Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

У квітні 2020 [PERSON] звернулась до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом, в якому просила: - доручити Державній казначейській службі України стягнути з рахунків Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, в разі відсутності таких коштів стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 160000 грн.; - доручити Державній казначейській службі України стягнути з рахунків Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та кадастру за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, в разі відсутності таких коштів стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] кошти на відшкодування коштів витрачених на подання і розгляд заяви від 04.03.2019р. в сумі 950 грн.; - доручити Державній казначейській службі України стягнути з рахунків Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, в разі відсутності таких коштів стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] кошти на відшкодування витрачених на подання і розгляд даної позовної заяви в сумі 1022 грн.; - зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити заходи щодо відшкодування посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, які неналежно розглянули звернення позивача від 04.03.2019р., заподіяної державному органу під час виконання трудових обов`язків шкоди в сумі 161972 грн. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] зазначає, що відповідач Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, допустивши протиправну бездіяльність щодо нерозгляду її звернення, спричинив немайнову шкоду, яка полягає у порушенні стосунків з оточуючими людьми, порушенні нормальних життєвих зв`язків, необхідності повторного звернення для встановлення істини у справі, доказування для вирішення питання протиправної бездіяльності, витрачення особистого часу та значних коштів для відновлення свого порушеного права. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінив на власний розсуд в 160000 грн. та вважає, що дана сума буде достатньою для відновлення душевної рівноваги. В обгрунтування відшкодування державними службовцями шкоди в сумі 161972 грн., заподіяної державному органу під час виконання трудових обов"язків, [PERSON] зіслалась на ч.ч.1,2 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VІІІ, якими визначено, що державний службовець зобов"язаний відшкодувати державі шкоду, заподіяну внаслідок невиконання ним посадових обов"язків. У відзиві на позов відповідач ГУ Держгеокадастру у Житомирській області заперечив проти задоволення позову. Зазначає, що сама лише наявність судового рішення, яким зобов`язано відповідача розглянути заяву позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для передачі у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Харитонівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області, орієнтовною площею 2 га не може бути підставою для задоволення позову, оскільки даним рішенням не встановлюється безумовна доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння моральної шкоди. Позивачем не надано суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю відповідача та заподіянням позивачу моральної шкоди. В матеріалах позову відсутні докази негативного впливу дій/бездіяльності відповідача на психоемоційний стан позивача, страждання та приниження. На думку відповідача, необґрунтовано сам розмір моральної шкоди. Крім того, відповідач зазначає, що надання дозволу на розробку документації не є тотожним негайному набуттю права власності чи користування земельною ділянкою, а є лише першим кроком для такого оформлення. Відповідач вважає, що права позивача жодним чином не було порушено, оскільки дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням без якого позивач не міг реалізувати своє право. Позивач в судове засідання не з`явився. В клопотанні від 18.05.2021р. [PERSON] просив розгляд справи здійснювати у відсутність позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09.09.2019р. позов [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо розгляду заяви [PERSON] від 04.03.2019 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області розглянути заяву [PERSON] від 04.03.2019 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для передачі у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Харитонівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області, орієнтовною площею 2 га, із врахуванням положень Земельного кодексу України. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2020р. у справі №240/6651/19 апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 09.09.2019р. - без змін. Обгрунтовуючи зазначені висновки та здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, окружний адміністративний суд дійшов висновку, що не дотримання відповідачем процедури розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не може слугувати підставою для уникнення Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області обов"язку щодо розгляду вказаної заяви відповідно до положень Земельного кодексу України. Суд вказав, що покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права. Разом з тим, вирішуючи спір в даній справі, суд звертає увагу на те, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області виконало рішення суду, повторно розглянувши клопотання [PERSON] . За результатом розгляду було прийнято наказ №6-1708/14-20-СГ від 19.02.2020р., яким відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви від 04.03.2019р. про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для передачі у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Харитонівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області, орієнтовною площею 2 га, у зв`язку з відсутністю повноважень Головного управління щодо розпорядження землями комунальної власності (а.с.74). Звертаючись до суду з даним позовом, правовою підставою своїх вимог [PERSON] зазначила ст.23 та 1167 ЦК України. Так, відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Отже , необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок щодо відшкодування шкоди. Частиною 1статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У ст.1173 ЦК України закріплене правило про те, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Частинами 3,5 та 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Врахувавши ту обставину, що [PERSON] не надано доказів заподіяння відповідачем моральних страждань або втрат немайнового характеру, слід дійти висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на ту обставину, що відповідач своїми діями щодо відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки, допустивши протиправну бездіяльність, спричинив позивачу немайнову шкоду, в зв`язку з чим позивач змушена була звертатись до суду. Однак, слід зазначити, що сам лише факт ухвалення рішення Житомирським окружним адміністративним судом від 09.09.2019р. у справі № 240/6651/19, яким визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо розгляду заяви [PERSON] від 04.03.2019 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки, не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачу моральної шкоди та не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди. Будь-яких інших обставин, зокрема, щодо заподіяння шкоди позивачу, причинного зв`язку між такою шкодою та бездіяльністю відповідача не встановлено. Підсумовуючи вищевикладене, суд, вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача стосовно відшкодування їй моральної шкоди в сумі 160000 грн. Позовна вимога про зобов`язання Державної казначейської служби України здійснити заходи щодо відшкодування посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, які неналежно розглянули звернення позивача від 04.03.2019р., заподіяної державному органу під час виконання трудових обов`язків шкоди в сумі 161972 грн. не є належним способом захисту у правовідносинах, які виникли між [PERSON] та Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області. Суд зазначає, що відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, здійснюється в порядку, визначеному приписами ст.82 Закону України «Про державну службу». Закон України «Про державну службу» наділив правом керівника державного органу звертатися до суду із позовом про відшкодування шкоди, яка завдана державним службовцем. Отже, [PERSON] не наділена правом звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, яка завдана державному органу діями (бездіяльністю) державного службовця. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. Зважаючи на те, що позов задоволенню не підлягає, враховуючи приписи п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, в задоволенні вимог про відшкодування витрат в сумі 1022 грн., пов`язаних з розглядом справи, а також відшкодування коштів в розмірі 950 грн., витрачених на подання заяви від 04.03.2019р., про що докази відсутні, також слід відмовити.

Outcome: dismissed