Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.05.2018 року близько 12:00 год., під час 22 сесії 7 скликання Гощанської районної ради депутат - [PERSON] , попросив його виступити в сесійній залі Гощанської районної ради під час обговорення питання щодо передачі повноважень районної ради, як засновника відділу освіти молоді та спорту Гощанської райдержадміністрації та почав безпідставно звинувачувати його у хабарництві, стверджуючи наступне : «Кажуть, що на роботу вчителя приймають за хабар в 300 доларів», що було підтверджено [PERSON] у відповідь на його запитання чи дійсно він стверджує що - [PERSON] давали хабар у 300 доларів, далі [PERSON] прямо заявив перед всіма на 22 сесії 7 скликання Гощанської районної ради - цитата: «Ви хабарник, я заявляю це перед усіма!». Дані факти підтверджуються аудіозаписом, який проводився під час 22 сесії 7 скликання Гощанської районної ради, а також іншими присутніми на даній сесії районної ради ( слухати з 43:00 хв по 51:30 хв). З даного приводу 18.05.2018 року подав письмову заяву до Гощанського ВП Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, з проханням провести перевірку за фактом наклепу, який було наведено на нього в усній формі депутатом Гощанської районної ради [PERSON] під час 22 сесії 7 скликання Гощанської районної ради 16.05.2018 року. Однак з матеріалів перевірки було встановлено відсутність ознак кримінального чи адміністративного правопорушення в даній події і з метою вирішення даного питання по суті було рекомендовано звернутися з даного приводу до суду в цивільному порядку. Позивач вважає, що поширена відповідачем інформація є недостовірною, містить відомості про події («на роботу вчителя приймають за хабар в 300 доларів»), яка не доведена в установленому законодавством України порядку, оскільки на даний час немає жодного підтвердження цим висловам. Отже, інформація створює негативну соціальну оцінку позивача для оточуючих стосовно його особистості, порушує його право на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Позивач просить суд визнати поширену інформацію недостовірною та такою, що принижує честь та гідність позивача; зобов`язати [PERSON] спростувати вищевказану недостовірну інформацію протягом одного тижня з моменту набрання законної сили рішення суду шляхом озвучення на найближчій сесії Гощанської районної ради спростування та стягнути на користь позивача з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. Ухвалою судді Корецького районного суду Рівненської області від 24 липня 2020 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 03 вересня 2020 року ухвалою Корецького районного суду Рівненської області підготовче провадження по даній справі закрито та таку призначено до судового розгляду по суті. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. 13 серпня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що позивачем не доведено, що спірні висловлювання стосуються саме нього, посилання на аудіозапис ставить під сумнів, оскільки з них неможливо однозначно встановити чиї та які голоси на записі. Інформація, що звучить на аудіозаписах не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані з огляду на те, що хтось когось називає конкретно хабарником, вказана інформація не містить жодних фактичних даних про вчинення тих чи інших дій позивачем, адже навіть в своїх розповідях вони використовували лише припущення. Жодного стверджувального речення, з якого можна зробити висновок, що воно містить конкретні, фактичні дані, в наведених позивачем твердженнях про хабарництво. Інформація, що звучить на аудіозаписах є не оціночними судженнями, а є лише припущеннями. Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, позовні вимоги просив задоволити в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні 03 грудня 2020 року заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Просив позов задоволити. Вказав, що не розцінює висловлені відповідачем в сторону позивача звинувачення в неправомірних діях як припущення чи оціночні судження, а факти, які можна довести. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 03 грудня 2020 року щодо заявленого позову заперечив, в його задоволенні просив відмовити повністю за безпідставністю. Наголошував, що на сесії лише висловлював думки, інформацію та припущення людей, зокрема, його виборців, які вказували, на ймовірність вчинення начальником відділу освіти [PERSON] неправомірних дій у вигляді отримання хабарів. Вважає дані висловлювання в сторону публічної особи, своїми припущеннями, критичними висловлюваннями, а тому не завдав, та не міг завдати жодної немайнової шкоди позивачу. Його висловлювання не є недостовірною інформацією з огляду на те, що вони є оціночними судженнями. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що 16.05.2018 року був на сесії Гощанської районної ради і чув як [PERSON] , виступаючи вказав, що [PERSON] за прийом на роботу педагогів отримує вигоду, дослівно "хабарі". Вказав, що на сесії добре чув, як відповідач ствердно, на уточнююче запитання [PERSON] відповів, що той «хабарник». Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що в травні 2018 року був головою Гощанської районної державної адміністрації. Вказав, що точно пам`ятає, як на сесії Гощанської районної ради 16 травня 2018 року [PERSON] , виступаючи, у ствердній формі назвав [PERSON] «хабарником» Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що, будучи депутатом, також був 16 травня 2021 року на сесії Гощанської районної ради та добре чув, як [PERSON] сказав, що за наявною в нього інформацією [PERSON] отримує хабарі за призначення вчителів на посади. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що 16 травня 2018 року будучи на сесії пам`ятає словесну суперечку між [PERSON] та [PERSON] , яка стосувалося звинувачень [PERSON] в сторону [PERSON] з приводу нібито корупційних діянь вчинених [PERSON] . Разом з тим, детальних обставин тієї суперечки не пам`ятає. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, покази свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. 16 травня 2018 року близько 12:00 год., під час 22 сесії 7 скликання Гощанської районної ради депутат - [PERSON] , попросив його виступити в сесійній залі Гощанської районної ради під час обговорення питання щодо передачі повноважень районної ради, як засновника відділу освіти молоді та спорту Гощанської райдержадміністрації та почав безпідставно звинувачувати його у хабарництві, стверджуючи наступне : «Кажуть, що на роботу вчителя приймають за хабар в 300 доларів», що було підтверджено [PERSON] у відповідь на його запитання чи дійсно він стверджує що - [PERSON] давали хабар у 300 доларів, далі [PERSON] прямо заявив перед всіма на 22 сесії 7 скликання Гощанської районної ради - цитата: «Ви хабарник, я заявляю це перед усіма!». Дані факти підтверджуються аудіозаписом, який проводився під час 22 сесії 7 скликання Гощанської районної ради ( слухати з 43:00 хв по 51:30 хв). 12 вересня 2019 року на засіданні 30 сесії 7 скликання під час розгляду питання щодо погодження статуту КУ «Гощанський ІРЦ» в [PERSON] виникло питання щодо повноважень які прописані в статуті КУ «Гощанський ІРЦ» по прийому та погодженню керівника КУ «Гощанський ІРЦ», далі він заявив: «а ми все передали в корупційні лапи [PERSON] ». Даний факт підтверджуються аудіозаписом, який проводився під час 30 сесії 7 скликання Гощанської районної ради, а також іншими присутніми на даній сесії районної ради ( слухати з 2:14:00 год. по 2:16:50). В судовому засіданні досліджено заяву [PERSON] від 18 травня 2018 року скеровану начальнику Гощанського ВП Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, в якій він просить провести перевірку по факту наклепу на нього зробленого депутатом Гощанської районної ради Калюжним Ю.М. Відповідно до листа Гощанського ВП Острозького ВП ГУНП в Рівненській області від 30 травня 2018 року № 2337/203/01-18 за матеріалами перевірки заяви [PERSON] встановлено відсутність ознак кримінального та адміністративного правопорушення у даній події. З дослідженого в судовому засіданні висновку Гощанського ВП Острозького ВП ГУНП в Рівненській області від 28 травня 2018 року встановлено, що розгляд заяви [PERSON] припинено, ознак кримінального чи адміністративного правопорушення не встановлено. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У статті 201 ЦК України (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб; підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації,що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України\~від 29 листопада 2017 року у справі № 761/6866/16-ц. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростуванняцієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду нахарактер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують їїгідність,честьчиділову репутацію,а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавствомправом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Згідно із частинами четвертою та сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У відповідності до правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховної Суду, викладеної у Огляді судової практики Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справах про захист гідності, честі та ділової репутації від 02 вересня 2019 року, суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку, а з іншого була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб. За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими, ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі, у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та / або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу. У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя. У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод у рішеннях «Газета «Україна-центр» проти України», «Нікула проти Фінляндії», «Яповський проти Польщі» та інших, суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. При вирішенні справи суд виходить із того, що висловлення відповідачем фрази «Кажуть, що на роботу вчителя приймають за хабар в 300 доларів» та «а ми все передали в корупційнй лапи Савоніка» не порушують немайнові права позивача та не характеризують його як злісного порушника законів. Аналіз змісту відомостей, що підлягають до спростування говорить про те, що вони направлені не на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, а на доведення до широкого кола людей оцінки діяльності особи та позиції третіх осіб стосовно цієї діяльності. Зазначені оціночні судження, думки та переконання не є предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки й поглядів, не можуть бути перевіреними на предмет відповідності їх дійсності. З огляду на те, що відповідачем на сесії вказано «Кажуть, що на роботу вчителя приймають за хабар в 300 доларів», суд, погоджується з доводами відповідача, що з урахуванням використаного мовного засобу вказаний вислів є лише припущенням відповідача, повідомлення існування чуток про можливу причетність, що не можна вважати інформацією про вчинення позивачем злочину, яка могла б бути спростована в порядку ст.277 ЦК України. Крім того, у Кримінальному кодексі України відсутнє поняття «хабарництво», тому твердження позивача, про те, що відповідач фактично назвав її особою, яка отримала неправомірну вигоду/хабар, тобто вказав на винуватість позивача у вчиненні кримінального правопорушення як на доконаний факт, є безпідставним. Фактично позивач просить спростувати інформацію, яка по суті є громадською критикою з приводу того, як він виконував службові обов`язки як посадова службова особа, перебуваючи на посаді начальника відділу освіти. Зі змісту поширеної інформації вбачається, що вона є оціночними судженнями, оскільки, її автором вживаються мовно-стилістичні засоби, які дають підставу вважати, що автор припускає певну інформацію, а не стверджує її, а тому, відповідно, - ця інформація не підлягає визнанню недостовірною та спростуванню, так як не може бути перевірена на відповідність фактичним даним. В оприлюдненій інформації лише припускаються певні версії. У справі Торгіерсон проти Нідерландів, рішення № 11308/84 Європейський Суд з прав людини зробив висновок, що стаття 10 Конвенції передбачає різницю між «інформацією» та «ідеями». З цього можна зробити висновок, що свобода висловлювань не обмежується фактичними даними, які можна підтвердити. Вона включає також погляди, критику, припущення. Таким чином, гарантії статі 10 поширюються не тільки на «правдиву», тобто таку, що ґрунтується на фактах, інформацію. Особа, що висловила свої погляди, а не факти, не повинна доводити їх правдивість - це є порушенням статті 10 Конвенції. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року (заява № 72713/01) у справі «Українська Прес-Група проти України» зазначено: «41. У своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист праві основних свобод людини. 42. Однак, навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя». Водночас, відповідно до пункту другого статті 10 Конвенції здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Згідно з усталеною практикою Європейського суду, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 Статті 10 Конвенції, є однією з важливих засад демократичного суспільства і однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції свобода вираження поглядів стосується не тільки "інформації" чи "ідей", які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або несерйозні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає "демократичного суспільства". Крім того, стаття 10 захищає не тільки зміст ідей і інформації, що виражаються, але і форму їх поширення (справа "Лінгенс проти Австрії", рішення від 08.07.1986; рішення у справах: "Обершлік проти Австрії (№ 1)" від 23 травня 1991 року та "Women On Waves" та інші проти Португалії" від 3 лютого 2009 року, "Нільсен і Йонсен проти Норвегії", [GC], № 23118/93, п. 43, ECHR 1999-VIII). Іншими положеннями є розрізнення фактичних тверджень та оціночних суджень. Суд незмінно переконаний, що існування фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не підлягає доказовості. Неможливо здійснити вимогу доведення правдивості оціночних суджень та порушення права на думку як таку, яка є фундаментальним правом, забезпеченим статтею 10 (справи "Лінгенс проти Австрії", рішення від 08.07.1986, "Обершлік проти Австрії №1" рішення від 23 травня 1991 року). За таких обставин, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено належними доказами свої вимоги про визнання інформації недостовірною, оскільки інформація, яку він просить визнати недостовірною викладена в формі оціночних суджень, а тому у такому випадку не підлягають задоволенню і вимоги позивача про зобов`язання відповідача опублікувати спростування недостовірної інформації, оскільки зазначена вимога є похідною від первісної вимоги позивача про визнання інформації недостовірною. У частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно положень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зважаючи на те, що обставин, з якими закон пов`язує підстави для стягнення моральної шкоди судом не встановлено, а відтак вимога про відшкодування моральної шкоди є також недоведеною та необґрунтованою. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи, та вказані вище вимоги закону, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов є недоведеним та безпідставним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed