Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

03.08.2018 року [PERSON] звернулася з позовом до суду, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Житомирської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Богуша Олександра Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям доступу), індексний номер:37351158 від 29.09.2017 року, яким за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» зареєстровано право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,7 кв. м. (номер запису про право власності: 22604130). Мотивуючи свої вимоги тим, що між її чоловіком [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк» 12 грудня 2007 року було укладено договір про надання споживчого кредиту. В забезпечення виконання вказаного договору між нею та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позивач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме оспорювану квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на праві власності за договором дарування. Право власності на вказану квартиру шляхом позасудового звернення, було зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект», що призвело до порушення її прав. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала. Представник позивача підтримала позовні вимоги, зазначила, що реєстратор вчиняє недобросовісні дії, що призвели до порушення прав позивача. Додатково пояснила, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» не направлялось повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - [PERSON] повідомлявся про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» надіслав письмові пояснення, в яких зазначено, зокрема, що неповідомлення позивача про усунення порушень не є підставою для визнання дії державного реєстратора незаконною. Укладення іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя не передбачає у разі порушення зобов'язання надання згоди на звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставою для задоволення вимог іпотекодержателя є порушення основного зобов'язання незалежно від розміру заборгованості. Розділом 5 іпотечного договору передбачено підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки факт порушення зобов'язання. Не ґрунтуються на законі посилання про порушення мораторію, оскільки іпотечний договір містить застереження про задоволення вимоги іпотеко держателя, тобто позивачем надано згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі порушення зобов'язання. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог, або закрити провадження у справі. Суд звертає увагу, що ухвалою від 06 серпня 2018 року [PERSON] було відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за її позовом до Державного реєстратора Житомирської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Богуша Олександра Васильовича про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно, треті особи, які не заявляють вимог щодо предмета спору: [PERSON], Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей -Колект». Вказану ухвалу постановою Апеляційного суду Житомирської області скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі фактичні обставини. Позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що видно з копії договору дарування квартири від 29 грудня 2003 року та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.01.2004 № 2630226 (а.с.18,20). 12 грудня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкСиббанк» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11267047000, відповідно до умов якого [PERSON], отримав грошові кошти у розмірі 26900,00 доларів США, що еквівалентно у розмірі 135845,00 грн., на строк до 12 грудня 2017 року (а.с.77-79). 12 грудня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкСиббанк» укладено договір іпотеки № [NUMBER], відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.80,81). 12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого банк передав Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» право вимоги на підставі первинних договорів (а.с.82-84). 12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до умов якого, банк відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» право вимоги за договором іпотеки (а.с.85,86). В обґрунтування вимог про визнання дій державного реєстратора незаконними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень позивачем зазначено про ненадання Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» при реєстрації права власності на спірну квартиру копії письмової вимоги про усунення порушень та відсутність окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Як вбачається з п. 5.1 Договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимоги Іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; право Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно п. 6.5 Договору іпотеки всі повідомлення між стронами здійснюються у письмовій формі, шляхом направлення або надання однією стороною відповідних повідомлень іншій стороні на її адресу. Відповідно до п. 4.1 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем, зокрема, у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, або; інших випадках відповідно до діючого законодавства. Згідно п. 4.1.1 Договору іпотеки у разі порушення будь-якого зобов'язання Іпотекодавцем за Кредитним договором Іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Як зазначено в ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п. 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Згідно п. 57 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Згідно п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подається копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Що стосується посилання позивача про відсутність згоди на реалізацію спірної квартири та порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд вважає таке. Згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Тому також не ґрунтуються на законі посилання про порушення мораторію, оскільки іпотечний договір містить застереження про задоволення вимоги іпотеко держателя, тобто позивачем надано згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі порушення зобов»язання. Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна станом на 20.07.2018 року підставою виникнення права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на квартиру [ADDRESS] є договір іпотеки, серія та номер 5904, виданий 20.12.2007 року. Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:37351158 від 29.09.2017 року, Богуша Олександра Васильовича, Житомирська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» (а.с.90,91). Враховуючи, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» не було спростовано вимоги позивача щодо відсутності документів, які підтверджують факт надсилання письмової вимоги про усунення порушень, суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора є незаконними. Згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності, підлягають задоволенню.

Outcome: approved