Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 19 грудня 2005 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк» та [PERSON] (прізвище після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON] був укладений кредитний договір №1204ДИ212К, відповідно до п. 1.4 якого кредитні кошта надані на придбання квартири. 19.12.2005 в забезпечення виконання між сторонами кредитного договору було укладено договір іпотеки №1204ДИ2123, предметом якого є квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 26 грудня 2011 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №2-905/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] ([PERSON]), [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором №1204ДИ212К від 19 грудня 2005 року було ухвалено рішення, яким ухвалено стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» загальний борг за у сумі 210 612,81 грн. та витрати на судовий збір 1700 грн. і інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в сумі 250 грн., а всього 212 562,81 грн.; 19 листопада 2012 р. Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження по вищезазначеній цивільній справі. Як зазначається позивачем при зверненні до суду 23 листопада 2017 р. позивачем була отримана Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, згідно якої 03 грудня 2015 р. на підставі рішення про державну реєстрацію прав їх обтяжень (індексний номер 26736900) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було внесено запис про право власності №12355447, у звязку з чим власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], стало Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ». Із вказаного запису вбачається, що підставою виникнення права власності у ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» є договір іпотеки, серія та номер 14855, виданий 20.12.2005 р., видавник приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], тобто підставою виникнення права власності у ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» став саме Договір іпотеки, укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON], але з довідки не вбачається підстав зміни Іпотекодержателя. Позивач зазначає, що, не зважаючи на стягнення за рішенням суду за кредитним договором, ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» було звернуто стягнення у позасудовому порядку, а саме застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», обравши перехід до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки; до того ж не є зрозумілим на підставі чого право власності отримало саме ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», оскільки договір іпотеки був укладений з ПАТ «Укрсиббанк». Позивач вважає рішення про реєстрацію права власності від 03 грудня 2015 р. незаконним. Всупереч ст. 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель не надсилав позивачу письмову вимогу про усунення порушення. За ст. 36 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, є позасудовим способом врегулювання. На думку позивача за наявності рішення суду про стягнення боргу є недоцільним та незаконним використовувати позасудовий порядок звернення стягнення, оскільки у такому випадку порушується ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Позивач вказує, що набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержателем у позасудовому порядку є одним із видів примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», яке виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами. Посилаючись у\~позові на\~ч.\~2\~ст.\~37\~Закону України\~«Про іпотеку»\~позивач зазначає,\~що обовязковим\~та невідємним\~при набутті\~права власності\~на предмет\~іпотеки є\~оцінка предмета\~іпотеки обєктом\~оціночної діяльності,\~ але,\~як вбачається\~зі змісту\~інформаційної довідки,\~в переліку\~документів на\~підставі яких\~у ТОВ\~«Кей-Коллект»\~виникло право\~власності на\~предмет іпотеки,\~наведених в\~її змісті,\~є відсутнім\~документ про\~оцінку фактичної\~вартості предмету\~іпотеки,\~за якою\~було набуто\~право власності.Також у зазначеній інформаційній довідці є відсутніми відомості та інформація про розмір заборгованості позичальника та про її безспірність, в рахунок погашення якої було здійснено задоволення вимог банку. Зіставляючи наведені обставини до коментованих норм Закону, позивач вважає, що відповідач - 2 в порушення вимог ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» прийняв рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Коллект» на предмет іпотеки за умови фактичної відсутності інформації, даних та відомостей про розмір безспірної заборгованості позичальника та фактичну вартість предмету іпотеки, за якою відбулось задоволення вимог Іпотекодержателя у позасудовому порядку. Предмет позову становить позовна вимога про скасування рішення, індексний номер якого 26736900, від 03.12.2015 р. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], а також про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису №12355447 про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» (ЄДРПОУ 37825968) на нерухоме майно: квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], покладення судових витрат на відповідачів. У судовому засіданні представниками позивача підтримані вимоги позову в повному обсязі, надані пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві; в судове засідання, в якому ухвалено судове рішення, представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримавши позовні вимоги. Представник відповідача -1 заперечував проти задоволення позову повністю. Відповідно до поданого відзиву представник відповідача 1 зазначив, що 12.12.2011 р. Банк відступив ТОВ «Кей-Колект» відповідно до Договору факторингу та Договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до позивача за зобовязаннями по кредитному та іпотечному договорам. Пункт 5 Іпотечного договору містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, зокрема, зазначено, що Іпотекодержатель може