Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

У квітні 2018 року позивачі звернулися до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом, в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] - [PERSON] , надав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність та відсутність позивачів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно через оголошення на офіційному сайті суду. Треті особи у судове засідання не з`явились, але надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1\~ст. 280 ЦПК України\~відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності гр. [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Відповідач не проживає в будинку з липня 2002 року по теперішній час, що підтверджується актом про не проживання сусідами виданого паспортистом [PERSON] ЖЕК "Забота" та справкою про склад сім`ї форми №3 виданої ТОВ ЖЕК "Забота". Згідно відомостей Державної Міграційної служби України [PERSON] , [INFO] . [INFO] , є громадянином України відповідно до ст.3 ЗУ "Про громадянства України". Як зазначено у позовній заяві відповідач камунальні послуги не сплачує і на прохання позивачів в телефоному режимі знятися з реєстраційного обліку з вказаної квартири, відповідач не відмовляється, та вказує, що у нього не має на це часу і запропоновано самим звернутися до суду і зняти його з реєстрації. Відповідно до ч.2ст.405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Статтею 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог\~Цивільного кодексу України\~право на проживання\~відповідача в спірному будинку залежить від нього самого як співвласника і є похідним від нього. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно\~ст.41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях\~316,317,319,321 Цивільного кодексу України. Відповідно до п.34 Постанови ВССУ від 07.02.2014 р. зазначається, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116\~Житлового кодексу Української РСР\~(далі - ЖК УРСР). Враховуючи встановлені судом обставини, та оцінивши усі представлені докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов є безпыдставни, оскільки право користування житлом в квартирі відповідач набув як власник на праві спільної сумісної власності, рішення щодо виділення його частки і частки інших співвласників не приймалося, і як власник володіє майном на власний розсуд, тому через не проживання не може втратити це право. Посилання на ст. 405 ЦК України регулює відносини між власником і членами його родини, проте відповідач є також співвласником, а не просто членом сім`ї власникі, отже ця стаття дійсні правовідносини сторін не регулює. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивачів не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір стягненню з відповідача не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed