Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач в судовому засіданні вимоги позову обгрунтовує тим, що пропрацював у відповідача більше 37 років в тому числі на посаді коваля ручного кування більше 10 років. Вказана робота дала підстави на призначення йому пенсії в 50 років і з 2009р. він отримуує пенсію, але продовжував працювати до 06.06.2014р., коли звільнився за власним бажанням у зв"язку із виходом на пенсію. Згідно колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом Відокремленого підрозділу ескплуатаційно- ремонтного вагонного депо Конотоп йому виплатили допомогу в розмірі 5-ти середньомісячних заробітків в сумі 16885 грн. Але йому повинні у відповідності із вимогами п. 8.13 вказаного договору виплатити ще додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю в розмірі 4-х середньомісячних заробітних плат в сумі 13358,84 грн., як працівнику , який бездоганно пропрацював на вказаному підприємстві більше 35 років. Однак на його звернення відповідачі відмовили йому в цьому. Він вважає це незаконним і просить задовільнити його вимоги, посиилаючись на ст.ст.10,18 КЗпрП і ст. 51 Закону укроаїни " Про пенсійне забезпечення". Представник відповідача за дорученням Кравченко Т.П. вимоги позову не визнала, підтвердила поясненння позивача, однак вважає, що позивач невірно тлумачить норми Колективного договору підрозділу їхнього підприємства, оскільки вказана позивачем норма Колективного договору передбачає додаткову матеріальну допомогу у разі звільнення працівника за власним бажанням у зв"язку із виходом на пенсію протягом двох місяців після настання цього права. У позивача вказане право настало 19.02.2009р. і з цього часу він отримує пенсію, але він звільнився з підприємства не через два місяці, як передбачає норма Колективного договору, а значно пізніше - 06.06.2014р. І таким чином втратив право на вказанну додаткову матеріальну допомогу. Просить в задоволенні вимог позову відмовити. Вислухавши сторони та перевіривши матеріали справи суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до вимог ст.ст.18, 97 КЗпрП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства. Судом встановлено, що [PERSON] за наказом № 64-ОС від 06.06.2014р. звільнений з роботи в зв"язку із виходом на пенсію за вислугою років згідно ст. 38 КЗпрП (л.с.12). У відповідності до вимог п. 8.13 ч.1 Колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом Відокремленого підрозділу експлуатаційно- ремонтного вагонного депо Конотоп при звільненні працівників впереше з роботи в з"язку із виходом на пенсію, виплачується одноразова матеріальна допомога в розмірі п"яти середньомісячних заробітків. Після звільнення позивача із роботи в зв"язку із виходом на пенсію 06.06.2014р. йому було виплачено одноразову допомогу в розмірі п"яти середньомісячних заробітків , що підтверджується сторонами по справі. Відповідно до вимог ч.2 п. 8.13 вказаного Колективного договору у разі звільнення працівника за власним бажанням у зв"язку із виходом на пенсію протягом двох місяців після настання цього права, працівнику виплачується додаткова матеріальна допомога в розмірі чотирьох середньомісячних заробітків при стажі роботи понад 35 років. (л.с.20). Правом на пенсію [PERSON] скористався і з 19.02.2009р. він отримує пенсію, що визнається позивачаем і підтверджується штампом управління Пенсійного фонду в м. Конотопі на трудовій книжці позивача (л.с. 32). Позивач звільнився із роботи за власним бажанням в зв"язку із виходом на пенсію 06.06.2014р., що не заперечується сторонами і підтверджується записом в трудовій книжці позивача. Таким чином між строком призначення пенсії - 19.02.2009р. і терміном звільнення з роботи - 06.06.2014р. пройшло більше п"яти років, а вказане положення Колекстивного договору передбачає можливість виплати додаткової матеріальної допомоги тільки за умови звільнення з роботи в зв"язку із виходом на пенсію протягом двох місяців після настання цього права, тобто протягом двох місяців після 19.02.2009р., коли ця пенсія позивачу була призначена. Іншого умови Колективного договору не передбачають. При таких обставинах в задоволенні вимог позову слід відмовити. Виходячи із викладеного та

Outcome: dismissed