Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач звернувсь до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати незаконними дії ПАТ «Кіровоградобленерго», які виразились в порушенні вимог Правил користування електричною енергією для населення, безпідставному відключенні будинку від електроенергії за адресою: [ADDRESS], стягнути з ПАТ «Кіровоградобленерго» на користь позивача збитки в розмірі 745, 68 грн., які становлять витрати позивача по відновленню постачання електричної енергії до будинку та стягнути з ПАТ «Кіровоградобленерго» на користь позивача 10000,00 грн. моральної шкоди. Позов мотивує тим, що між ним та ПАТ «Кіровоградобленерго» 12 березня 2014 року укладений договір про користування електричною енергією № 0111111 у будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За умовами п. 1 договору відповідач взяв на себе зобов»язання надійно постачати позивачу електричну енергію у необхідних йому обсягах в межах дозволеної йому потужності до межі розподілу належності електроустановок Споживача та Електропостачальника з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а позивач зобов»язувався оплачувати використану електричну енергію за діючими тарифами у термін передбачений договором. Позивач постійно добросовісно сплачував за спожиту електроенергію. 19 травня 2016 року відповідач без будь-яких попереджень і повідомлень, за відсутності згоди позивача відключив енергопостачання будинку позивача. 19 травня 2016 року позивача та його родини не було вдома, оскільки він з дружиною [PERSON] їздили до міста Переяслава-Хмельницього Київської області для участі в судовому засіданні у Переяслав-Хмельницькому міськрайонному суді Київської області по розгляду кримінальної справи №373/2508/14-к в рамках розгляду кримінального провадження №12014110240000394 від 22 квітня 2014 року у зв'язку із вибухом, що стався 22 квітня 2014 року близько 08 години 40 хвилин у підвальному приміщенні автозаправного комплексу «БРСМ-Нафта», що знаходиться за адресою: Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, 1-й Комунарський провулок, 33, на 45-ому кілометрі траси Бориспіль-Дніпропетровськ, внаслідок якого загинуло шість осіб, у т.ч. син позивача. Повернувшись пізно ввечері додому, позивач з родиною виявили відсутність електроенергії, але не зрозуміли, що це сталось внаслідок дій відповідача. 20 травня 2016 року позивач дізнався про відключення будинку від електропостачання, побачивши відрізані проводи. 20-21 та 23 травня 2016 року позивач у телефонному режимі намагався з'ясувати підстави вищенаведених дій відповідача та просив відновити електропостачання. Проте, ні усної, ні письмової вичерпної відповіді позивач не отримав. 23 травня 2016 року позивач звернувся до відповідача із письмовими заявами та прохав підключити його будинок до електричної мережі. 24 травня 2016 року о 19 годині вечора відповідач відновив позивачу електропостачання, у зв'язку з чим позивач поніс збитки в розмірі 745,68 грн. Зазначене підтверджується договором підряду від 23 травня 2016 року №162665, актом приймання-передачі наданих послуг до цього договору та фіскальним чеком від 23 травня 2016 року №0000017898, ФН 1123009764. Отже, за вини відповідача позивач був змушений пристосовуватися до життя без електроенергії та понести витрати по її відновленню. Після описаних вище дій відповідача позивач переніс психоемоційний стрес, багато часу витратив на встановлення причин відключення будинку від енергопостачання, та в результаті ще й безпідставно поніс витрати по її відновленню. Байдужість відповідача до ситуації, звернень і прохань позивача посилила його душевний біль, почуття власної безпорадності, а з іншого боку - безкарності монополіста Енергопостачальника. Наведене демонструє, як Енергопостачальник, від якого в будь-якому випадку залежить Споживач, без жодних перевірок, повідомлень та попереджень відключає його будинок від електроенергії, незалежно від обставин до яких це може призвести. Звичний уклад життя позивача кардинально змінився: родина не могла забезпечити свої побутові потреби, оскільки через дії відповідача: всі охолоджені та заморожені продукти зіпсувались (м'ясо, молочні продукти, заморожені фрукти тощо); не можна було прати та прасувати одяг; забезпечити чистоту у будинку за допомогою побутової техніки було неможливо; позивач і його родина були позбавлені можливості використати фен, плойку і т.д.; стало проблемним використання мобільного телефону, що спричинило обмеження спілкування з рідними, друзями, колегами тощо. Крім того, позивачу довелося витрачати зайві кошти на відновлення життєдіяльності, у т.ч. купівлю продуктів, які в наш час є досить дорогими. У житті позивача не стало стабільності, упевненості у завтрашньому дні. Він позбавлений можливості повною мірою відпочити, заспокоїтись. Невизначеність напружила стосунки в родині. Факт відключення будинку від електроенергії саме 19 травня 2016 року став джерелом негативних емоцій і переживань, оскільки цей день має важливе значення в його житті - кожне засідання в кримінальній справі і так є важким, емоційним стресом для всієї родини. На сьогодні судовий розгляд справи триває і так вже понад два роки без притягнення винних до відповідальності, що додатково посилює переживання позивача з приводу нехтування питаннями справедливості і правами людини в нашій державі. Відповідачем заподіяно позивачу сильного душевного болю, тривалих моральних переживань, він позбавлений нормального життєвого рівня, а тому не може повною мірою радіти життю. Розмір душевних страждань позивач оцінює в 10000,00 гривень. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося йому перенести. Такий розмір моральної шкоди позивач вважає законним, обгрунтованим і справедливим. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Крім того ними були надані пояснення згідно поданого до суду позову. Представник відповідача Єременко Р.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити та надав пояснення згідно поданого заперечення. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що 02.02.2016 року від позивача надійшла заявка про несправність лічильника. 08.02.2016 року лічильник замінили й зробили розрахунок за безоблікове використання електроенергії. Рахунок та попередження споживачу було направлено рекомендованим листом, а 19.05.2016 року відключено від електроенергії, після сплати боргу споживач 24.05.2016 року був підключений до електромережі. Також свідок пояснила, що всі попередження про відключення від електроенергії фіксуються в спеціальному журналі, нарахування за безоблікове використання за спожиту електроенергію проводиться згідно правил. Свідок [PERSON] показала, що раніше позивач звертався до них на підприемство з питань несправності лічильника, пізніше лічильник був замінений, оскільки за позивачем була заборгованість за користування електроенергією йому було направлено попередження. Також свідок пояснила, що попередження надсилала вона особисто листом з повідомленням, рахунок і відповідь на звернення. Попередження на підприємстві відправляє два чоловіки, однак запис до журналу про відправлення попередження позивачу вносила вона. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ «Кіровоградобленерго» Онуфріївський РЕМ надає послуги електропостачання за адресою: [ADDRESS], де абонентом є позивач [PERSON], що підтверджується укладеним договором про користування електричною енергією № 0111111 від 12 березня 2014 року /а.с. 13, 14/ . 23 травня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявами про підключення належного йому домоволодіння до електроенергії, яке було відключене 19 травня 2016 року /а.с. 17, 18/. 23 травня року позивачем [PERSON] було сплачено рахунок № 162665 в сумі 745, 68 гривень, за послуги відключення на опорі споживача, витрат транспорту, виклик електромонтера та ін. та укладено договір підряду /а.с. 19-22/. Відповідно до п. 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26.07.1999 №1357 (надалі ГЖЕЕН), позивач зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих правил. Згідно ксерокопії повідомлення по о/р № 200111/111 від 23.05.2016 року споживач [PERSON] сплатив заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 500, 20 гривень /а.с. 48/. Згідно з п. 15 Договору № 0111111, плата за спожиту електрину енергію здійснюється споживачем згідно платіжних документів Енергопостачальника. Споживач самостійно сплачує за спожиту електричну енергію згідно платіжних документів виписаних Енергопостачальником за діючими тарифами для населення. Обсяг електричної енергії у документах визначається на основі планового обсягу споживання електроенергії (кВг*год) на місяць, з послідуючим коригуванням після проведення контрольного зняття показів приладу обліку представником Енєргопостачальника. Відповідно до ст. 256 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із матеріалів справи встановлено, що [PERSON] не в повній мірі виконував належним чином взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого тимчасово виникла заборгованість, через не погашення якої і не вирішення питання добровільно, відповідач після попередження відключив житло позивача від енергопостачання, але здійснив підключення після сплати позивачем заборгованості і на день звернення з позовом його будинок підключений до загальної системи енергопостачання будинку. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання...». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач в позовній заяві стверджує, ніби відповідач проводить по відношенню до нього неправомірні дії, які виражаються у безпідставному відключенні його будинку від електроенергії. Проте, відповідно до світлокопії попередження встановлено, що у позивача станом на 01.04.2016 року була заборгованість за спожиту електричну енергію на покази приладу обліку 2015 в сумі 500,11 грн. В свою чергу, відповідно до п. 20 Правил розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць, плата за спожиту електроенергію здійснюється протягом розрахункового періоду і вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Отже, відповідач відповідно до п. 35 Правил має право відключити споживача від електропостачання у разі порушення термінів сплати за спожиту електроенергію, але позивач не тільки здійснив порушення термінів оплати, а й систематично недоплачував певні суми, в результаті чого, борг, який почав накопичуватись в 2016 році залишився неоплаченим і на момент відключення електроенергії складав 500, 11 грн /а.с. 51/. Попередження про відключення електроенергії в зв'язку із наявністю заборгованості у сумі 500, 11 грн., яке вручено позивачу 14.04.2016р. через оператора поштового зв'язку «Укрпошта", підтверджується журналом реєстрації листів з повідомленням відправлених споживачам поштою та світлокопією повідомлення про вручення /а.с. 42,43, 52/. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Отже, відповідач мав право на таке відключення, внаслідок чого в його діях по факту відключення через заборгованість не вбачається ознак протиправності. Позивач, відповідно до позовної заяви підтверджує, що його було відключено від електропостачання і він вважає такі дії неправомірними, хоча після відключення через заборгованість за електричну енергію, сплатив борг, тобто визнав наявну на день відключення від електроенегрії заборгованість. Суд також зазначає, що позивачем не доведено відсутність заборгованості за електроенергію на день відключення, враховуючи, що в судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснила, що після усного повідомлення про наявність боргу від працівників РЕМ, зверталась до відповідача письмово з метою отримати відповідь за який період, яким чином, було нараховано суму боргу 500, 11 гривень, адже вона щомісячно згідно лічильника сплачувала за електроенергію. Щодо вимоги позивача про стягнення з ПАТ "Кіровоградобленерго" збитків в розмірі 745, 68 гривень, які становлять витрати позивача по відновленню постачання електроенергії до будинку суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Але в судовому засіданні це підтвердження не знайшло. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Суду не надано доказів того, що неправомірними діями відповідача позивачу було завдано ушкодження здоров'я, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинному зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають відновленню чи повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Тому вимога позивача про стягнення 745,68 грн., майнової шкоди є надуманою. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 1000 гривень суд заначає наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. У відповідності до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами та доповненнями) підставами цивільно-правової відповідальності при вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з пошкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших, негативних наслідків. Ст. 1167 ЦПК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачем та його представниками не надано належних доказів завдання йому моральної шкоди відповідачем. Не доведено та не обґрунтовано у відповідності до вищезазначеної норми її спричинення та не зазначено з яких обставин та міркувань вони виходили, визначаючи її розмір, а тому в частині стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в сумі 10 000 грн. позов задоволенню не підлягає. Також згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про електроенергетику», захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються цим Законом, законами України "Про захист прав споживачів", "Про захист економічної конкуренції". "Про енергозбереження", іншими нормативно-правовими актами. Зазначені нормативні акти не передбачають відшкодування моральної шкоди споживачеві у разі припинення постачання електричної енергії.Крім того, відповідно до вимог Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що споживачі мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої лише внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) відповідно до закону. В даному випадку припинення відповідачем постачання електричної енергії позивачу не є недоліком (дефектом) продукції. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про захист прав споживачів, визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії та відшкодування шкодине знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed