Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства "Варіант-люкс", [PERSON] про визнання частково недійсним договору авансу від 06.04.2012р. в частині того, що він укладений "у відповідності з параграфом 5 глави 49 Цивільного кодексу України" "параграф 5 Завдаток", як такий, що суперечить вимогам і нормам ЦК України, а саме: в договорі одночасно зазначено статус однієї й той самої суми як „аванс" та як „завдаток", за які настають різні юридичні наслідки та відповідальність, а також просить стягнути солідарно з відповідачів грошову суму у розмірі 40 000,00 грн., сплачену в якості авансу, у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу квартири не відбувся у встановлений договором строк не з вини позивача, а через не виконання ПП „Варіант-люкс" прийнятих на себе зобов'язань з тих причин, що тільки 28.05.2012р., тобто після строку, встановленого у договорі, до 07 травня 2012р. було оформлено відповідне розпорядження Ленінської районної державної адміністрації м. Севастополя про дачу дозволу на продаж 1/2 частки бажаної нерухомості за адресою: м. Севастополь, [ADDRESS], без якого укладання договору купівлі-продажу було неможливим; стягнути 3% річних від зазначеної суми у розмірі 1956,16 грн. за прострочення виконання зобов'язань і відшкодувати додаткові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення він не заперечував. Відповідачі про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, рекомендованим листом та через оголошення у пресі, поважних причин неявки у судові засідання суду не надали, своїм правом на участь у судових засіданнях та надання заперечень, пояснень на позовну заяву не скористалися. Суд знаходить можливим розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 06 квітня 2012р. між ПП "Варіант-люкс" в особі директора [PERSON] і [PERSON] був укладений договір про аванс. Предметом договору є купівля об'єкту нерухомості, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Пунктом п.4 даного договору, передбачено, що його дія починається з моменту укладання і продовжується до нотаріального проведення правочину і остаточного розрахунку за об'єкт нерухомості, а саме: 07 травня 2012р. Згідно з п.1 договору сторони прийшли до згоди, що сума у розмірі 40000,00 грн., що еквівалентна 5000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день укладання договору сплачена авансодателем (позивачем) входить у вартість об'єкту нерухомості і є першим платежем і має статус авансу. На виконання умов даного договору 06 квітня 2012р. позивач [PERSON] передав відповідачу по справі [PERSON] гроші в сумі 5000 доларів США у якості авансу, що підтверджується розпискою. Зазначеним договором, пунктом 2 передбачено, що у разі порушення договору з вини авансодателя аванс не повертається. Як вбачається зі справи, що в квартирі [ADDRESS], яка є предметом укладеного між сторонами спірного договору проживав неповнолітній [PERSON], [INFO]. народження. 28 травня 2012р. Ленінська районна державна адміністрація м. Севастополя видала розпорядження №298-р, яким надала згоду [PERSON] на продаж 1/2 частки житла неповнолітнього сина [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Тобто, відповідач ПП „Варіант-люкс" своїх зобов'язань по укладанню договору купівлі-продажу стосовно зазначеної квартири не виконало, оскільки згода на продаж квартири [ADDRESS] була отримала після строку, встановленого у договорі, до 07 травня 2012р., без якого укладання договору купівлі-продажу було неможливим. У зв'язку з тим, що правочин не відбувся не з вини позивача у встановлений договором строк позивач 27 липня 2012р. і 30 липня 2012р. звернувся до відповідача із заявою про повернення грошової суми, сплаченої в якості авансу. Однак, на вимогу позивача повернути зазначену суму відповідач не відреагував. У ст. 203 ЦК України, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України має наслідком визнання правочину недійсним. З пред'явленого [PERSON] позову вбачається, що визнання частково недійсним договору авансу в частині є те, що він укладений "у відповідності з параграфом 5 глави 49 Цивільного кодексу України" "параграф 5 Завдаток", як такий, що суперечить вимогам і нормам ЦК України, а саме: в договорі одночасно зазначено статус однієї й той самої суми як „аванс" та як „завдаток", за які настають різні юридичні наслідки та відповідальність. Згідно положень статті 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Судом встановлено, що п.1 спірного договору вказано, що сума 5000 доларів США має статус авансу, як і в наданій розписці, що вказана грошова сума отримана як аванс, тому суд приходить до висновку, що посилання позивача про визнання частково недійсним договору про аванс від 06 квітня 2012 року, в частині того, що він укладений "у відповідності з параграфом 5 глави 49 Цивільного кодексу України" "параграф 5 Завдаток" є доведеними належними доказами, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню. Стосовно вимоги позивача про відшкодування збитків шляхом стягнення солідарно з відповідачів ПП "Варіант-люкс", [PERSON] на користь позивача майнової шкоди - неповернутої суми авансу у розмірі 40 000,00 грн. сплаченої відповідно умов договору про аванс від 06.04.2012р.; три проценти річних у розмірі 1956,16 грн. та збитки за поштові відправлення у розмірі 40,72 грн., судові витрати на суму 745,37 грн., а всього 42 742,05 грн. Враховуючи те, що вини позивача, як авансодателя у порушенні умов договору немає, оскільки позивач своєчасно надав аванс у встановленому розмірі і в строк, передбачений договором, то аванс у розмірі 40 000,00 грн. підлягає поверненню за не виконання зобов'язань ПП „Варіант-люкс", як і сплата 3% річних від зазначеної суми у розмірі 1956,16 грн. за прострочення виконання зобов'язань. Крім того, позивач також поніс додаткові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору при подачі позову до суду в сумі 114,70 грн., 412,41 грн. і 114,70 грн., витрати на поштові відправлення відповідачу вимоги про повернення грошової суми, отриманої за укладеним договором в сумі 40,72 грн., витрати по виклику відповідача через оголошення у пресі в сумі 96,00 грн., всього на загальну суму 786,09 грн., що відповідно до вимог статті 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, оскільки є їх документальне підтвердження. На підставі ст.ст.203,212,215,321,536,541,570,625,627 ЦК України,

Outcome: approved