Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Служба у справах дітей Городоцької райдержадміністрації звернулася в суд з позовом про відібрання [PERSON] 08.04.2004р.н. та [PERSON] 28.02.2007р.н. від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачі, будучи батьками неповнолітніх дітей, не займаються вихованням їх та умови проживання дітей є несприятними ( у будинку відсутні вода, світло, газ, зруйнована пічка), які загрожують життю і здоров"ю малолітніх дітей.. Діти проживають з матір"ю, батько не проживає з ними. Відповідачам головою сільської ради була запропонована допомога у проведенні благоустрою у будинку, але [PERSON] категорично відмовилася. Зважаючи на реальну загрозу життю і здоров»ю малолітніх дітей , у звязку з ухиленням від виконання своїх батьківських обов"язків щодо виховання своїх дітей, та загрози життю і здоров"ю дітей з несприятними умовами проживання Служба у справах дітей Городоцької райдержадміністрації просить відібрати дітей від їх батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав, а також щомісячно стягувати із [PERSON] та [PERSON] аліменти в користь малолітніх дітей [PERSON] 08.04.2004р.н. та [PERSON] 28.02.2007р. у розмірі не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на кожну дитину. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила такі задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали, просять забрати дітей, але не позбавляти їх батьківських прав. Представник притулку для дітей служби у справах дітей Львівської облдержадміністрації в судове засідання не з"явилася, хоч належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Представник Братковицької сільської ради [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пояснила, що з боку сільської ради здійснювалися неодноразові спроби покращити житлові умови проживання дітей. У відповідачів відсутнє житло. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров"я і морального виховання. Підставою для відібрання дитини, згідно положень ст.164 СК України, є ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічний алкоголізм або наркоманія батьків; експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва; інші випадки, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров"я та морального виховання. Правовий сенс відібрання дитини за ст.170 СК України полягає в екстренності прийняття рішення на захист дитини, коли зволікання може призвести до тяжкої хвороби, каліцтва або її смерті. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. П. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що суд може з врахуванням характеру поведінки і особи батьків та інших конкретних обставин, не позбавляти відповідачів батьківських прав, вирішивши питання про відібрання дітей і передачі їх органу опіки та піклування, якщо цього вимагають інтереси дітей. Судом встановлено, що матір"ю та батьком дітей (відповідачів по справі) не забезпечуються належні умови проживання для дітей, та вони проживають у будинку брата відповідачки [PERSON], який виселив їх з будинку. Відповідно до актів обстеження житлово- побутових умов проживання дітей ( а.с. 10-11) від 17.09.2015р., 31.10.2015р. житлові умови в будинку є непридатними для проживання та навчання дітей, матері було запропоновано тимчасово влаштувати дітей в інтернатний заклад, від чого вона категорично відмовилася. Згідно довідки лікаря- психіатра від 02.10.2015р. та довідки-характеристики від 11.11.2015р.відповідачка [PERSON] характеризується негативно, агресивна, сварлива, не працює. Відповідно до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства " від 26.04.2011 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина 3 ст.11 вищевказаного Закону передбачає, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, ч.1,2 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" вказує, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд приходить до висновку, що застосування такої норми закону, як відібрання відповідно до положень ст. 170 СК України дитини від відповідачки та перебування дітей у закладі, визначеному органом опіки та піклування, буде відповідати інтересам цих дітей. Такий спосіб надасть можливості збереження сімейних стосунків між батьками та дитиною, та не позбавить відповідачів права в подальшому ставити питання про повернення дітей. Беручи до уваги, що малолітні, позбавлені належного батьківського піклування з боку батьків, які на даний час не можуть забезпечити повне і всебічне виховання дітей та підтримати на належному рівні стану їх здоров'я й життєдіяльності, а залишення дітей у відповідача є небезпечним для життя, здоров'я і морального виховання, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача щодо відібрання дітей у відповідачів, яке є доцільним та відповідатиме найвищим інтересам дітей. При цьому, суд вважає, що відібрання дітей повинно відбутися без позбавлення відповідача батьківських прав, так як вважає, що останні можуть змінити ставлення до своїх батьківських обов'язків. Підлягають також задоволенню позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей. Відповідно до ст.180-183 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Суд призначаючи розмір аліментів враховує, що [PERSON] отримує пенсію, відповідно [PERSON]- не працює офіційно. Суд стягує на неповнолітніх дітей з відповідачів 1/3 частину з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів судові витрати.

Outcome: approved