Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів в якому зазначила, що є рідною бабою [PERSON], [INFO]. Онук проживає з нею, вона займається його утриманням та вихованням. Відповідачі тривалий час вихованням дитини не займаються, її життям не цікавиться, батько з дитиною взагалі спілкується, а з матір»ю іноді відбувається спілкування по телефону. Неодноразові звернення до відповідачів щодо спілкування з дитиною, придбання дитині одягу, харчів, шкільного приладдя, відвідування батьківських зборів залишаються без реагування, оскільки відповідачі свідомо ухиляються від виконання батьківських обов»язків. Рішенням суду просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]; призначивши її опікуном онука; стягнути з відповідачів на її користь аліменти на утримання [PERSON] в розмірі по 500 гривень з кожного, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і просила задовольнити з підстав зазначених у позові. Вказала, що [PERSON] після розлучення з її донькою, з часу якого минуло майже 8 років, виїхав з міста Коростеня і з дитиною жодного разу не бачився і не спілкувався. Дитина батька майже не пам»ятає. З часу, як мати покинула дитину, минуло вже два з половиною роки. За цей період часу мати бачилась з дитиною лише влітку цього року. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідачі не надають, його життям не цікавляться. Питання що стосуються батьків дитина сприймає дуже важко, страждає. Відповідачі в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідач [PERSON], будучи опитаним в порядку ст.132 ЦПК України, проти задоволення позову не заперечив. Відповідач [PERSON] будь-яких клопотань або заперечень з приводу пред»явлених вимог не подала. Представник органу опіки і піклування Коростенської міської ради [PERSON] пояснила, що дана сім"я перебуває у них на обліку. Два з половиною роки дитина проживає з бабусею, мати та батько змінили місце проживання, дитиною не цікавляться, на її утримання коштів не надають, тому вважає, що є всі підстави для задоволення позову. Вислухавши пояснення позивача, представника 3 особи та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що відповідачі є батьками [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 7.06.2007 року. Відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідачі тривалий час ухиляються від виконання батьківських обов"язків, не створюють належних умов для здорового фізичного, духовного та морального розвитку дитини, не надають ніякої матеріальної допомоги. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При з"ясуванні обставин справи було досліджено висновок органу опіки і піклування Коростенської міської ради, з якого слідує про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Даний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету № 443 від 21.09.2016 року. Ухилення від виконання юридичного обов"язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати ( батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов"язку по вихованню дитини, якщо вона ( він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. З довідки Коростенського міського колегіуму слідує, що [PERSON] є учнем 2-Б класу вказаного навчального закладу. При розгляді справи встановлено, що відповідачі умисно тривалий час ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітнього сина, свідомо нехтують своїми батьківськими обов"язками, не створюють належних умов для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку сина, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав. При цьому якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим (ч.4 ст.167 СК України). Враховуючи наведене дитину слід залишити на проживання з бабою [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно подання служби у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради від 26.01.2017 року [PERSON] може бути призначена опікуном малолітнього [PERSON], [INFO]. Отже, враховуючи те, що на даний час дитина позбавлена батьківського піклування , тому доцільним є призначення [PERSON] її опікуном. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч.2 ст.166 Сімейного Кодексу України, передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З врахуванням наявних в справі доказів суд вважає, що відповідачі зобов"язані надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, розмір аліментів може бути визначений відповідно до зазначеного в позовній заяві, оскільки відповідачі не працюють, дані про наявність інших утриманців в справі відсутні, що також відповідає розміру встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимога в частині застосування 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який з 8.07.2017 року становить 50%, задоволенню не підлягає, оскільки згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України дана норма закону у разі визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не передбачає застосування мінімального розміру аліментів на дитину. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. За змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідачів, відповідно до положень ст.88 ЦПК України. З врахуванням наведеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенн.

Outcome: partial