Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Новоукраїнський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про встановлення факту батьківства та стягнення аліментів, посилаючись на те, що в 2012 році вона познайомилася із відповідачем по справі. Після знайомства з [PERSON] вони зустрічалися на протязі дев"яти місяців та мали близькі стосунки, від яких у неї [INFO] народився син [PERSON]. Оскільки вона з відповідачем у шлюбі не перебували, дитина була зареєстрована в органах РАЦС на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері. Просить визнати [PERSON] батьком [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на утримання дитини. 07.08.2018 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 31.08.2018 року. 16.08.2018 року через канцелярію суду [PERSON] було подано клопотання про призначення судової молекулярно -генетичної експертизи. 20.08.2018 року через канцелярію суду надійшов письмовий відзив від [PERSON] на цивільний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Новоукраїнський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про встановлення факту батьківства та стягнення аліментів, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] в задоволені позовних вимог [PERSON] просить відмовити за необгрунтованістю. 31.08.2018 року ухвалою Новоукраїнського районного суду призначено у справі судово-медичну генетичну експертизу, проведення якої доручено КУ "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи". На час проведення експертизи зупинено провадження у справі. 28.11.2018 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області суддею Гарбуз О.А. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Новоукраїнський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про встановлення факту батьківства та стягнення аліментів - прийнято до свого провадження. Поновлено провадження у справі. Справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 13.12.2018 року. 13.12.2018 року за клопотанням представника відповідача оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 19.12.2018 року. 19.12.2018 року в ході розгляду справи [PERSON] подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, а саме у зв"язку з тим, що відповідач визнав позовні вимоги про встановлення батьківства та стягнення аліментів, просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму. Крім того просить змінити прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON] та по батькові з [PERSON] на [PERSON] та внести відповідні відомості в свідоцтво про народження дитини, а також просить стягнути половину судових витрат за експертизу в розмірі 4300,00 грн. Позивач в відготовчому судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач та представник відповідача [PERSON] в підготовчому судовому засіданні зменшені позовні вимоги визнали та не заперечили проти їх задоволення. Представник третьої особи Новоукраїнського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в підготовче судове засідання не з"явився з невідомих суду причин. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та подані докази, з"ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 237, [PERSON] народився [INFO] в м. Кіровоград, матір дитини - [PERSON], батько дитини - [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Судом встановлено, що державна реєстрація народження [PERSON] здійснена відповідно до частини першої статті 135 СК України. Згідно висновку експерта № 112 від 19.11.2018 року встановлено, що проведена оцінка достовірності результатів генетичного аналізу вказує на те, що такий збіг можна вважати закономірним, тобто зумовленим кровним спорідненням між заявленим передбачуваним батьком та дитиною, з ймовірністю не нижче 99,99999999 %. Таким чином, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], може являтися біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженої громадянкою [PERSON], [INFO], з ймовірністю 99,99999999 %; таким чином, батьківство практично доведене ( а.с. 37-43). Відповідно до ст. 134 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач визнав себе батьком малолітньої дитини [PERSON], суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині слід задовільнити, та визнати [PERSON], [INFO], батьком [PERSON], [INFO]. В частині стягнення аліментів на утримання сина, суд прийшов до наступного. Згідно довідки про склад сім"ї від 18.07.2018 року виданої виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області, [PERSON] про те, що її місце проживання зареєстровано в [ADDRESS] до складу сім"ї входять: [PERSON], 2013 р.н. - син; [PERSON], 2001 р.н. - племінник; [PERSON] 1980 р.н. - чоловік (а.с. 8). Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім'ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов'язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, з врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища дитини та платника аліментів. Суд, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини у єдиній частці від доходу відповідача, яка буде стягуватися до досягнення дитиною повноліття, виходить з призумції фізичного здоров'я відповідача та дитини, здатності відповідача до продуктивної праці і взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі, який достатній для її нормального фізичного та духовного розвитку, а також те, що відповідач визнав позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів в запропонованому позивачем розмірі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстав для звільнення відповідача від виконання обов'язку по утриманню дитини суд не вбачає. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання стосовно заявленого позивачем клопотання про стягнення з відповідача поливини судових витрат за проведення експертизи, суд, враховуючи вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та положення ч. 1 ст.13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. та половину понесених позивачем судових витрат за проведення судово-медичної генитичної експертизи в сумі 4300 грн.

Outcome: approved