обрати один із передбачених у ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» спосіб задоволення своїх вимог, одним із таких є спосіб шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». У звязку з грубим порушенням позивачем умов кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, ТОВ «Кей- Коллект» звернулось до державного реєстратора [PERSON] із заявою про державну реєстрацію речового права, та за результатами розгляду заяви було прийнято рішення №26736900 від 03.12.2015 р. про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект», тобто, на переконання відповідача 1, ТОВ «Кей-Колект» в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку», а саме набув у порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку», право власності на предмет іпотеки, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідач -1 не погоджується із доводами позивача: підставою для реєстрації права власності став договір іпотеки 120ДИ2123 від 20.12.2005 р., який містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Більш того відповідно до п. 4.6. договору іпотеки передбачено згоду позивача на набуття права власності Іпотекодержателем в порядку, передбаченому в ст. 36 Закону України «Про іпотеку», та згідно умов договору та ст. 36 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель вільний сам обирати спосіб звернення у позасудовому порядку. У відзиві відповідачем 1 наголошується, що відповідно до абз. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. На думку представника відповідача-1, зі змісту цієї статті вбачається, що законодавець визначив три окремих способи звернення стягнення. Таким чином, застосовуючи застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, були дотримані вимоги законодавства щодо позасудового способу звернення стягнення. На переконання відповідача 1 посилання позивача на те, що йому не надсилалося зазначеної вимоги не відповідає дійсності: разом із заявою про державну реєстрацію права власності державному реєстратору [PERSON] надано відповідні вимоги про усунення порушень, та докази їх направлення позивачу; зазначені документи містяться в матеріалах реєстраційної справи. Відповідач- 2 не скористалася правом брати участь в судових засіданнях, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, з позовом не погодилась та просила відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи не скористався правом брати участь у судових засіданнях, надав до суду пояснення, в яких зазначив, що на час розгляду даної справи стороною кредитного договору є ТОВ «Кей-Коллект», а тому рішення в даній справі не може вплинути на права та обовязки АТ «УкрСиббанк», в поданій суду заяві зазначено прохання про розгляд справи у відсутності представника АТ «УкрСиббанк» та ухвалення рішення на розсуду суду. Процесуальні дії у справі наступні: судом за заявою учасника справи про забезпечення доказів шляхом їх витребування забезпечені докази: -ухвалою від 20.06.2018 (а.с. 126 - 127) витребувано від Департаменту державної реєстрації та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 56) завірені копії документів реєстраційної справи, на підставі яких приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 03.12.2015 була здійснена державна реєстрація права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Коллект» на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Дослідив докази, надані суду в порядку ст.ст. 76 80, 81 ЦПК України, суд дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом н підставі кредитного договору, 19.12.2005 р. позивач уклала з АКІБ «Укрсиббанк» кредитний договір № 1204ДИ212К (а.с. 9-11), за яким отримала у власність грошові кошти в сумі 32\~000,00 дол. США. Укладаючи кредитний договір сторони за ним погодили термін повернення кредиту (з 19.12.2005 по 18.12.2026), умови забезпечення кредиту, права та обовязки учасників цього договору, відповідальність тощо. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 20 грудня 2005 р. між позивачем та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено договір іпотеки від №1204ДИ2123, предметом якого було нерухоме майно - квартира, загальною площею: 59,2,4 кв.м., житловою площею: 40,7 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-13). Укладаючи договір іпотеки, сторони за ним погодили можливість звернення стягнення на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотеко держателя (розділ 4 зазначеного договору /а.с. 13/). Як встановлено судом на підставі судового рішення від 26.12.2011 р., рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2011 р. на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто солідарно з позивача, [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №1204ДИ212К від 19.12.2005 р. в розмірі 210 612,81 грн. (а.с.14-18). Між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ» було укладено Договір факторингу від 12.11.2011 № 1, за яким відбулося відступлення права вимоги на користь фактора ТОВ «КЕЙ КОЛЛЕКТ» за кредитним договором та іпотечним договором /відповідно/ на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (а.с. 84-93). 03 грудня 2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] здійснено державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею: 59,2,4 кв.м., житловою площею: 40,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 26736900 від 03.12.2015 18:15:02, номер запису про право власності: 12355447 від 03.12.2015 18:11:22 (а.с.19-20, 98-100, 140-142). Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту права власності та із обовязку виконання зобовязань за кредитним та іпотечним договорами. Розвязуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Втім, зобовязання з боку позивача за кредитним договором від №1204ДИ212К від 19.12.2005 р. не виконано; рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2011 р. про стягнення з позивача заборгованості за зазначеним кредитним договором в розмірі 210 612,81 грн. позивачем також не виконано. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 35 даного Закону в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення\~\~про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку»\~встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання\~\~на\~\~підставі\~\~договору. Позасудове врегулювання здійснюється\~\~згідно\~\~із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.\~\~\~\~ Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому\~статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~статтею 38 цього Закону. Частиною 1\~статті 37 Закону України "Про іпотеку"\~передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Згідно з пунктом 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, що діяв до 25.12.2015, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містив застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджував виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, мав подати завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотєкодавця, в якій зазначався стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги та документ, що підтверджув заверщення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він був відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Згідно змісту договору іпотеки №1204ДИ2123 від 20.12.2005 р., укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцями будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства. Відповідно до пунктом 4.2 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до ст. 36\~Закону України «Про іпотеку»\~(пункт 4.6 договору). Так, згідно з пунктом 5.1 договору іпотеки у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. В повідомленні, про яке йдеться в п. 5.1., Іпотекодержатель зазначає який зі способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені ч. 3. ст. 36 Закону України Про іпотеку, застосовується Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог (п. 5.2 договору). У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог Іпотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України Про іпотеку) право власності переходить до Іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1. цього договору іпотеки (п. 5.3 договору). У разі застосування права Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки як способу задоволення вимог Іпотекодержателя (абз. 3 ч. 3 ст. 36 Закону України Про іпотеку), Іпотекодержатель реалізує норми ст. 38 Закону України Про іпотеку і повідомлення, про яке йдеться в п.5.1, вважається повідомленням Іпотекодавцю про намір укласти договір купівлі-продажу Предмету іпотеки\~(п. 5.4 договору). Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Щодо наявності/відсутності повідомлення про порушення основного зобовязання та/або іпотечного договору, про відсутність якого наголошувала позивач, та про наявність якого при поданні документів нотаріусу наголошував відповідач -1, то судом були витребувані з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради завірені копії документів, передані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] відносно реєстраційних дій від 03.12.2015 на обєкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (реєстраційна справа №794625512101), згідно яких письмова вимога про усунення порушення, яка мала бути надіслана іпотекодавцю в силу ст. 35 Закону України «Про іпотеку», відсутня, та суду з боку відповідача 1 не було надано доказів на спростування доводів позивача в цій частині. Суд не погоджується зі слушністю доводів позивача щодо того, що за наявності рішення суду про стягнення боргу є недоцільним та незаконним використовувати позасудовий порядок звернення стягнення, оскільки у такому випадку порушується ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. При цьому суд враховує те, що зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Як встановлено\~судом,\~рішенням Амур-Нижньодніпровськогорайонного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2011 р. на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто солідарно з позивача, а також з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №1204ДИ212К від 19.12.2005 р. в розмірі 210 612,81 грн. (а.с. 14-18). Рішення боржниками не виконано, у звязку з чим при наявності невиконаного боржниками рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не виключається можливість захисту прав кредитодавця шляхом звернення стягнення на майно, яке передано в іпотеку за відповідним договором, у порядку, встановленому договором та законом. Доказів про наявність підстав для застосування в цій справі ч. 3 ст. 35 Закону України «Про іпотеку не було надано. В той же час суд також погоджується із слушністю доводів позивача щодо порушення з боку відповідачів вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії\~цього Закону\~ не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4\~Закону України "Про заставу"\~ та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5\~Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Судом встановлено, що позивач є позичальником за споживчим кредитом від 19.12.2005 р., нерухоме житлове майно - квартира [ADDRESS] вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5\~Закону України\~"Про\~іпотеку" та таке майно виступає як забезпечення зобовязань позивача, яка є громадянином України (позичальник) за споживчим кредитом, наданим позивачу кредитною установою в іноземній валют; також зазначене нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника (позивача), у власності позичальника не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири. З огляду на вищенаведене з метою поновлення порушених прав позивача (ч. 1 ст. 2 ЦПК України) позов підлягає задоволенню у спосіб, обраний позивачем. Оскільки позов задоволено повністю, судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню у рівних частках з кожного з відповідачів на користь позивача (п. 1 ч. 2 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України).

Outcome: approved