Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

24.06.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив ухвалити рішення та зменшити розмір аліментів, що стягуються щомісячно з позивача на користь відповідачки, на утримання їх неповнолітнього [PERSON], [INFO], з ? частки всіх видів заробітку, щомісячно, до 1/6; звільнити позивача повністю або частково від сплати заборгованості за аліментам, у якому було відкрите провадження, але ухвалою суду 31.07.2015 р. така позовна заява була залишена без руху, бо позивачем не було сплачено судовий збір і малися інші недоліки, відповідно до приписів ст.119 ЦПК України, а потім, 10.03.2015 р. позов повернуто [PERSON] через неусунення вказаних недоліків позовної заяви. 15.07.2014 до суду поступила зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], за участю 3-х осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача : органу опіки і піклування в особі виконкому Корсунь-Шевченківської міської ради та служби у справах дітей Корсунь - Шевченківської районної державної адміністрації про позбавлення [PERSON] батьківських прав, яку ухвалою судді від 15.07.2014 р. було об'єднано з позовом [PERSON] та до компетентного суду Росії направлено ухвали суду з копією зустрічного позову та з копіями наданих документів, тобто за місцем проживання [PERSON], для вручення йому документів та допиту по позову про позбавлення його батьківських прав. До одержання документів з Росії провадження у справі було зупинено, які одержано 16.02.2015 судом від ГУ юстиції у Черкаській області з окремими процесуальними діями відносно [PERSON] Ухвалою суду від 10.03.2015 р. позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та звільнення від повного чи часткового боргу по аліментах, повернуто позивачу у зв"язку з неусуненням недоліків по заяві. Ухвалою суду від 10.03. 2015 р. було відновлено провадження у справі з призначенням зустрічного позову до судового розгляду на 20.03.2015 р. ( з 16.02.2015 по 09.03.2015 р., наказ №3/В від 30.01.2015 була відпустка головуючого). Свій зустрічний позов [PERSON] мотивує тим, що вона і [PERSON] з 09.01.1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який у 2008 році було розірвано. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO] і з часу розпаду сім'ї,тобто з 2003 року [PERSON] свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов'язками у вихованні сина ніякої участі не бере, не піклується про нього, належно матеріально не забезпечує, не цікавиться життям, навчанням, побутом, не відвідував жодного разу ні вдома, ні в школі, ні під час ліукування, не запросив до себе, а тому [PERSON] вважає, що є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Даний позов [PERSON], з"явившись у судове засідання, підтримала повністю, дала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча 10.11.2014 року, під час розгляду суддею Нефтегорського районного суду Самарської області Баймишевим М.С. судового доручення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області ,згідно наданого суду протоколу судового засідання, пояснив наступне, що: зустрічний позов не визнає; участь у вихованні дитини [PERSON] не приймає, оскільки він проживає далеко; що [PERSON] не дає йому спілкуватись та бачитись з дитиною, а аліменти він виплачує; що життям сина цікавиться лише у соціальних мережах , де є фотографії сина. [PERSON] вважає, що [PERSON] хоче позбавити його батьківських прав у зв'язку з тим, що він не дав дозволу на виїзд сина на відпочинок за кордон та подав позов про звільнення його від сплати суми заборгованості по аліментах на утримання сина, та зменшення розміру аліментів, у зв'язку з тим, що у нього є ще одна дитина, яку він повинен утримувати та хвора дружина. [PERSON] не заперечував проти розгляду справи в його відсутність. Представник третьої особи на стороні позивача по зустрічному позову, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: органу опіки та піклування в особі виконкому Корсунь-Шевченківської міської ради у судове засідання не з'явився, за підписом міського голови направлено до суду заяву з клопотанням слухати справи у відсутність представника органу опіки і піклування. Представник третьої особи на стороні позивача по зустрічному позову, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служби у справах дітей Корсунь-Шевченківської РДА Черкаської області у судовому засіданні надала висновок про належні умови проживання дитини та вважає, що у суду є всі підстави для задоволення позову, оскільки суду не надано жодного доказу, що батько [PERSON] займається його вихованням, і що не може це робити з поважних причин. Суд, заслухавши позивачку, думку представника служби у справах дітей, показання неповнолітнього [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, оскільки цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, суду пояснено, що всі докази надані, а тому суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Вернадським відділом ЗАГСу м.Москви 05.05.1999, а/з № 715, в якому записано батьком дитини [PERSON] (а.с.32). У 2003 році сторони фактично розійшлися, а 20.02.2008 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 20.02.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області (а.с.33). Згідно довідки №314/13, виданої Управлінням державної міграційної служби України в Черкаській області 03.12.2013, [PERSON] набув громадянства України з 03.12.2013 (а.с.40). Судом встановлено, що у 2007 році мати з дитиною переїхали жити в Україну, а батько дитини [PERSON] залишився жити у Росії де проживає і на даний час. З часу розпаду сім'ї, тобто з 2003 р. по даний час, тобто по березень 2015 р., батько з сином спілкувався лише один раз по телефону, інших дій у його вихованні не брав. З часу проживання в Україні [PERSON] батько з сином не спілкується, не цікавиться його життям, навчанням, здоров'ям, побутом, матеріальними умовами. Допитаний у судовому засіданні неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що він намагався поспілкуватися з батьком через інтернет, але батько заблокував всі контакти і не бажає спілкуватися з ним, хоча син бажає такого спілкування, бажав би поїхати до батька, або щоб батько приїхав в Україну для спілкування хоч на якийсь проміжок часу, але це неможливо, бо батько з ним не спілкується і не бажає це робити. Судом також встановлено, що навіть присуджені судом аліменти [PERSON] виплачує не в повному розмірі, через що і виникла заборгованість більше 40 тисяч рублів. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов"язані належно виховувати свою дитину та піклуватися про її здоров"я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов"язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини. В п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. А ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, вказано про право дитини, коли розлучилися її батьки, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що при позбавленні батьківських прав суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, і протилежного не надано, що [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON]без поважної причини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, тому що не цікавиться його життям, жодного разу не відвідав його вдома, в дитячому дошкільному закладі, у школі; не цікавиться станом здоров'я дитини; не надає належної матеріальної допомоги, в т.ч. на лікування дитини, про що вказала позивач у зустрічному позові, що було підтверджено у суді нею, та це підтвердив [PERSON], а відповідач протилежних доказів суду не надав . Судом також встановлено, що відповідач невчасно і не в повному обсязі сплачує аліменти. Про це заявила позивач, пояснив син, а також про це свідчить подання [PERSON] позову до суду про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами (а.с.1-4). Таким чином, вказані докази стверджують те, що відповідач ухиляється від виконання нсвоїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не надає достатньої матеріальної та взагалі не надає моральної допомоги. Тобто, суд вважає, що суду надані достатні і переконливі докази, а значить є достатні підстави для застосування крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], бо суду надано переконливі докази того, що відповідач безпричинно, навмисне ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, хоча є фізично здоровим, працездатним, працюючим, маючим дохід та можливість на спілкування з сином, а тому захист інтересів дитини у даному випадку можливий тільки у разі позбавлення відповідача батьківських прав. Таким чином, суд задовольняє позов і позбавляє відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Проте, питання про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] вирішено Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області у рішенні від 24.09.2008 у справі №2-112/2008р. (а.с.21). Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, при задоволенні позову суд повинен стягнути з відповідача в користь позивача судовий збір, який у даній справі становить 243.60 грн., але суд такий не стягує у зв"язку із відмовою [PERSON] від такого стягнення.

Outcome: approved