Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Мотивуючи свої вимоги тим, що з часу постановлення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року, яке набуло чинності, щодо стягнення з нього на її користь аліментів у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO], боржник рішення не виконує, має заборгованість по аліментам станом на 01.07.2016 року в сумі 14 566 грн. 99 коп., має нерегулярний (мінливий) дохід, офіційно не працює, при цьому має високі статки особистого життя, часто подорожує за кордон, тому бажає змінити розмір аліментів, визначений судовим рішенням з ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на тверду грошову суму у розмірі 7 000 грн. 00 коп. Представник позивач [PERSON], діюча на підставі довіреності від 09 чекрвня 2017 року (а.с.75), в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 16 лютого 2018 року (а.с. 81, 82), позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Розмір аліментів, відповідно до частини 1 статті 192 СК України, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Судом встановлено, що сторони є колишнім подружжям. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року, яке набуло чинності, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі ? частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON], [INFO], починаючи з 21 листопада 2015 року і до повноліття дитини (а.с. 10-12). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Позивач вважає, що оскільки відмовідач не працює, має нерегулярний (мінливий) заробіток (дохід), рішення суду не виконує, має заборгованість по аліментам, при цьому має високі статки особистого життя, часто подорожує за кордон, а вона як матір дитини почала більше витрачати коштів на утримання дитини, який потребує значних та додаткових витрат (дозвілля тощо), це - є підставою для зміни розміру аліментів. Проте, погодитися з такою позицією не можна. Так, зміна матеріального або сімейного стану батьків дитини, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них та інші випадках, передбачених цим Кодексом, згідно спірних правовідносин не встановлено. Враховуючи викладене, судом не встановлено умов, які могли би бути підставою згідно ч.1 ст. 192 СК України для зміни розміру аліментів. Так, відповідач як платник аліментів для сина [PERSON], має ще двох утриманців: сина [PERSON], [INFO] ( а.с.107), повнолітню дочку - [PERSON], [INFO], на час навчаненя якої сплачує аліменти в розмірі 1/10 частини від його заробітку (доходу) щомісячно з 16 жовня 2015 року й до 01 липня 2018 року включно згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2017 року (а.с. 112-114), тобто як платник аліментів відповідач має трьох утриманців, на кожного із них припадає приблизно по 16% від його заробітку (доходу) (50% /3 = 16, 6 %). Відповідно до п.п.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", щодо максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Відповідач, маючи трьох дітей, на одну дитину (син [PERSON]) згідно рішення суду сплачує аліменти у розмірі 1/4 частину (25%) від його заробітку (доходу), на другу дочку [PERSON] - 10%, а на третього сина - має припадати 16% від його заробітку/доходу, при цьому відповідач працює (працевлаштований), його щомісячний заробіток (дохід) згідно довідки з місця роботи складає 3 723 грн. 00 коп. (а.с.106), відповідно є неприйнятним відповідно до положення ч.3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" щодо максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, вирішувати питання про збільшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON], оскільки це призведе до порушення прав його малолітнього сина [PERSON], [INFO], якому згідно постановлених рішень судів припадає лише 15% від заробітку (доходу) батька, що на 1,6 % менше від частки, розподіленої між трьома дітьми - 16, 6 % на кожного (25% + 10% = 35%, 50% - 35% = 15%). Окрім того, суд, вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів на користь одного з подружжя не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Тому, визначена частка аліментів для сина [PERSON] у розмірі 25% від заробітку (доходу) платника аліментів є наразі не лише прийнятною як для платника, так і отримувача аліментів, й визначена з урахуванням прав інших двох дітей позивача, які також вправі претендувати на частку заробітку/доходу батька у розмірі 16,6% від його заробітку/доходу/ кожний відповідно, а й є більшою від дозволеної частки, розподіленої між трьома дітьми, на 8,4% (25%-16, 6% = 8,4%). На підставі викладеного, ст. 192 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: dismissed