Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Орган опіки та піклування Жидачівської районної держадміністрації в листопаді 2014 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У підтвердження заявлених вимог посилається на те, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Малолітній фактично залишився без піклування батьків, оскільки його батько [PERSON] рішенням Жидачівського районного суду від 01.11.2006 року визнаний безвісно відсутнім, а мати [PERSON] тривалий час перебуває за кордоном і самоусунулася від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини не цікавиться життям сина, його навчанням, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не підтримує телефонного контакту, матеріально не допомагає. Відповідно до довідки №209 від 22 жовтня 2014 року, виданої комунальним закладом обласний дитячий протитурберкульозний санаторій смт.Журавно, [PERSON], [INFO], навчається у 5 класі ЗОШI-II ступенів при даному санаторії. У судовому засіданні представник позивача органу опіки та піклування Жидачівської РДА Гавдик Н.М., посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, вимоги підтримала. Відповідачка в судові засідання, призначені на 20.11.14 р., 28.11.14 р. та 08.12.14 р. не з"явилася. Виклик до суду надсилався їй за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання. Відповідно до ст. 169 ЦПК України справу розглянуто за відсутністю відповідачки на підставі наявних у ній даних та документів, проти чого не заперечує представник позивача постановлено відповідно до ст. 224 ЦПК України заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та висновок прокурора, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Спірні правовідносини регулюються ст.164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дітей. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов"язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Поясненням свідка [PERSON] підтверджено, що відповідачка протягом 11років перебуває на заробітках за кордоном. Декілька років тому відвідувала дітей. Відповідачка періодично передає їм кошти, продукти харчування, одяг та часто спілкується з ними по телефону. Із пояснень свідка [PERSON] - вбачається, що мати не весь час, але допомагає їм. Мати працює та проживає тимчасово у Республіці Польща і не може приїхати додому через відсутність документів, але періодично надсилає посилки, передає одяг, їжу, кошти. З братом вони часто спілкуються з матір"ю по телефону. Із пояснень свідка [PERSON] - вбачається, що малолітній [PERSON] навчається у 5 класі ЗОШI-II ступенів КЗ обласного дитячого протитуберкульозного санаторію смт.Журавно. В розмові із нею він добре відзивається про свою матір, підтверджує, що вона купує йому одяг, контактує з ним. Згідно висновку № 02-17/2310 від 10.10.2014 року орган опіки та піклування Жидачівської райдержадміністрації з метою захисту прав та законних інтересів неповнолітньої дитини цей орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], 2003 р.н. Наведене не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та спростовується наступним: Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно рішення Жидачівського районного суду від 01.11.2006 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка спілкується з сином по телефону, періодично передає кошти, одяг і продукти харчування старшій сестрі [PERSON]. Відповідач, не маючи роботи, змушена була виїхати у Польщу на заробітки. Оскільки вона перебуває за кордоном нелегально, тому немає можливості часто відвідувати сина. При вирішенні питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] суд керується пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише у невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов"язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Оскільки, представником позивача не наведено доказів того, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO] р.н, і вони не здобуті в судовому засіданні, тому підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав немає, а відтак в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed