Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивачка звернулася у Виноградівський районний суд із цією позовною заявою до відповідача з тих підстав, що вона з ним уклала 08.09.2012р. шлюб у Неветленфолвіській сільській раді за актовим записом №13, від якого у них народився син [PERSON] [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідач зловживає спиртними напоями, в п»яному стані стає агресивним, ображає та принижує позивачку, застосовує силу. Окрім того, син проживає з позивачкою, а відповідач постійного місця роботи не має, про матеріальний стан дочки не турбується, участі у її утриманні не приймає , матеріальної допомоги на виховання дитини не надає, сама позивачка забезпечити належне утримання сина не може, відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, у зв"язку з чим позивачка просить розірвати укладений мміж ними шлюб, бажає отримувати аліменти в твердій грошовій сумі- в розмірі по 600,00 грн. на місяць на дитину, а також по 300,00 грн. на утримання позивачки до досягнення дитиною трьохрічного віку. В судове засідання позивачка не з»явилась, проте подала до суду письмову заяву від 17.08.2015р., в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просила такі задоволити, на розлученні наполягає, оскільки між ними примирення та збереження сім»ї є неможливим, вони проживають окремо, термін для примирення просила не давати, а відтак вона наполягає на розлученні, оскільки це буде на користь їх сім»ї, а справу розглянути у відсутності відповідача з винесенням заочного рішення, а справу розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання також не з"явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлялася судом належним чином, про що свідчить судова розписка, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи та причини своєї неявки до суду не надав, у зв»язку з чим суд, ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.224-226 ЦПК України. Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд знаходить позов підставним та обгрунтованим із-за таких міркувань. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні на підставі достовірних доказів встановлено, що сторони уклали 08.09.2012р. шлюб у Неветленфолвіській сільській раді за актовим записом №13, від якого у них народився син [PERSON] [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Встановлено, що відповідач зловживає спиртними напоями, в п»яному стані стає агресивним, ображає та принижує позивачку, застосовує силу. Окрім того, син проживає з позивачкою, а відповідач постійного місця роботи не має, про матеріальний стан дочки не турбується, участі у її утриманні не приймає , матеріальної допомоги на виховання дитини не надає, сама позивачка забезпечити належне утримання сина не може, відповідач має нерегулярний, мінливий дохід. Суд вважає, що правовідносини між сторонами випливають із аліментних зобов"язань батьків щодо утримання дітей і врегульовані нормами главою 15 Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя сторін. Ці вимоги закону узгоджуються та доповнюються нормами п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998р. №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю» із наступними змінами встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім»ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх сім»ї стали неможливим. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно і всебічно з»ясовувати фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, забезпечувати участь у засіданні, як правило, обох сторін, уживати заходів до примирення подружжя. Рішення суду про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам законності та обґрунтованості. При цьому законність і обґрунтованість рішення визначається не тільки дотриманням судом норм процесуального права при розгляді цивільних справ, а й виконанням судом вимог матеріального права, що регулює правовідносини сторін, а саме особисті немайнові права та обов»язки подружжя. При вирішенні даного спору суд виходить з того, що відповідно до вимог ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст.55 СК України дружина та чоловік зобов»язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім»ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов»язаний утверджувати в сім»ї повагу до матері. Дружина зобов»язана утверджувати в сім»ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім»ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст.56 СК України). На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх об»єктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що позивачка категорично заперечує проти збереження їх сім»ї та наполягає на розлученні, суд не може покласти обов»язок збереження сім»ї сторін на позивача при наявності ї категоричного запереченні цього. З"ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність неповнолітніх дітей та обставини життя подружжя [PERSON], суд встановив справжнє прагнення позивачки до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу не суперечить інтересам сторін та їх дітей, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у зв"язку із чим даний позов підлягає задоволенню. Вірішуючи вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання сина суд виходить з того, що згідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов"язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду, як випливає із змісту ст.181 ч.3 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів (ч.ч.1-2 ст.182 цього-ж Кодексу), суд має враховувати стан здоров»я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Зокрема, якщо суд встановить, що той з батьків, з кого стягуються аліменти, є інвалідом 1,11,111 групи, він повинен враховувати цю обставину для зменшення їх розміру. Крім цього, закон виходить з того, що суд має також враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, яких згідно з нормами, закріпленими СК України, він зобов»язаний утримувати. Відповідач, як встановлено у суді, є здоровою та працездатною особою, на даний час перебуває на біржі де отримує грошове утримання, проте належної матеріальної допомоги на утримання дочки позивачці не надає, інших дітей або батьків, яких згідно з нормами, закріпленими СК України, він зобов»язаний утримувати, у нього не має. Обґрунтовуючи свої уточнені вимоги у позові та у суді позивачка вказала, що їй на даний час важко утримувати самій сина без допомоги відповідача, крім того витрати на його утримання збільшуються, відповідач постійного місця роботи не має, а відтак вона просить суд стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі по 600,00 грн. в місяць. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ж до ч.1 ст.182 зазначеного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини справи, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі, заявлені позивачкою з урахуванням фактичних потреб дитини, фінансових та матеріальних можливостей батька, який є працездатною і здоровою особою, а також передбаченого ст.182 СК України мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відтак суд вважає позов обгрунтованим, який підлягає до задоволення. Посилання відповідача на те, що він ніде не працює та не має стабільного заробітку, не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки наведені обставини не перешкоджають йому працевлаштуватись і належним чином виконувати свої обов"язки, передбачені ст.180 СК України. На час розгляду справи у суді відповідач не платить аліментів. За цих обставин, відповідно до конституційного принципу верховенства права, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що саме відповідач неналежно виконує обов"язки по утриманню малолітньої дочки, зваживши на потреби дитини та враховуючи, що відповідач не має постійної роботи, а відтак його дохід є нестабільний та мінливий- таким чином, суд має право присудити на користь позивачки аліменти в твердій грошовій сумі- по 500,00 грн. на дитину. Окрім того, суд вважає за необхідне частково задоволити позовні вимоги і щодо стягнення з відповідача аліментів на її утримання, зокрема, в розмірі 200,00 грн. Відповідно до вимог ст.ст.180,182,184 СК України та

Outcome: approved