Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] народження. Рішенням Дружківського суду по справі № 2/0516/873/2012 від 22.10.2012року шлюб з відповідачем розірвано. Згідно рішення Дружківського суду по справі № 2-1049/11 від 27.10.2011р з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину, починаючи з 12.09.2011р до досягнення дитиною повноліття. 23 листопада 2012року вона вийшла заміж та змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Відповідач аліменти сплачує несвоєчасно і тому за період з 12.09.2011р по 25.09.2013 р виникла заборгованість у розмірі 15 684,79грн. Вважає, що має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За період з 01.10.2012р по 30.09.2013р станом на 30.09.2013р розмір неустойки з урахуванням п.1 ст. 196 СК України за несплачені аліменти складає 41 399,79грн. Просить стягнути з відповідача на її користь неустойку за несплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 41 399,79грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Пояснив, що неустойка нарахована за річний період з жовтня 2012року по 30 вересня 2013року в сумі 41399,79грн. За період з серпня 2010року по грудень 2012року відповідач тільки двічі надіслав грошей позивачці всього 6000руб, які були нею витрачені на погашення його боргів, оскільки перед від"їздом до Росії, він позичав гроші на дорогу. Вважає, що відповідач знав про стягнення з нього аліментів, тому винен був їх сплачувати своєчасно, але цього не робив, тому є підстави для стягнення неустойки. Просить позов задовольнити. Представники відповідача позовні вимоги не визнали. [PERSON] пояснила, що на прикінці 2010року відповідач поїхав до Росії на заробітки. І майже щомісячно надсилав поштові перекази [PERSON] на різні суми від 1000руб до 5000руб. У 2012році перед днем народження дитини, відповідач подзвонив їй і попросив зв"язатися з [PERSON], оскільки вона перестала виходити до скайпу, відповідати на телефонні дзвінки, можливо щось трапилося. Вона звичайно зателефонувала [PERSON], але відповіді не отримала. Потім через знайомих їй стало відомо, що [PERSON] вагітна, і перебуває в лікарні. Для неї, як для матері відповідача, це було несподівано, оскільки зі слів сина вона знала, що вони спілкуються, кошти він надсилає і ніякої мови про розірвання шлюбу, стягнення аліментів не було. Після цього, син надав довіреність своєму знайомому, який їхав в той час до м. Дружківки, він ознайомився в суді зі справами , тільки після цього, стало відомо, що шлюб з [PERSON] вже розірвано, і стягнуто аліменти на утримання дитини. Про це стало відомо приблизно в січні-лютому 2013року. До 2013року [PERSON] взагалі не знав про стягнення з нього аліментів, також не знав про відкриття виконавчого провадження, і відповідно не знав про обов"язок виконувати рішення суду. В рішенні про стягнення аліментів помилково зазначено про його клопотання про розгляд справи за його відсутність і на згоду про розірвання шлюбу. Тому вважають, що заборгованість виникла не з вини відповідача. Крім того, в період з жовтня 2012року по березень 2013року [PERSON] перебував в лікарні з опіками після ДТП. На лікування витрачалося багато коштів. Він не працював в цей період, відповідно коштів у нього не було. Також [PERSON] перебував на лікуванні в грудні 2011року, з 09 липня по 06 серпня 2012 року, оскільки в нього загострювалася виразка шлунку, на що також витрачалося багато коштів. Ще в період шлюбу з [PERSON] , ними був взятий кредит на свої потреби, який оформлений на відповідача, і сплачувався ним, а на сьогодні, вона допомагає сину сплачувати кредит, оскільки в нього матеріальних можливостей не має. Вони не заперечують щодо сплати аліметів на дитину, і відповідач буде їх сплачувати. Вже в січні- лютому 2014року він частково сплатив заборгованість по аліментам. З урахуванням цих обставин просять зменшити суму неустойки. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, передбачена ст.196 СК відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Судом встановлено, що з відповідача [PERSON] за заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 27.10.2011р. стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] народження, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 12 вересня 2011року до повноліття дитини. (а.с.8) Судом встановлено, що з 12 вересня 2011року по 25 вересня 2013року за [PERSON] лічиться заборгованість по стягнутим аліментам в сумі 15 684 грн. (а.с.10) Судом була оглянута цивільна справу № 2-1049/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій наявні поштові конверти, які поверталися з адреси проживання відповідача [PERSON] - [ADDRESS] з позначкою "за закінченням терміну зберігання", що на думку суду, підтверджує ствердження представників відповідача про не повідомлення відповідача про розгляд справи і прийняте рішення. Коли позивачка звернулася до виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження за рішенням суду від 27 жовтня 2011року, представник позивача не зміг пояснити. А також не зміг пояснити, чи взагалі виконавча служба повідомляла про відкриття виконавчого провадження відповідачу, і коли саме. Представники відповідача стверджують, що такого повідомлення відповідач не отримував, і таке ствердження позивачем не спростовано. При таких обставинах, суд вважає, що відповідач [PERSON] дійсно не знав про стягнення з нього аліментів до січня 2013року, поки з матеріалами справи не ознайомився його представник. Факт, того що відповідачу стало відомо про рішення суду в січні 2013року, представник позивача не заперечує. Також суд вважає необхідним зазначити, що позивач знала про фактичне непроживання відповідача за адресою [ADDRESS], про його перебування за межами України, але ж не повідомила суду про адресу його батьків, через яких можливо довести про наявність рішення про стягнення аліментів, а також відкриття виконавчого провадження. Тому суд приходить до висновку, що заборгованість, яка виникла у відповідача по аліментам за рішенням суду від 27 жовтня 2011року до січня 2013року, виникла не з вини відповідача, а тому підстав для нарахування неустойки з жовтня 2012р по грудень 2012року немає. Як пояснили представники відповідача після січня 2013року вони намагалися з позивачем домовитися про врегулювання цього питання шляхом переросподілу нерухомості, яка була придбана позивачем і відповідачем під час шлюбу, але такої домовленості не відбулося. Тобто, з січня 2013року відповідач не виконує рішення суду, хоча знає про свій обов"язок щодо його виконання. Намір відповідача про можливість домовитися про перерозподіл майна, суд не приймає до уваги і не вважає, це не є поважною причиною для несплати аліментів, а тому в період з січня 2013року суд вважає є підстави для нарахування неустойки за невиконання рішення суду. Позивачем нарахована неустойка за прострочку сплати аліментів з січня 2013року по серпень 2013року включно в розмірі 6847,92грн , з розрахунком якої суд погоджується і вважає його таким , що відповідає вимогам ст. 196 СК України (а.с.1 зв). Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.196 СК розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи те, що відповідач у період з 08 жовтня 2012року по 07 березня 2013року перебував у лікарні з опіками після ДТП, що підтверджується випискою з медичної картки (а.с.73), за відповідачем існує обов"язок з приводу погашення кредиту, який був отриманий сторонами у справі під час шлюбу для потреб їхньої сім"ї (а.с. 79-89), і який відповідачем погашається, що не спростовано представником позивача, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 4 000 грн. В решті позову відмовити. Оскільки позов задоволений судом частково, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60грн

Outcome: partial