Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

У вересні 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує слідуючими обставинами. Вона є бабусею малолітнього [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Батько хлопця [PERSON] помер [INFO]. Його мати, її невістка, [PERSON] з 2009 року покинула сина, його вихованням та утриманням не займається. Просить суд, позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, з викладених у позові підстав просила про їх задоволення. Відповідачка за належного повідомлення про розгляд справи телефонограмою в судове засідання не з"явилася, про причини неявки суд не повідомила, а тому суд, на підставі ст.224 ЦПК України, за згоди позивача, ухвалив про заочний розгляд справи та ухвалення по справі заочного рішення. Представник третьої особи в судовому засіданні, враховуючи інтереси дитини вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем обґрунтовується на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 02 березня 2005 року Червонодолинською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області відповідачка є матір"ю [PERSON], [INFO] (а.с.7). Батько [PERSON] [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). Після смерті батька дитина залишилася проживати з бабусею [PERSON] у [ADDRESS].. Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 24 червня 2016 року умови проживання дитини бабуся створила. Відповідачка виїхала на постійне місце проживання у Донецьку область м.Артемівськ, дитиною не цікавиться. За місцем колишнього проживання у с.Червона Долина [PERSON] характеризується негативно, вела аморальний спосіб життя, зловживала спиртними напоями, бродяжила, не виконувала належним чином батьківські обов"язки, що підтверджено характеристикою за підписом сільського голови Червонодолинської сільської ради Пересунько С.М. від 19 серпня 2016 року за №1232 (а.с.36). Як свідчать акти від 31 травня та 03 вересня 2015 року відповідачка двічі попереджалася службою у справах дітей Червонодолинської сільської ради про неналежне виконання батьківських обов"язків, необхідність зміни поведінки (а.с.15,16). [PERSON] є учнем 5 класу Червонодолинської ЗОШ 1-111 ступенів, матеріально забезпечений необхідним для навчання, охайний завдяки бабусі. Мати вихованням та навчанням свого сина не займається і не цікавиться, протягом навчального року жодного разу не відвідала навчальний заклад, на прохання з"явитися до школи повідомила, що зайнята (а.с.13). [PERSON] особисто звернулася до ССД Снігурвської РДА із заявою про те, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина, оскільки вона не займається його вихованням та утриманням й у подальшому не планує займатися дитиною (а.с.17). Свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що з 2009 відповідачка участі у вихованні, навчанні та утриманні сина не приймала. У висновку ООП Снігурівської райдержадміністрації №29 від 15 червня 2016 р. визнано за доцільне та таке, що відповідає інтересам дитини позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина (а.с.35). Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як вбачається з представлених доказів у їх сукупності, кожен з вище вказаних фактів має місце по відношенню до відповідачки, яка свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання свого сина, оскільки не цікавиться ним, не займається його вихованням та навчанням, не надає йому щонайменшої материнської турботи, матеріально не забезпечує. Така поведінка матері є винною по відношенню до дитини. Заслуханий в судовому засіданні на виконання вимог ст.12 Конвенції ООН про права дитини [PERSON] пояснив, що мати [PERSON] не цікавиться ним, лише двічі приїхала провідати його за п"ять років, майже не телефонує, не вітає із святами, він втратив почуття любові до неї, бажає проживати із бабусею. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачкою своїх батьківських обов"язків по відношенню до сина. З огляду на наведені обставини, суд визнає її поведінку ухилянням від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Оцінивши в сукупності надані докази по справі, висновок органу опіки та піклування, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що є правові підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Згідно ст.61 ЦК України орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. Крім того, подання про призначення малолітньому [PERSON] опікуна суду не представлено. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] ухиляється від утримання дитини, то суд приймає рішення про стягнення з неї аліментів на його утримання підставі ч.3 ст.166 СК України, які призначає у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідачки, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь органу опіки та піклування, якому має бути передана дитина для вирішення питання про її влаштування. Враховуючи наведене, позов підлягає до часткового задоволення, повністю у частині позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів, а у частині призначення позивачки опікуном у задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати позивачка просила із відповідачки не стягувати.

Outcome: approved