Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ужгородське МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі договору дарування від 23 березня 2007 року посвідченого, приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № [NUMBER] є власником житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами розташованого в [ADDRESS]. В будинку окрім неї , зареєстровані: мати - [PERSON] та брат - [PERSON], який фактично не проживає в даному будинку близько року, так як виїхав за межі України до рідних, а відтак його реєстрація носить формальний характер. Крім того позивач вказує, що відповідач [PERSON] під час проживання у належному їй будинку вів неправильний спосіб життя, постійно пиячив, вчиняв сварки. З посиланням на викладене, а також на те, що відповідач [PERSON] в даному житловому будинку не проживає близько року , але залишається зареєстрованим за вказаною адресою, що змушує її нести додаткові витрати по оплаті житлово - комунальних послуг, перешкоджає їй в отриманні субсидії на комунальні послуги, в реалізації прав як власника користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а також з посиланням на норми ЦК України, просить суд винести рішення яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою : [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Просила суд не визнати укладену між нею та відповідачем по справі мирову угоду від 25.04.2016р., оскільки примирення між ними не відбулось. Зокрема вказала, що відповідач [PERSON] є її братом, який з травня 2015 року не проживає в належному їй будинку, а у період , коли проживав у будинку не здійснював оплату комунальних послуг. У квітні місяці 2016 року [PERSON] приходив у будинок, оскільки у будинку залишились його речі. Крім того, позивач зазначила, що відповідач [PERSON] образив її та їх матір, за що вона виставила його речі у літню кухню і з того часу не впускає його до будинку. Визнала, що відповідач не має ключів від дверей до будинку. В ході судового розгляду справи, після початку розгляду справи по суті , позивач надіслала на адресу суду 04.08.2016р. додаткові пояснення , в яких зазначила, що відповідач [PERSON] під час проживання у належному їй будинку систематично порушував правила співжиття, створюючи неможливі умови проживання разом з ним, у зв'язку з чим змушена була звертатись до органів внутрішніх справ. За наслідками проведених перевірок з відповідачем по справі проводились профілактичні бесіди, а також останнього було притягнуто до відповідальності, однак вжиті заходи попередження органів внутрішніх справ не дали позитивних результатів. В судове засідання після оголошеної перерви в судовому розгляді позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляла. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що відповідач не проживав у будинку біля чотирьох місяців, іншого житла не має , у нього в будинку залишились речі. Просив суд відмовити у задоволені позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Наголосив на тому, що у нього є перешкоди у доступі до житлового будинку, які вчиняє йому позивач , він не має ключів від будинку. Між ним та його сестрою [PERSON] біля 6 років неприязнені стосунки. За його кошти у будинку проведено ремонт, встановлені котел для опалення та радіатори. На прохання своєї матері він відмовився від прийняття спадщини після смерті батька на користь матері, яка згодом подарувала будинок його сестрі [PERSON] З кінця 2011 року - початку 2012 року позивач по справі [PERSON] створює йому перешкоди у доступі до будинку. 02.12.2011 року позивач по справі [PERSON] викинула його речі з будинку у літню кухню і з того часу він доступу до будинку не має, а також не має ключів від дверей до будинку. Коли він стучить у вхідні двері будинку з метою потрапити у середину, позивач викликає працівників поліції. У нього є тільки ключі від воріт та літньої кухні , яка не є житловим будинком, а надвірною будівлею. Наголосив на тому, що він повинен проживати у будинку, а не в літній кухні. Окрім того, відповідач зазначив, що періодично виїзджає в Угорщину на роботу. Просив суд відмовити в задоволені позову. В судове засідання після оголошеної перерви в судовому розгляді відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 02.11.2016 р. у цивільній справі № 308/13648/15-ц - проведено заміну неналежної третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, а саме було замінено Ужгородське МВ ГУ ДМС України у Закарпатській області на Виконавчий комітет Ужгородської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання, залучивши їх до участі у справі в якості належної третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - виконавчий комітет Ужгородської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника втрачає право на користування житлом у разі вiдсутностi без поважних причин понад один рік. Оскільки позивач є власником житлового будинку, остання вправі у випадку відсутності відповідача [PERSON] без поважних причин понад один рік вимагати визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Допитана в судовому засіданні за клопотанням відповідача в якості свідка [PERSON] пояснила, що з дитинства перебуває в дружніх стосунках з відповідачем по справі [PERSON], який проживав в [ADDRESS] з дитинства. Взимку 2012 року позивач вигнала [PERSON] з речами з будинку в літню кухню. Позивач чинить [PERSON] перешкоди у проживанні в будинку, не пускає його в житло, а надвірна будівля літньої кухні не є місцем для проживання тим більше у зимовий період. [PERSON] тимчасово виїзджає на роботу в Угорщину, а коли повертається в м. Ужгород то проживає у її сусідки, так як позивач по справі чинить йому перешкоди у проживанні в будинку, створює конфліктні ситуації, що унеможливлює проживання [PERSON] у будинку. Допитана в судовому засіданні за клопотанням відповідача в якості свідка [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] є її двоюрідним братом. [PERSON] проживав в [ADDRESS], здійснював там ремонтні роботи. Позивач чинить [PERSON] перешкоди у проживанні в будинку, створює конфліктні ситуації, що унеможливлює проживання [PERSON] у будинку, влаштовує скандали та викликає працівників міліції. Зі слів сусідів їй відомо, що позивач вигнала [PERSON] з речами з будинку в літню кухню. Приблизно чотири роки назад вона була у приміщенні літньої кухні, де бачила особисті речі [PERSON] На даний час він змушений тмчасово проживати у різних людей, оскільки позивач по справі чинить йому перешкоди у проживанні в будинку. Допитана в судовому засіданні за клопотанням відповідача в якості свідка [PERSON] пояснила, що на прохання сусідки дозволила [PERSON] тимчасово проживати у її квартирі. Зазначила, що [PERSON] тимчасово виїзджає на роботу в Угорщину, а коли приїзджає в м. Ужгород, то декілька днів проживає у неї. Зі слів відповідача їй відомо, що позивач по справі чинить йому перешкоди у проживанні в будинку, відключила газ, світло у приміщенні літньої кухні. Заслухавши пояснення позивача, заперечення відповідача та представника відповідача, представника третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , Закарпатської області належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 23.03.2007 р. посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В. зареєстрованого в реєстрі за № [NUMBER]. ( а.с. 4) Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів № 3737098 від 23.03.2007 року, номер правочину [NUMBER] та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, житловий будинок в [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування від 23.03.2007 р. ( а.с. 5-6) Як встановлено судом, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0417 га, яка розташована в [ADDRESS] на підставі рішення IV сесії V скликання за № 565 Ужгородської міської ради від 29 грудня 2007 року, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 28 квітня 2009 року ( а.с. 7) Згідно довідки КП «ЖРЕР №4» від 05.11.2015 року за №4900 в житловому будинку в [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], разом з нею зареєстровані: мати - [PERSON], [INFO], та брат - [PERSON], [INFO], зареєстрований але не проживає згідно акту від 28.05.2015 року. ( а.с.8) Згідно акту про відсутність особи за місцем реєстрації від 28.05.2015року , який складений та підписаний [PERSON],[PERSON],[PERSON] підписи яких засвідчені директором КП "ЖРЕР №4" , відповідач - [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживає з травня 2015 року, участі в утриманні житла не приймає, особистих речей або речей повсякденного використання які б належали [PERSON] в будинку не має. ( а.с. 9) Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право члена сім'ї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати,здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони маютьправо займати, визначається його власником. Відповідно до норм ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно роз'яснення, наданого в п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вбачається, що у правовідносинах між власником житла і членом його сім'ї з питань права на користування цим житлом підлягають застосуванню нормиЦК України, а саме положення ч.2 ст.405 ЦК України. Єдиною обставиною, на яку посилається позивачка як підставу для визнання відповідача таким,що втратив право користування спірним житловим приміщенням є не проживання [PERSON] у житловому будинку біля року. Як доказ не проживання відповідача у спірному будинку , позивач надала акт про відсутність особи за місцем реєстрації від 28.05.2015року який складений та підписаний [PERSON],[PERSON],[PERSON] підписи яких засвідчені директором КП "ЖРЕР №4" , яким було встановлено, що [PERSON] з травня 2015 року у спірному будинку не проживає, його особистих речей не виявлено (а.с. 9). Разом з тим позивач звернулася до суду з позовом 18.11.2015 року, що стверджується вхідним штампом суду, а отже на думку суду позивач не довела належними та допустимими доказами факт відсутності [PERSON] за місцем проживання без поважних причин понад один рік, оскільки з травня 2015 року по 18.11.2015 року ( день звернення до суду за захистом прав) минуло більше шести місяців. Водночас , на думку суду акт про відсутність особи за місцем реєстрації від 28.05.2015року який складений та підписаний [PERSON],[PERSON],[PERSON] підписи яких засвідчені директором КП "ЖРЕР №4" не містить інформації про причини за яких відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні і чи чинилися йому перешкоди у проживанні в ньому. Надаючи оцінку показам допитаних в судовому засіданні свідків, суд приходить до висновку , що такі містять інформацію про причини за яких відповідач тимчасово не проживає у житловому приміщенні у будинку [ADDRESS] і йому чинилися перешкоди у проживанні в ньому. Крім того, позивач в судовому засіданні ствердила, що відповідач по справі образив її та їх матір, за що вона виставила його речі у літню кухню і з того часу не впускає його до будинку. Визнала, що відповідач не має ключів від дверей до будинку. Крім того, слід зазначити, що відповідно до п.3 договору дарування від 23.03.2007р. житловий будинок складається з двох кімнат, вказаний в плані під літ. "А", з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, зокрема літ. "Б" - літня кухня. Таким чином, літня кухня є надвірною будівлею, а не житловим будинком. За ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення,призначені та придатні для постійного проживання в них. При цьому, ст. 382 ЦК України визначає житло об'єктом права власності. Отже судом встановлено та підтверджено показами свідків, що між сторонами склалися неприязні стосунки, що унеможливлює проживання відповідача в даному будинку. Проте, одне лише небажання позивача проживати з [PERSON] в одному будинку не може бути підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням . Аналізуючи докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довела факт відсутності [PERSON] за місцем проживання у [ADDRESS] без поважних причин понад один рік, що є підставою для втрати ним права користування цим житлом. Натомість в судовому засіданні доведено, що позивач чинить перешкоди відповідачу [PERSON] у проживанні в житловому приміщенні будинку. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на викладене, з урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довела суду ті обставини на які посилалась як на підставу своїх вимог і такі не можуть грунтуватися на припущеннях , а відтак позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими і в їх задоволенні слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки в позові відмовлено, підстав для присудження з відповідача судових витрат суд не вбачає.

Outcome: dismissed