Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, який мотивує тим, що 18.12.2010 року вона уклала шлюб з відповідачем. У даному шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб між ними має формальний характер. Причиною розпаду сім"ї стало відчуження одне від одного, яке виникло на підставі кардинальної різниці в поглядах на сімейне життя та суттєві розбіжності в характерах, які не дають можливість зберегти сім"ю. Позивач зазначає, що з відповідачем на даний час вони не проживають разом. Зазначене пов"язано з їх небажанням продовжувати подальше сімейне життя, вести спільне господарство та спільний бюджет, що дає підстави стверджувати про фактичне припинення шлюбно-сімейних відносин між ними. Також позивач зазначає, що діти проживають з нею, однак відповідач з листопада 2020 року не бере участі у вихованні та утриманні спільних дітей. Разом з тим, відповідач близько 15 років офіційно працевлаштований в Угорщині та має стабільний прибуток. Вона не в змозі сама забезпечити належний рівень життя для дітей, а тому батько який є здоровим та працездатним зможе сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 5000 грн. на кожну дитину. А тому на підставі вищенаведеного просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 грн. на кожну дитину. Відповідач подав відзив на позов згідно з яким заперечив проти стягнення з нього аліментів у розмірі 5000 грн., зазначивши, що він не має постійного заробітку, при цьому на його утриманні знаходиться непрацездатна мати - [PERSON] . [INFO] . Також посилався на те, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, а також на те, що позивачем не надано суду доказів достатності заробітку відповідача для сплати вказаного позивачем розміру аліментів, а також не доведено факту витрат платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна. Зазначив, що визнає позов в частині стягнення з нього аліментів в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину. В судовому засіданні позивач позов підтримала, з підстав, викладених у позові. Додала, що з відповідачем проживають окремо пять місяців. З відповідачем вони прожили разом 10 років, але розлюбили один одного. Весь час після одруження відповідач працював в Угорщині і додому приїздив лише на вихідні, однак всерівно мало спілкувався як з дружиною так і з дітьми. Як наслідок стосунки подружжя почали холонути . Намагаючись зберегти сім"ю та маючи угорське громадянство, у травні 2020 року вони виїхали на постійне проживання до Угорщини, тобто фактично вона переїхала жити до нього в Угорщину в м. Дебрецен. В Угорщині вони були зареєстровані за адресою [ADDRESS] , а фактично проживали на [ADDRESS] і планували купити власне житло. Проживаючи в Угорщині постійно сварилися, в тому числі у присутності дітей і наші стосунки все погіршувалися. Так 06.12.2020 року позивачка разом з дітьми повернулася в Україну. Примирення між нею та відповідачем неможливе. Також зазначила, що твердження відповідача про те, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати є неправдивим. Мати відповідача отримує достатню пенсію в Угорщині, хоча і проживає в с. Есень, Ужгородського р-ну. Сам відповідач тривалий час має постійне місце проживання в Угорщині, є громадянином Угорщини, хоча і залишився також громадянином України. Біля 20 років відповідач працює в Угорщині, працював там, ще до їхнього одруження. Приблизно 15 років він працює офіційно у м. Дебрецен, на фірмі, що займається встановленням систем опалення. Зарплата відповідача становить приблизно 30000 грн., або 1000 євро щомісячно. Відповідач інших дітей на утриманні немає. За останні п"ять місяців відповідач на утримання дітей надав лише 40000 форінтів, що становить приблизно 3500 грн. і які передав безпосередньо дітям. З дітьми майже не бачиться. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив суд позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що відповідач визнає позов в частині розірвання шлюбу. В частині стягнення аліментів визнає позов частково, а саме визнає щодо стягнення з нього аліментів по 2500 грн. на кожну дитину. Також пояснив, що відповідач є громадянином України, проживає в Угорщині, постійного заробітку немає. Зазначив, що факт офіційного працевлаштування та зарплати у розмірі, зазначеному позивачкою, відповідач не визнає, доказів зворотного позивачем не надано. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 18.12.2010 року сторони уклали шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Чопської міської ради, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області. Як встановлено згідно пояснень позивача та не заперечується відповідачем та його представником, сторони втратили почуття любові один до одного, у зв"язку з чим між ними постійно відбуваються сварки, з грудня 2020 року сторони проживають окремо. Позивач бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, зазначаючи, що збереження шлюбу є неможливим. Відповідач позов в частині розірвання шлюбу визнає. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Як встановлено в ході розгляду справи неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з позивачкою, що не заперечується відповідачем, та підтверджується довідкою відділу державної реєстрації нерухомості, бізнесу та реєстрації місця проживання Управління Центр надання адміністративних послуг від 03.03.2021 року № 445. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів суд, враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст.180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Відповідач перебуває в працездатному віці, проживає та працює в Угорщині, інших утриманців не має, являючись батьком неповнолітніх доньок зобов`язаний утримувати їх до повноліття. З пояснень позивачки в суді убачається, що відповідач біля 20 років працює в Угорщині, працював там, ще до їхнього одруження, а біля 15 років відповідач працює офіційно у м. Дебрецен, на фірмі, що займається встановленням систем опалення і його заробітня плата становить приблизно 30000 грн., або 1000 євро щомісячно. Також позивач зазначила , що мати відповідача отримує пенсію в Угорщині, хоча і проживає в с. Есень, Ужгородського р-ну. А тому враховуючи наведене, суд уважає, що з [PERSON] , слід стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно до ст. 184 СК України, у твердій грошовій сумі, в розмірі по 5000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня звернення позивачки до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved