Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації на її користь вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до наказу №407-К від 28.09.2016 начальника відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації в сумі 3714 грн. 81 коп., допомогу на оздоровлення в розмірі місячного посадового окладу в сумі 2763 грн. 20 коп., середній заробіток за несвоєчасний розрахунок в сумі 178310 грн. 88 коп. та моральну шкоду в сумі 2000 грн., мотивуючитим, що з 29 листопада 2000 року вона працювала методистом райметодкабінету відділу освіти Овруцької райдержадміністрації, правонаступником якого являється з 1 квітня 2018 року на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 24. 01. 2018 відділ освіти, культури, молоді та спорту Овруцької райдержадміністрації. Відповідно до наказу №200-К від 25.08.2016 по відділу освіти Овруцької райдержадміністрації вона була звільнена з роботи з 31 серпня 2016 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України, в зв`язку з скороченням штату. Наказом №407-К від 28.09.2016 начальника відділу освіти Овруцької райдержадміністрації про внесення змін до наказу №200-К від 25.08.2016 їй необхідно було виплатити вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати, яку вона до даного часу не отримала. Крім того, відповідно до ст.57 Закону України «Про освіту» в період роботи у відповідача вона мала право на допомогу на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу при наданні їй щорічної відпустки. Однак, вказана допомога на оздоровлення їй також не виплачувалася. На її звернення начальник відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької райдержадміністрації Жураховська Н. С. відмовила у виплаті допомоги. Всього заборговано їй відповідачем 6478 грн. 01 коп.. В зв`язку з повідомленням начальника відділу освіти, культури,молоді та спорту Овруцької райдержадміністрації комісія по трудових спорах не обиралася у відділі, а тому вона вимушена звертатися безпосередньо до суду з даним позовом. В зв`язку з несвоєчасним розрахунком відповідача при звільненні з роботи, вона претендує на стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок за 4 роки після звільнення в сумі 178310, 88 грн.. Діями відповідача, який незаконно погіршив її умови оплати праці, своєчасно не сплатив їй вказані виплати, грубо порушив Закон, їй спричинені моральні страждання. Вона є інвалідом 3 групи. Дії відповідача суттєво вплинули на матеріальний стан її сім`ї. Вона втратила спокій, сон, її звичайний спосіб життя змінився. Дії відповідача призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Спричинену моральну шкоду вона оцінює в 2000 грн., які повинні бути стягнуті з відповідача. Відповідач - відділ освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації надав лист №05-16 від 09.02.2021, в якому просили замініти відповідача на належного - сектор освіти Коростенської районної державної адміністрації, посилаючись на те, що Овруцька районна державна адміністрація та відділ освіти, культури, молоді та спорту, як її структурний підрозділ, з 30.12.2020 знаходяться в стані реорганізації, долучивши розпорядження голови Овруцької райдержадміністрації №156 від 30.12.2020 «Про реорганізацію структурних підрозділів райдержадміністрації, які мають статус юридичної особи публічного права шляхом приєднання до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області». Ухвалою Овруцького районного суду від 24.06.2021 було частково задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі Коростенську районну державну адміністрацію та відділ освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації, в якості співвідповідачів. Відповідач - відділ освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації надав відзив на позовну заяву, в якому просить залишити позовні вимоги у даній цивільній справі № 286/325/21 без розгляду, у зв`язку із порушенням строків, які встановлені статтею 233 КЗпП України. У задоволенні заявлених позовних вимог просить відмовити у повному обсязі у зв`язку з їх необґрунтованістю, посилаючись на те, що відповідно до довідки начальника відділу Жураховської Н.С. від 29 грудня 2020 року №Н-41, яка додана позивачем до позовної заяви, вбачається, що позивачу матеріальна допомога на оздоровлення та вихідна допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати була виплачена. Однак, Коростенська районна державна адміністрація Житомирської області немає можливості надати будь-яких документів стосовно додаткового підтвердження факту сплати коштів, оскільки особова справа [PERSON] відсутня в архіві Коростенської райдержадміністрації та відділом освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської райдержадміністрації не приймалася. Заява позивача, наявна в матеріалах справи, щодо надання щорічної відпустки з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі місячного посадового окладу, містить резолюцію начальника відділу освіти із наступним змістом: «Без виплати матеріальної допомоги». Тобто, позивачу з моменту видачі наказу начальником відділу освіти «Про надання відпустки [PERSON] » від 08.06.2016 №301-Н було відомо про факт не виплати матеріальної допомоги на оздоровлення. Відповідно до підпункту «б» пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» вбачається, що керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків, надається право: надавати працівникам матеріальну допомогу, в тому числі на оздоровлення, в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України (в редакції від 11.06.2016 чинної на момент звільнення позивача) вбачається, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах. Отже, можливо зробити висновок, що надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням органу вищого рівня в межах наявних коштів на оплату праці. З листа Міністерства соціальної політики України "Щодо cyм матеріальної допомоги, які не враховуються до зарплати для забезпечення її мінімального рівня" від 13 лютого 2017 року № 294/0/101-17/282 вбачається, що грошова допомога при наданні щорічної відпустки, яка виплачується у розмірі середньої заробітної плати, розрахованої згідно з положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, не враховується до заробітної плати для забезпечення її мінімального рівня, оскільки виплачується працівникові не за виконану ним роботу та не є елементами заробітної плати. Вихідна допомога теж не ототожнюється із заробітною платою, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав. Тому ні вихідна допомога при звільненні, а ні матеріальна допомога на оздоровлення не входять до складової заробітної плати, що унеможливлює застосовувати позивачу норми частини 2 статті 233 КЗпП України. Із трудової книжки позивача вбачається, що 31 серпня 2016 року вона була звільнена з посади методиста райметодкабінету, а вже з 1 вересня 2016 року була призначена на посаду методиста районного інформаційно-методичного центру відділу освіти. З огляду на вищевикладене [PERSON] пропущено встановлені законодавством строки звернення до суду щодо вирішення трудового спору. Позивачем не надано і належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що їй завдано моральну шкоду. Звертають увагу суду, що Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 2020 року № 672 затверджено Положення про центр професійного розвитку педагогічних працівників, у якому чітко вказано, що Центр утворюється органом місцевого самоврядування (далі - засновник) відповідно до законодавства з урахуванням потреб відповідної територіальної громади. Тобто, засновником може бути будь-яка місцева рада. Районні, міські (районні у містах), селищні і сільські ради, мають створити відповідні центри шляхом реорганізації підпорядкованих районних (міських) науково-методичних центрів (кабінетів) до 1 вересня 2020 року. За своїм статусом Центри мають бути юридичними особами - комунальними бюджетними неприбутковими установами та не можуть функціонувати як структурні підрозділи інших установ, закладів, організацій. Відповідно відділ освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області не є правонаступником прав та обов`язків районного методичного кабінету відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, який припинив свою діяльність ще 31 серпня 2016 року шляхом ліквідації, шо підтверджується наказом начальника відділу освіти від 25.08.2016 № 233. У статуті районного методичного кабінету відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області вказано, що джерелами фінансування райметодкабінету є кошти районного бюджету (пункт 7.1). Вказане також підтверджується рішенням Овруцької районної ради четвертої сесії VII скликання від 27 січня 2016 року № 50 "Про районний бюджет на 2016 рік". Відділ освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області є структурним підрозділом Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області та являється органом державної влади. Фінансування Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області та її структурного підрозділу - відділу освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області здійснюється з державного бюджету. З пункту 1.6 вищевказаного Статуту вбачається, що створення, припинення діяльності, реорганізація та ліквідація райметодкабінету здійснюється засновником у встановленому чинним законодавством порядку. Згідно наказу начальника відділу освіти Северенчука Я.Д. від 25 серпня 2016 року №233 "Про ліквідацію районного методичного кабінету відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області", який міститься в матеріалах справи, Районний методичний кабінет відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області 31 серпня 2016 року припиняє свою діяльність шляхом ліквідації. Із статті 609 ЦК України вбачається, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Відповідно до передавального акта балансових рахунків матеріальних цінностей та активів, затвердженого головою Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 15 березня 2021 року №25А, вбачається, що відділ освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області реорганізований шляхом приєднання до відділу освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області. Отже, відділ освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області являється правонаступником виключно відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області. Позивач надала відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вказує, що наведені відповідачем у відзиві заперечення та мотиви є надуманими, не заслуговуюють на увагу, не відповідають вимогам законодавства, а тому просить їх відхилити. При цьому вказала, що є безпідставним посилання відповідача у відзиві на те, що вихідна допомога при звільненні та матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складової заробітної плати . Вказане твердження відповідача не відповідає вимогам статті 2 Закону України «Про оплату праці», відповідно до якої до структури заробітної плати входить основна тадодаткова заробітна плата, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Згідно вимог ст.233 КЗПП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, а тому строк для звернення до суду з заявленими нею вимогами по справі не порушено. Не заслуговують на увагу і пояснення відповідача, що відділ освіти, культури, молоді та спорту Коростенської районної державної адміністрації не являється правонаступником прав та обов`язків районного методичного кабінету відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації, який припинив свою діяльність шляхом ліквідації. В 2016 році вона працювала у відділі освіти. Районний методичний кабінет не мав статусу юридичної особи, що підтверджується наказом відділу освіти Овруцької РДА №16 від 25.01.2016. При вказаних обставинах вона має законне право на захист своїх прав та законних інтересів шляхом подачі вказаного позову та просить його задовольнити. Відповідач - Коростенська районна державна адміністрація надала заперечення на позов, в яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю та застосувати строки позовної давності, відмічаючи, що згідно передавального акта балансових рахунків матеріальних цінностей та активів, затвердженого головою Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 15 березня 2021 року №25А, виключно відділ освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області реорганізований шляхом приєднання до відділу освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області. В даному акті зазначено, що всі зобов`язання виключно лише відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, а також усі права та обов`язки шляхом приєднання переходять до правонаступника - відділу освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області. Фінансування Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, як органу державної влади, здійснюється з державного бюджету. У статуті районного методичного кабінету відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області вказано, що джерелами фінансування райметодкабінету є кошти районного бюджету, що підтверджується рішенням Овруцької районної ради четвертої сесії VII скликання від 27 січня 2016 року № 50 "Про районний бюджет на 2016 рік". Використання ж бюджетних коштів на цілі, що не відповідають бюджетним асигнуванням вважаються нецільовим використанням бюджетних коштів, що може бути підставою для відповідальності згідно закону. Відповідно Коростенська районна державна адміністрація є неналежним відповідачем у даній справі. Ухвалою Овруцького районного суду від 31.08.2021 було прийнято відмову від позову позивача в частині вимог до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області та провадження у даній частині справи закрито. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача - відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлялися про час та місце розгляду справи, що підтверджується судовими повістками. Представники відповідача - відділу освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили, з підстав наведених у відзиві та запереченнях. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач працювала у відповідача і була звільнена 31.08.2016 в зв`язку з ліквідацією районного методичного кабінету відділу освіти на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копіями наказу №200-к від 25.08.2016 та трудової книжки (а.с.3, 5-6). Витяг з наказу №407-к від 28.09.2016 «Про внесення змін до наказу №200-К від 25.08.2016» свідчить про внесення змін до наказу про звільнення шляхом доповнення п.2 п.п.2.3, а саме щодо виплати [PERSON] , тобто позивачу, вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с.4). Копія заяви позивача про надання відпустки у 2016 році з виплатою матеріальної допомоги та витяг з наказу №301-Н від 08.06.2016 «Про надання відпустки [PERSON] » підтверджують рішення роботодавця - відділу освіти Овруцької райдержадміністрації про відмову у наданні матеріальної допомоги. Зокрема, вказана заява містить резолюцію «Без виплати матеріальної допомоги» (а.с.7-8). Довідка відповідача - відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації №05-16/04 від 05.01.2021 свідчить про нарахування [PERSON] в жовтні 2016 року виплати в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати за рахунок коштів ЧАЕС в розмірі 11144 грн. 43 коп. (а.с.9). З копії листа №41-Н від 29.12.2020 даного відповідача - відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації вбачається, що останній повідомляє позивача про проведення виплати вихідної допомоги та не передбачення компенсації матеріальної допомоги. При цьому зазначив, що станом на 02.04.2018 (дата переведення на посаду у новостворений відділ - відділ освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації заборгованостей із усіх видів виплат не було (а.с.12). Поряд з цим, виписки Ощадбанку по особовому рахунку позивача свідчать про виплату позивачу виплати в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати за рахунок коштів ЧАЕС в розмірі 11144 грн. 43 коп. та не містять даних про виплату вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку згідно наказу №407-к від 28.09.2016 «Про внесення змін до наказу №200-К від 25.08.2016», тобто 3714 грн. 81 коп. (а.с. 170-171). Лист №Н-117 від 17.10.2016 відділу освіти Овруцької райдержадміністрації на заяву позивача підтверджує факт незаперечення відділом освіти права на виплати, передбачені ст. 44 КЗпП України, п.7 ст.20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 57 Закону України «Про освіту». При цьому, вказують на передачу розрахункових документів на виплату лише допомоги, передбаченої п.7 ст.20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Щодо виплати вихідної допомоги передбаченої ст. 44 КЗпП України - інформація відсутня. Щодо виплати допомоги на оздоровлення - вказали про відсутність належного фінансування структурних підрозділів відділу освіти, в тому числі й на виплату заробітної плати, а також про винесення на чергову сесію Овруцької районної ради питання про виділення додаткових коштів на виплату допомоги на оздоровлення. Згідно положень ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. В ст. 57 Закону України «Про освіту» серед інших гарантій держави педагогічним, науково-педагогічним працівникам та іншим категоріям працівників навчальних закладів законодавець закріпив і виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Пунктом 11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» установлено, що норми і положення частини другої статті 35, частини п`ятої статті 41, статті 57, частини другої статті 61 Закону України "Про освіту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та бюджету Фонду соціального страхування України. Кабінетом Міністрів України не приймалися будь-які постанови в 2016 році, які б визначали порядок виплати та розміри вказаної допомоги на оздоровлення. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємтсва, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Проте, у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Водночас Верховний Суд України зауважив, що разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 та зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Такого правого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 18.11.2020 по справі № 335/4416/18-ц. При вирішенні даної справи суд приймає до уваги також правову позицію, яка викладена у Постанові Верховного Суду Україним від 13 жовтня 2015 року по справі № 524/3517/14-а, згідно якої матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, яка надається державним службовцям при надання щорічної основної оплачуваної відпустки відповідно до Закону України «Про державну службу», є частиною заробітної плати. Так, Верховний Суд України виходив з наступного. Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно п.2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 N 5, фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять в тому числі: 2.3. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати Інші заохочувальні та компенсаційні виплати включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. До них належать: 2.3.3. Матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв`язку з екологічним станом, крім сум, указаних у п. 3.31 (матеріальна допомога разового характеру, що надається підприємством окремим працівникам у зв`язку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання). З викладеного слідує, що допомога на оздоровлення, яка визначена ст. 57 Закону України «Про освіту», як одна з гарантій держави, та виплачується педагогічним та науково-педагогічним працівникам у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки кожного року має систематичний характер. Віднесення даної матеріальної допомоги до систематичних виплат здійснено і зазначеною вище Інструкцією із заробітної плати. Тому, відповідно матеріальна допомога на оздоровлення є складовою заробітної плати, потребу в коштах на оплату якої відповідач також мав забезпечити в першочерговому порядку відповідно до п.9 рішення 4 сесії 7 скликання Овруцької районної ради №50 від 27.01.2016 «Про районний бюджет на 2016 рік» . Оцінюючи наведені обставини, встановлені судом, та надані на їх підтвердження докази; аналізуючи правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позивач мала право на виплату вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до наказу №407-К від 28.09.2016 начальника відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації в сумі 3714 грн. 81 коп. та допомоги на оздоровлення в розмірі місячного посадового окладу в сумі 2763 грн. 20 коп., якій їй виплачені не були. Не виплачуючи заборговану позивачеві суму було порушено відділом освіти Овруцької райдержадміністрації її право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України (ст.43), Законом України «Про оплату праці» та обмеживши право на використання її власності для задоволення життєвих потреб - грошових коштів протягом п`яти років та 21 робочого дня, що становить 1281 робочий день ( з 31.08.2016 по 29.01.2021 - час звернення до суду). В рішеннях Європейського Суду з прав людини по численних заявах до суду громадян України зазначається, що невиплата заробітної плати, інших належних працівникові сум є втручанням у право заявника на мирне володіння майном у сенсі першого речення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції ( 994-535 ). Європейський Суд з прав людини також звертає увагу на те, що відсутність достатніх коштів у підприємства-боржника не може бути виправданням тривалого невиконання судових рішень. Тобто, має місце порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно порушене право позивача підлягає захисту. Доводи представників відповідача - відділу освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, не можуть бути покладені судом в основу рішення по справі з огляду на наступне. Так, ст. 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. У ч. 1 зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом з тим, у ч.2 цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Проаналізувавши зміст ч.2 ст. 233 КЗпП України, суд дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавствапро оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком. Тому відповідно відсутні підстави вважати строк звернення до суду пропущеним позивачем. Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення невиплачених їй вихідної допомоги в сумі 3714 грн. 81 коп. та допомоги на оздоровлення в сумі 2763 грн. 20 коп.. Відповідно до ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню на користь працівника і середній заробіток за період затримки розрахунку, а саме: з 31.08.2016 по 29.01.2021. В ч.21 Постанови від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.) Так, відповідно до ч.2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Частиною 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачен і за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Оскільки, довідка відповідача - відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації №05-16/04 від 05.01.2021 свідчить про нарахування [PERSON] в жовтні 2016 року виплати в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати за рахунок коштів ЧАЕС в розмірі 11144 грн. 43 коп. (а.с.9), то суд при розрахунку виходить з вказаної суми. Таким чином, компенсація за несвоєчасний розрахунок становить: 11144 грн. 43 коп.:3 міс.= 3714 грн. 81 коп. (середньомісячний запробіток) Х 60 міс.= 222888 грн.60 коп. + 123 грн. 82 коп.Х 21 робочий день = 225488 грн. 82 коп.. Позивачем заявлено суму 178310 грн. 88 грн., за межі якої суд не може вийти відповідно до вимог ст.13 ЦПК України. Разом з тим, з огляду на існування спору між сторонами: відповідачем - відділом освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації та позивачем щодо наявності заборгованості по сумах, належних позивачеві при звільненні, який вирішується наразі судом, а також очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, її характером та діями позивача і відповідача, яка не ставила питання стягнення вказаних виплат протягом більше як п`ять років, посилаючись на те, що вона ж працювала на той час, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 6524 грн., а в задоволенні решти вимог слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що винними діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки остання зазнала певних душевних страждань внаслідок несвоєчасної виплати вихідної допомоги та допомоги на оздоровлення, які не виплачені до даного часу, що в свою чергу тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з тривалості та глибини душевних страждань, часу вимушених змін у життєвих стосунках позивача, враховуючи знову ж таки дії позивача і відповідача, відсутності у позивача доказів про заподіяння даної шкоди на суму 2000 грн. 00 коп., враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 724 грн.. В стягнені решти суми моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю. Вирішуючи питання належності відповідача суд враховує наступне. Згідно з ч.ч.1, 5 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням або реорганізацією райдержадміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків райдержадміністрацій, що припиняються, у зв`язку із зміною адміністративно-територіального устрою України визначено Порядком здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1321 від 16.12.2020. Відповідно до п.п.8-13 вказаного Порядку перехід майна, майнових прав та обов`язків райдержадміністрацій, що припиняються, до райдержадміністрацій новоутворених районів здійснюється і в разі існування райдержадміністрації в адміністративному центрі новоутвореного району та приєднання до неї райдержадміністрацій, що припиняються, ліквідованих районів - з дня затвердження передавального акта комісії з реорганізації. Передавальний акт складається комісією з реорганізації та затверджується головою облдержадміністрації. Райдержадміністрація, розташована в ліквідованому районі, продовжує здійснювати свої повноваження до моменту виникнення відповідного правонаступництва, передбаченого пунктами 7 і 8 цього Порядку. Райдержадміністрації, що припиняються, до складу яких входять структурні підрозділи із статусом юридичної особи публічного права, після набрання чинності актом Кабінету Міністрів України про реорганізацію відповідної райдержадміністрації, а у разі створення райдержадміністрацій на території новоутвореного району - після державної реєстрації створення райдержадміністрацій видають акт про реорганізацію структурних підрозділів райдержадміністрації, які мають статус юридичної особи публічного права. У акті про реорганізацію визначається її спосіб, заходи з реорганізації, строк її завершення та інші необхідні умови. Голова облдержадміністрації утворює комісії з реорганізації та затверджує їх персональний склад протягом 20 робочих днів з дня прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України про утворення та реорганізацію райдержадміністрацій. Комісія з реорганізації серед іншого забезпечує: - здійснення державної реєстрації рішення про припинення юридичної особи публічного права в результаті реорганізації шляхом приєднання; - здійснення заходів, пов`язаних з: виявленням кредиторів та задоволенням відповідно до законодавства їх вимог, одержанням дебіторської заборгованості; списанням дебіторської заборгованості, строк позовної давності якої минув і яка є безнадійною до стягнення відповідно до законодавства; повним відображенням у передавальному акті майна, прав та обов`язків райдержадміністрацій, що припиняються, які переходять до правонаступників - утворених райдержадміністрацій на території новоутворених районів та райдержадміністрацій, які існують в адміністративних центрах новоутворених районів; - передачу активів та зобов`язань райдержадміністрацій, що припиняються, їх правонаступникам відповідно до затверджених передавальних актів; Комісія з реорганізації організовує свою діяльність у формі засідань. Рішення комісії з реорганізації оформляється протоколами. Комісія з реорганізації є правоможною у разі, коли на її засіданні присутні більше половини її членів. Рішення комісії з реорганізації приймаються простою більшістю голосів від її складу. Розпорядженням голови районної державної адміністрації №156 від 30.12.2020 «Про реорганізацію структурних підрозділів райдержадміністрації, які мають статус юридичної особи публівчного права шляхом приєднання до Коростенської районної державної адміністрації Житомитрської області було реорганізовано структурні підрозділи райдержадміністрації із статусом юридичної особи публічного права шляхом їх приєднання до Коростенської районної державної адміністрації Житомитрської області, в тому числі і відповідача - відділ освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації (а.с.25-26). Суд звертає увагу, що відповідно до передавального акту балансових рахунків матеріальних цінностей та активів, затвердженого розпорядженням голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 15 березня 2021 року №25А, всі зобов`язання відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області перед кредиторами, дебіторами, усі права та обов`язки, а також активи і писиви шляхом приєднання переходять до правонаступника - відділу освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, з визначенням конкретного переліку. При цьому, слід відмітити, що в переліку в графах рахунків, що передаються, будь-яка кредиторська заборгованість відсутня. Таким чином, зважаючи, що позивач була звільнена 31.08.2016 в зв`язку з ліквідацією районного методичного кабінету відділу освіти Овруцької райдержадміністрації на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України; згідно листа №41-Н від 29.12.2020 відповідача - відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації станом на 02.04.2018 (дата переведення позивача на посаду у новостворений відділ - відділ освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації) заборгованостей із усіх видів виплат не було; на комісію з реорганізації серед іншого покладено забезпечення здійснення заходів, пов`язаних з виявленням кредиторів та задоволенням відповідно до законодавства їх вимог, одержанням дебіторської заборгованості; будь-яких обов`язків по виплаті кредиторської заборгованості згідно передавального акту передано не було, суд погоджується з доводами представників відповідача - відділу освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, що останнє не є правонаступником відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області в частині обов`язку по виплаті кредиторської заборгованості взагалі, і позивачу зокрема. Заслуговують на увагу і доводи представників відповідача щодо неможливості проведення вказаних виплат по причині фінансування Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, як органу державної влади, з державного бюджету. Оскільки у статуті районного методичного кабінету відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, із внесеними змінами, вказано, що джерелами фінансування райметодкабінету є кошти районного бюджету, що підтверджується рішенням Овруцької районної ради четвертої сесії VII скликання від 27 січня 2016 року № 50 "Про районний бюджет на 2016 рік" (а.с. 139-149, 163-164). Використання ж бюджетних коштів на цілі, що не відповідають бюджетним асигнуванням вважаються нецільовим використанням бюджетних коштів, що може бути підставою для відповідальності згідно закону (відповідальність за порушення бюджетьного законодавства). Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до статті 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в даних правовідносинах відділ освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області є неналежним відповідачем. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 698/280/17 (провадження № 61-13490св19). Разом з тим, у своїх вищезазначених листах відповідачем - відділом освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області не заперечується їх правонаступництво щодо прав та обов`язків відділу освіти Овруцької райдержадміністрації, структурним підрозділом якого був районний методичний кабінет; відділ освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, як юридична особа, не є таким, що припинився, оскільки до єдиного державного реєстру запису про його припинення не внесено; перебуває в стані припинення з 31.12.20; головою комісії з реорганізації (припинення) є Барановська Тетяна Михайлівна , яка здійснює свої повноваження, що підтверджується і її заявою на ім`я голови комісії з реорганізації Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області (а.с. 131), а тому суд приходить до переконання, що саме відділ освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області має забазпечити погашення кредиторської заборгованості перед позивачем, шляхом забезпечення здійснення заходів, пов`язаних з виявленням кредиторів (наявність заборгованості перед позивачем встановлено під час судового розгляду даної справи) та задоволенням відповідно до законодавства їх вимог, з варахуванням листа №Н-117 від 17.10.2016 відділу освіти Овруцької райдержадміністрації на заяву позивача, яким було вказано про відсутність належного фінансування структурних підрозділів відділу освіти, в тому числі й на виплату заробітної плати, а також про винесення на чергову сесію Овруцької районної ради питання про виділення додаткових коштів на виплату допомоги на оздоровлення, з виясненням питання щодо правонаступництва Овруцької районної ради. За встановлених обставин та визначеного правового врегулювання суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог до відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області та про відмову у позові до відділу освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області.

Outcome: partial