загальною площею 65.20 кв.м, житловою площею 35.1 кв.м, що знаходиться у [ADDRESS]; 13.12.2013 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного судового рішення; проте в ході виконавчого провадження з»ясувалося, що у вищевказаному житлі, окрім [PERSON] зареєстровані і проживають [PERSON] та неповнолітні [PERSON] та [PERSON], які були зареєстровані в квартирі після укладення договору іпотеки, що і змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання учасники провадження не з»явилися; представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити; представник відповідача [PERSON] та представник третьої особи - служби у справах дітей Бахмацької районної державної адміністрації в судове засідання також не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, в задоволенні позову просять відмовити. Відповідач [PERSON], який є законним представником відповідачів [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, що підтверджується поштовими повідомленнями, в судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та заперечення проти позову і докази на їх обґрунтування не подав. В судове засідання відповідач викликався за адресою місця свого проживання, зареєстрованого в установленому законом порядку. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зазначене положення процесуального закону рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним). У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.07.2006 року вбачається, що за [PERSON] на підставі розпорядження органу приватизації № 46 від 14.07.2006 року зареєстровано право власності на трикімнатну квартиру загальною площею 65.20 кв.м, житловою площею 35.1 кв.м, що знаходиться у [ADDRESS] (а.с.14). Судом встановлено, що 13.09.2006 року між [PERSON] та акціонерним промислово-інвестиційним банком (закритим акціонерним товариством) було укладено кредитний договір № 249, згідно умов якого банк надав позичальнику на ремонт та облаштування квартири кредит в розмірі 130000 грн. зі сплатою 18% річних за користування кредитом; вказаним договором визначено порядок, умови та строки погашення кредиту; виконання зобов»язань позичальника забезпечується порукою [PERSON] та іпотекою трикімнатної квартири загальною площею 65.20 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] (а.с.5 -9). Окрім цього, 13.09.2006 року між [PERSON] та акціонерним промислово-інвестиційним банком (закритим акціонерним товариством) було укладено іпотечний договір № 2615, предметом якого є належна [PERSON] на праві власності трикімнатна квартира загальною площею 65.20 кв.м, житловою площею 35.1 кв.м, що знаходиться у [ADDRESS]; вказаний договір укладався за згодою дружини іпотекодавця - [PERSON] (а.с.11-12). 17.12.2012 року між позивачем та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк» були укладені договори відступлення прав вимоги та про передачу прав за договором забезпечення, згідно яких ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передав, а позивач прийняв права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, в тому числі і за договорами, укладеними з [PERSON] (а.с. 84 - 100). 03.10.2013 року заочним рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області, було задоволено позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю „Кредитні ініціативи" до [PERSON] і звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним 13.09.2006 року між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON], право вимоги за яким перейшло до ТОВ „Кредитні ініціативи", - квартиру [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії [NUMBER], виданого Бахмацькою міською радою 17.06.2006 року на підставі розпорядження органу приватизації від 14.07.2006 року № 46, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 249 від 13.09.2006 року в сумі 193 494 (сто дев"яносто три тисячі чотириста дев"яносто чотири) грн. 99 коп., яка утворилася станом на 30.06.2013 року; встановлено спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом/ на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ „Кредитні Ініціативи" 1934 (одну тисячу дев"ятсот тридцять чотири) грн. 95 коп. в рахунок повернення коштів по сплаті судового збору; дане судове рішення 24.11.2013 року набрало законної сили і 10.12.2013 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області було видано виконавчий лист на примусове виконання заочного рішення Бахмацького районного суду від 03.10.2013 року (а.с.82). Постановою державного виконавця ВДВС Бахмацького РУЮ від 13.12.2013 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/728/664/2013, виданого Бахмацьким районним судом 10.12.2013 року (а.с.83). Згідно копії домової книги для реєстрації громадян, які проживають у будинку [ADDRESS], у вказаному житлі зареєстровані: [PERSON] [PERSON] та неповнолітні діти - [PERSON] і [PERSON] (а.с.18-21). 14.04.2015 року позивачем було направлено відповідачам вимоги про добровільне виселення зі спірного житла, які залишились без реагування. Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 43 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд має враховувати, що згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. У п. 44 вищевказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки або право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 ЗУ"Про іпотеку", іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 ЗУ"Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ч.3 ст.33 ЗУ "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку". Так, згідно із чч. 1, 2 ст. 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою ст. 40 ЗУ"Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, частина 1 якої передбачає підстави виселення. Частина третя ст. 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян. За змістом ч. 2 ст. 40 ЗУ"Про іпотеку" та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 ЗУ «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Саме до цього зводяться правові висновки, зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 18 березня 2015 року (справа №6-39цс15) та у постанові № 6-447цс15 від 24 червня 2015 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для судів. В судовому засіданні встановлено і підтверджено матеріалами справи, що квартира [ADDRESS] не була придбана за рахунок отриманого кредиту, повернення якого було забезпечено іпотекою, що підтверджується правовстановлюючими документами на квартиру, а також кредитним та іпотечним договорами. Тому, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, з огляду на те, що виселення відповідачів без одночасного надання їм іншого постійного жилого приміщення в даному випадку не відповідає порядку, встановленому законом, з урахуванням того, що позивач з такими вимогами до суду не звертався, тому підстав для задоволення позову суд не вбачає. Окрім того, позивач в судові засіданні жодного разу не з»явився, своїм правом надати суду пояснення не користався. На підставі вищевикладеного, ст.ст.575, 589 ЦК України, ЗУ "Про іпотеку", ст.109 Житлового кодексу України та

Outcome: dismissed