Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

покликаючись на заподіяння позивачам відповідачем [PERSON], відповідальність якого застрахована у ПАТ «Страхова Компанія «Провідна», матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП, що сталася 24 червня 2015 року, позивачі просять стягнути з відповідачів солідарно на користь кожного з них вказану шкоду та понесені судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримує повністю і по аналогічних мотивах. По суті спору показав, що внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження, з приводу яких тривалий час перебував на лікуванні, затратив значні кошти, матеріальної допомоги у лікуванні відповідачі не надавали. Його представник адвокат [PERSON] вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Позивач [PERSON] просить позов задоволити повністю і по аналогічних мотивах. Підтвердив пояснення співпозивача про обставини справи. Його представник адвокат Луцюк М.І. стверджує, що заподіяння матеріальної та моральної шкоди позивачу знайшло своє повне підтвердження. Відповідач [PERSON] просить у задоволенні позову до нього відмовити, оскільки його відповідальність застрахована співвідповідачем. По суті справи показав, що перебував за кермом вказаного авто в якості водія. Позивачі, які були пасажирами вказаного авто, голосно сперечалися, заважаючи йому вести автомобіль і тому з незрозумілої для нього причини сталася дана ДТП, при якій всі вони отримали тілесні ушкодження, він став інвалідом, його витрати на лікування склали більше 20 тис. грн. Його позицію підтримує його представник адвокат [PERSON], який вважає, що відповідати за майнову шкоду має страхова компанія, розмір якої позивачами в повному обсязі документально не підтверджується. Вина [PERSON] у даному ДТП нічим не підтверджена, тому не є особою, відповідальною за будь-яку шкоду. Відповідач ПАТ «Страхова компанія «Провідна» у поданих до суду письмових запереченнях просить у задоволенні позову до вказаного відповідача відмовити, оскільки і до сьогодні позивачі не зверталися до них з відповідною заявою, маючи три роки з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а тому їх звернення до суду є передчасним. По суті позову стверджує, що позивачем [PERSON] не додано жодних доказів для підтвердження витрат на лікування, а надані [PERSON] докази щодо витрат на придбання дизельного палива, продуктів харчування та комісії банку не відносяться до заподіяної матеріальної шкоди. При відшкодуванні моральної шкоди страховик відшкодовує її у розмірі не більше ніж 5% матеріальної шкоди. Також некоректним є вимога про солідарну відповідальність відповідачів та стягнення судових витрат, оскіьки жодних прав позивачів вказаний відповідач не порушував. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання відповідача як свідка по справі, дослідивши надані матеріали справи, розглянувши справу у межах заявленого позову, прийшов до таких висновків. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони у справі скористались правовою допомогою. Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. З матеріалів справи вбачається, що 24 червня 2015 року близько 13 год. 25 хв. на 340 км.+940 м. автодороги Київ-Чоп в межах с.Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області сталася ДТП за участю автомобіля марки «Рено Магнум 440 д.н.з.[NUMBER] з напівпричепом д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON], у результаті якої сторони по справі отримали тілесні ушкодження. Даний автомобіль належить [PERSON], а відповідач [PERSON] має право керування. Відповідно до полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортних засобів серії АІ номер 2430945 та номер 2430944 від 04 листопада 2014 року між відповідачами укладено вказані договори строком на 12 місяців. Згідно з п.2 страхових полісів ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю особи складає 100 000 грн., сума франшизи встановлена в розмірі 1 000 грн. Епікрізами підтверджується лікування сторін у вказаний час. Позивачем [PERSON] представлено суду документи щодо витрат на його лікування на загальну суму 52 260 грн. 01 коп. Позивачем [PERSON] представлені такі ж документи на загальну суму 40 692 грн. 78 коп. Відповідач [PERSON] є інвалідом 3-ої групи з 19 жовтня 2015 року. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення ст.509 та з урахуванням приписів ст.ст.11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним у застосуванні до спірних правовідносин у порівнянні з нормами ЦК України, яким регулюється, зокрема, порядок здійснення страхового відшкодування на території України. Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності вказаний Закон у ст.3 визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону). Згідно зі ст.6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону (ст.ст.9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Так, відповідно до положень ст.22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до страхового полісу полісу страховик, яким є ПрАТ «Страхова компанія «Провідна»", забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоров»ю та майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. За змістом положень цього Закону та ст.1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування; у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик. В разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Щодо стягнення моральної шкоди, то ст.3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров"я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов"язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов"язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Нічого дивного в тому немає, що людина, в котрої через чужу провину відібрали життєві радощі, задоволення, духовні блага, бажає компенсації грошима, які відкривають джерела людських задоволень. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом"якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків. П.22.3 ст.22 Закону передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров»ю. Ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих. Згідно з роз"ясненнями, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Таким чином, суд вважає, що позивачем належними доказами доведено заподіяння відповідачем [PERSON] шкоди, наявність між відповідачами страхових відносин, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідачами не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем і у суду немає підстав вважати обставини, викладені в матеріалах справи, такими, що не відповідають дійсності. При визначенні розміру матеріальної шкоди суд враховує її документальну підтвердженість, а моральної - враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставин, майновий стан відповідача. Суд вважає, що такий розмір моральної шкоди становитиме достатню справедливу сатисфакцію для позивачів. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про покладення на відповідачів солідарного обов'язку з відшкодування шкоди, зазначивши про те, що ПАТ «Страхова Компанія «Провідна» шкоди власними діями чи бездіяльністю в деліктному зобов'язанні позивачам не завдала, тому ст.1191 ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. У зв»язку із задоволенням позову з відповідачів, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню в рівних долях на користь позивачів та в прибуток держави судові витрати по справі у виді судового збору. З огляду на викладене, ст.3 Конституції України, згідно ст.ст.22, 530, 1166, 1167, 1187, 1194, ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved